Справа № 761/6916/19
Провадження №1-кп/761/1239/2020
В И Р О К
іменем України

17 серпня 2020 року
Шевченківський районний суд міста Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000993 від 17 жовтня 2018 року,

за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України,з вищою освітою, одруженої, не працюючої,зареєстрованої та проживаючої за адресою : АДРЕСА_1 ,

не судимої,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України,

за участю :

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 16 жовтня 2018 року , приблизно о 17 годині 16 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Land Cruiser» , державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалась по проїзній частині вул. Тарасівській , зі сторони вул. Саксаганського в напрямку вул. Л.Толстого в м.Києві.

Рухаючись у вказаному напрямку , займаючи ліву смугу, ОСОБА_3 зупинилася перед регульованим перехрестям з вул. Л.Толстого на червоний сигнал світлофору та , після того, як на ньому увімкнувся зелений сигнал , відновила рух, виконуючи маневр повороту ліворуч на вул. Л.Толстого, через проїзну частину якої проходить пішохідний перехід , позначений дорожньою розміткою 1.14.3, де рух регулюється світлофором.

В цей час , по вказаному пішохідному переходу , на зелений сигнал світлофора , з права наліво . відносно руху вищевказаного автомобіля «Toyota Land Cruiser» , державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалась пішохід ОСОБА_10 .

Під час руху ОСОБА_3 допустила порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункту «б», 10.1 та 16.2 Правил дорожнього руху України:

-п.1.5 : дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху , загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків ;

-п.2.3, підпункт «б» : для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний : бути уважним,стежити за дорожньою обстановкою,відповідно реагувати на її зміну,стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу,технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі ;

-п.10.1 : перед початком руху,перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися,що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху ;

-п.16.2 : на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч , повинен дати дорогу пішоходам , які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України збоку водія ОСОБА_3 виявилося в тому, що вона , керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Land Cruiser» , державний номерний знак НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту ліворуч з вул. Тарасівської на вул. Л.Толстого в м.Києві , проявила неуважність до дорожньої обстановки і її змін, при виконанні повороту ліворуч не переконалась , що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, при наближенні до регульованого пішохідного переходу через проїзну частину вул. Л.Толстого, не переконалася у відсутності пішоходів на ньому, не зупинилася та не надала дорогу пішоходу ОСОБА_10 , яка переходила проїзну частину вул.Л.Толстого на зелений сигнал світлофора , з права наліво відносно її автомобіля , внаслідок чого скоїла на неї наїзд.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №2051/е від 19 грудня 2018 року , на момент звернення ОСОБА_10 за медичною допомогою 16 жовтня 2018 року у неї мали місце наступні тілесні ушкодження : закрита черепно-мозкова травма : рана потиличної ділянки (5*1 см) з крововиливами у м`які тканини навколо рани ; перелом потиличної кістки справа ; крововиливи у речовину головного мозку, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б», 10.1 . 16.2 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідків.

Таким чином, ОСОБА_3 ,керуючи транспортним засобом, порушила правила безпеки дорожнього руху,що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинила кримінальне правопорушення,передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,визнала повністю,щиро розкаялася, підтвердила обставини вчинення нею кримінального правопорушення,зазначивши час,місце,спосіб його вчинення,пояснила,що 16 жовтня 2018 року ,близько 17 години, вона в якості водія керувала автомобілем марки «Toyota Land Cruiser» , державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухалась в лівій смузі по вул. Тарасівській , зі сторони вул. Саксаганського в напрямку вул. Л.Толстого в м.Києві. Зупинилася перед регульованим перехрестям з вул. Л.Толстого на червоний сигнал світлофору та , після того, як на ньому увімкнувся зелений сигнал , відновила рух, виконуючи маневр повороту ліворуч на вул. Л.Толстого, через проїзну частину якої проходить пішохідний перехід, на якому також загорівся зелений сигнал світлофору на пішоходів . Під`їхавши до переходу, вона через стоячий на дорозі автомобіль не побачила пішохода ОСОБА_10 , яка переходила проїзну частину вул.Л.Толстого по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофору з права наліво від її автомобіля, та не надала їй дорогу , внаслідок чого здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_10 , спричинивши їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження.

В скоєному щиросердно кається.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувались докази щодо фактичних обставин кримінального провадження, оскільки вони ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом, вчинила порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження, а тому ці її дії кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того, у відповідності до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 за ч.2 ст. 286 КК України, судом враховується не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Суд визнає в якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, її щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Крім цього, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 міри покарання судом враховується її відношення до вчиненого, тяжкість наслідків вчиненого кримінального правопорушення, те, що обвинувачена вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, вчиненого з необережності,в момент вчинення злочину не знаходилася в стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових злочинів має бути кримінальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.
Разом з тим,враховуючи вищевказані дані про особу обвинуваченої,що даний злочин був вчинений обвинуваченою вперше, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення,те,що ОСОБА_3 приймала міри для відшкодування завданої потерпілій шкоди, суд приходить до висновку про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції її від суспільства.

Суд вважає можливим звільнити обвинувачену ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покласти на неї обов`язки згідно ст. 76 КК України, таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання останньої, запобігання вчинення нею нових злочинів.

Обговорюючи доцільність призначення обвинуваченій ОСОБА_3 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи особу обвинуваченої, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченої додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами , оскільки внаслідок непрофесійного керування нею транспортним засобом та грубого порушення Правил дорожнього руху України потерпілій було заподіяно тяжке тілесне ушкодження.
Щодо процесуальних витрат,пов`язаних із залученням експертів у розмірі 4799 гривень 90 коп., то вони відповідно до вимог ст.124 КПК України повинні бути стягнути на користь держави з обвинуваченої ОСОБА_3 у повному обсязі.

Відповідно до ст.100 КПК України речові докази : автомобіль «Toyota Land Cruiser» , державний номерний знак НОМЕР_1 , який зберігається у ОСОБА_3 , слід передати за належністю ОСОБА_3 .

Обговорюючи законність та обґрунтованість заявленого цивільного позову, суд враховує наступне.
Потерпілою ОСОБА_10 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди , завданої внаслідок кримінального правопорушення, в якому потерпіла просила стягнути на її користь з обвинуваченої ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану їй внаслідок вчинення кримінального правопорушення : витрати на лікування та медикаменти у розмірі 109000 гривень, витрати на реабілітацію у розмірі 172200 гривень, компенсація заробітної плати , яку вона не отримала в зв`язку із звільненням через хворобу в розмірі 15080 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 56000 гривень, а усього у загальній сумі 352280 гривень.
Цивільний позов потерпіла ОСОБА_10 мотивує тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ,яка трапилася 16 жовтня 2018 року внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 вона отримала тяжкі тілесні ушкодження , була госпіталізована для лікування до медичного закладу Інституту нейрохірургії ім. академіка А.П. Ромаданова, у зв`язку з необхідністю її лікування внаслідок ДТП нею та її родиною витрачено на її лікування 109000 гривень. Внаслідок отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень у неї виникли певні розлади з координацією та мовою, у зв`язку з чим вона потребує реабілітацію подібних розладів ,яку вона може отримати в оздоровчо-реабілітаційному центрі «Сосни», що розташований у Вишгородському районі Київської області, мінімальний курс якого повинен становити у її випадку не менше 14 днів, вартість якого складає 172200 гривень. Також вказує, що в результаті ушкоджень, отриманих в результаті ДТП вона була змушена звільнитися з роботи , у зв`язку з чим втратила заробітну плату у розмірі 15080 гривень. Також просить стягнути на її користь з обвинуваченої ОСОБА_3 витрати на правову допомогу за період досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження,розмір якої становить 56000 гривень.
В судовому засіданні представник потерпілої, цивільного позивача ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 уточнив заявлені позовні вимоги, з урахуванням уточнення позовних вимог просить стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої потерпілій внаслідок вчинення кримінального правопорушення: витрати на лікування та медикаменти у розмірі 10294 гривні 39 коп., витрати на реабілітацію у розмірі 172200 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 56000 гривень, а усього у загальній сумі 238494 гривни 39 коп. , відмовившись від позовних вимог в частині стягнення компенсації втраченої внаслідок ДТП заробітної плати в розмірі 15080 гривень .
Обвинувачена ОСОБА_3 , яка є цивільним відповідачем за позовом, позов визнала частково,а саме в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 10294 гривні 39 коп., що становить вартість придбаних потерпілою медикаментів,лікарських засобів , матеріалів медичного призначення, та підтверджується наданими потерпілою фіскальними чеками. В іншій частині позовних вимог просить відмовити, оскільки потерпіла не проходила реабілітацію та не понесла витрат в розмірі 172200 гривень, пов`язаних з її реабілітацією внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень, не надала розрахунку наданих їй послуг з правової допомоги адвокатом.

Дослідивши докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог потерпілої, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Потерпілою ОСОБА_10 в обґрунтування цивільного позову були надані документи, які підтверджують витрати, пов`язані з придбанням потерпілою за власні кошти медикаментів, лікарських засобів , матеріалів медичного призначення для лікування отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень , загальний розмір витрат за документами (фіскальними чеками), долученими до цивільного позову становить 10294 гривень 39 коп.
Заявлені потерпілою ОСОБА_10 позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 172200 гривень, що становлять витрати на реабілітацію, якої потребує потерпіла у зв`язку з отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями, не підлягають задоволенню, оскільки потерпілою, її представником не надано будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження понесених нею зазначених у позові вищевказаних витрат на реабілітацію потерпілої, які б були документально підтверджені відповідним медичним закладом, розрахунковими документами, квитанціями, чеками,іншими документами на обґрунтування понесених витрат.

Таким чином, суд вважає підтвердженим, що потерпілій внаслідок ДТП була заподіяна матеріальна шкода в сумі 10294 грн.39 коп.
Обговорюючи обґрунтованість заявленого потерпілою ОСОБА_10 розміру грошового відшкодування на правову допомогу, суд керується наступними положеннями закону.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України, витрати на правову допомогу несе в тому числі цивільний відповідач.
Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Судом встановлено, що відповідно до угоди № 2804/19 від 28 квітня 2019 року про надання правової допомоги потерпіла ОСОБА_10 уклала угоду (договір) з адвокатом ОСОБА_8 . Також представником потерілої адвокатом ОСОБА_8 на підтвердження його повноважень надано ордер на надання правової допомоги від 29 квітня 2019 року.
З п. 3.1 угоди № 2804/19 від 28 квітня 2019 року про надання правової допомоги вбачається, що за надання послуг «Замовник»- ОСОБА_10 зобов`язується сплатити «Виконавцю» - адвокату ОСОБА_8 плату в розмірі 28000 гривень, при цьому 14000 гривень при підписанні угоди, решту - по закінченні строку дії угоди.
Згідно квитанцій до прибуткового ордера №14 від 28 квітня 2019 року,№ 11 від 19 грудня 2019 року, наданих суду на підтвердження надання правових послуг представником, вбачається, що ОСОБА_10 сплачено адвокату ОСОБА_8 за надання правової допомоги на підставі угоди №2804/19 : 28 квітня 2019 року-14000 гривень, 19 грудня 2019 року-14000 гривень.
Крім того, представником потерпілого-адвокатом ОСОБА_8 на підтвердження понесених потерпілою витрат на правову допомогу на підставі Угоди про правову допомогу №06/12/18 надані квитанція до прибуткового ордеру №34 від 6 грудня 2018 року на суму 14000 гривень, квитанція до прибуткового ордеру №2 від 12 лютого 2019 року на суму 14000 гривень.
Разом з тим, потерпілою, її представником не надано суду угоди (договору) про правову допомогу ,який укладався між потерпілою та адвокатом ОСОБА_8 ,інших належних, допустимих доказів, які слугували правовою підставою для відшкодування понесених 6 грудня 2018 року та 12 лютого 2019 року потерпілою ОСОБА_10 витрат на правову допомогу у загальному розмірі 28000 гривень .
У зв`язку з чим , відсутні правові підстави для відшкодування вищевказаних витрат на правову допомогу у розмірі 28000 гривень .
Таким чином , потерпіла понесла процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 28000 гривень, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера №11 від 28 квітня 2019 року, № 14 від 19 грудня 2019 року .
При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в Постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При цьому ,суд , керуючись принципами справедливості та верховенства права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, фінансового стану обвинуваченої, вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню, в розмірі 14000 гривень .
За зазначених обставин заявлений потерпілою ОСОБА_10 цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.369, 370-371,374 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік .

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на неї виконання обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання .

Речові докази : автомобіль «Toyota Land Cruiser» , державний номерний знак НОМЕР_1 , який зберігається у ОСОБА_3 - передати за належністю ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в розмірі 4799 гривень 90 копійок .

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди витрати на лікування та медикаменти у розмірі 10294 гривні 39 копійок , витрати на правову допомогу у розмірі 14000 гривень, а усього у загальній сумі 24294 гривні 39 копійок .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій ОСОБА_3 , прокурору.

Суддя ОСОБА_1