233 № 233/563/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого

судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3
за
участю
секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Костянтинівка, Донецької області, питання «щодо запобіжного заходу» у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001518 від 18 грудня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115КК України,-

В С Т А Н О В И В:
За ініціативою суду на обговорення учасників судового розгляду поставлено питання про доцільність продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , строк дії якого спливає 09 січня 2021 року.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 строком на 60 днів, оскільки, на його думку, ризики, які існували при обранні такого виду запобіжного заходу до теперішнього часу не зникли і продовжують існувати та переконаний, що інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої на період розгляду кримінального провадження в суді.
Потерпілий підтримав думку прокурора.
Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим та до обвинуваченого слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з огляду на те, що на даний час відпали ризики, зазначені в ч.1 ст.177КПК України, оскільки ОСОБА_9 не має будь якого наміру переховуватися від суду, окрім того в теперішній час у вказаному кримінальному провадженні допитані потерпілий, свідки та вивчені матеріали кримінального провадження. Крім того зауважив, що ОСОБА_9 є інвалідом 3 групи, має вади слуху та в умовах ізоляції відсутні необхідні умови для його утримання.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав свого захисника.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши доводи прокурора та сторони захисту, суд встановив наступне.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2020 року відносно ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09 січня 2021 року включно.

За загальними правилами статті 331КПК України у разі спливу строку утримання обвинуваченого під вартою, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не перевищує двох місяців.

Згідно з ст.183КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177КПК України.

При вирішенні клопотань про продовження та зміну запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а також ст.12 Кримінального процесуального кодексу України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до ч.2 ст.177КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд, відповідно до вимог ст.178КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За вимогами п. п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п.63 рішення Європейського суду з прав людини у Справі «Доронін проти України» від 19.02.2009 року суд зауважує,що, згідно з пунктом 3 статті 5 зі спливом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.

Також, в статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року) зазначено, що утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, та їх звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.

З Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до КПК України» вбачається, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Так, ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115КК України, яке згідно з ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином та утримується під вартою у вказаному кримінальному провадженні з 18 грудня 2019 року.

Обвинувачений ОСОБА_9 є інвалідом 3 групи, вважається особою раніше не судимою, інші кримінальні правопорушення йому не інкриміновані. Має адресу реєстраціє та місце мешкання. В теперішній час у вказаному кримінальному провадженні за порядком дослідження доказів допитаний потерпілий, усі свідки та вивчені матеріали кримінального провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на даний час розгляду кримінального провадження, на підтвердження ризиків та вимог клопотання прокурора про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором не надано жодних належних доказів на підтвердження доцільності його вимог, а також прокурором в судовому засіданні не доведено неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки, тоді як стороною захисту доведено в судовому засіданні, можливість застосування іншого (альтернативного) запобіжного заходу, який також забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 та буде запобіжником порушення ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.181КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст.187КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим; вік обвинуваченого, стан його здоров`я; наявність місця мешкання та реєстрації в м. Костянтинівська, Донецької області; відсутність повідомлень про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; тривале тримання під вартою обвинуваченого без вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що усунення існуючих ризиків і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 можливе й при застосуванні такого запобіжного заходу, як домашнього арешту із покладенням на обвинуваченого, обов`язків передбачених ч.5 ст. 194КПК України.

При цьому суд зазначає, що само по собі покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, не може бути підставою для продовження відносно нього виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а застосовуючи до ОСОБА_9 такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого в ході судового розгляду кримінального провадження.

Таким чином, суд вважає за доцільне змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 з тримання під вартою на домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, поклавши на нього, обов`язки передбачені ч.5 ст.194КПК України, із можливістю залишати місце мешкання задля реалізації потреб, необхідних для забезпечення життєдіяльності.

Враховуючи наведене, в задоволенні клопотання прокурора, слід відмовити, а відповідно клопотання сторони захисту, слід задовольнити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 331 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 з тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити.

Змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, звільнивши його негайно з під варти в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 такі обов`язки:

1) з`являтися на виклик суду для проведення судового розгляду;

2) не відлучатися з м. Костянтинівка, Донецької області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну місця проживання;

4) заборонити обвинуваченому ОСОБА_9 залишати житло за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_1 у період доби з 12 години 00 хвилин до 08 години 00 хвилин наступного дня;

5) утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками, а також іншими особами, маючими відношення до даного кримінального провадження;

6) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом Національної поліції.

Виконання ухвали доручити Костянтинівському ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_5 .

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців з дня її постановлення, тобто до 05 березня 2021 року включно.

Направити/вручити копію цієї ухвали учасникам судового провадження, негайно після її оголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді