Справа №333/1790/20
Провадження №1-кп/333/436/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2020 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою та клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , азербайджанки, громадянки України, уродженки м. Хачмас, Республіки Азербайджан, яка має середню освіту, офіційно не працевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя на розгляді перебуває зазначений вище обвинувальний акт.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 ухвалою суду від 07.07.2020 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується 04.09.2020 року. Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину. Обвинувачена не заміжня, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштована, тобто не має стійких соціальних зв`язків, є особою, раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів, у зв`язку з чим, обвинувачена, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачена ОСОБА_5 , її захисник ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Крім того, в судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. Заявлене клопотання захисник обґрунтовує тим, що обвинувачена має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Також, ОСОБА_5 має проблеми зі здоров`ям та потребує лікування. за час розгляду справи в суді обвинувачена не впливала на потерпілих та свідків у зазначеному кримінальному провадженню.

Потерпілий ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_5 підтримали заявлене захисником ОСОБА_6 клопотання та просили суд його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 просила суд відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 .

Розглянувши клопотання прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6 , заслухавши думку інших учасників процесу, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, встановленим в ході досудового слідства (ч. 1). Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення (п. 1); вік та стан здоров`я обвинуваченого (п. 3); міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців (п. 4); наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання (п. 5); майновий стан обвинуваченого (п. 7); наявність судимостей у обвинуваченого (п. 8).
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифіковано Європейську Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, в тому числі: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Обґрунтовуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченої переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Заслухавши наведені вище доводи прокурора, колегією суддів при розгляді зазначених клопотань враховано рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови», яким визначено, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. При цьому, ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного особою під вартою (п. 64 рішення ЄСПЛ "Ноймайстер проти Австрії").

Також, в рішеннях ЄСПЛ "Ідалов проти Росії", "Гарицький проти Польщі", "Храїді проти Німеччини", "Ілійков проти Болгарії" зазначено, що у той час як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи. Крім того, обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами (рішення ЄСПЛ «Белчев проти Болгарії»).

Судом прийнято до уваги те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, не заміжня, не має на утриманні неповнолітніх дітей, тобто, не має стійких соціальних зв`язків, не працевлаштована та є особою, раніше судимою за вчинення корисливих злочинів.

В той же час, в ході розгляду клопотання судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Також, судом враховано, що ОСОБА_5 має проблеми зі здоров`ям, а саме: помірно-тяжку дисплазію шийки матки, хронічний цервіцит, бактеріальний вагіноз, анемія середнього ступеню тяжкості, синдром активної залежності від опіодів, посттромбофлебітний синдром нижніх кінцівок, ВІЧ-інфекція ІІ клін. Стадії (В23.8). Тяжка імуносупресія. Зазначена обставина підтверджується випискою з амбулаторної карти від 27.01.2020 року №2.

Також, при розгляді клопотання захисника про зміну запобіжного заходу судом прийнято до уваги пояснення потерпілого про те, що під час вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, обвинувачена ОСОБА_5 не була присутня.

З огляду на викладене, суд дійшла висновку, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченої переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, суд виходить з того, що сама лише тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_5 , в даному випадку, не може слугувати підставою для продовження їй найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи дані про особу обвинуваченої, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, а саме: у вигляді домашнього арешту, з покладанням на останню обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. У зв`язку з чим, клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт задовольняється судом. У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 судом відмовляється.
Керуючись ст.ст. 177, 183, 331, 372 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 відмовити.
Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» у м. Запоріжжя змінити, звільнити останню в залі суду та обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк в 60 (шістдесят) днів, по 04.10.2020 року (включно), з перебуванням останньої за адресою її фактичного мешкання: АДРЕСА_2 цілодобово.
Покласти на обвинувачену ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Комунарський ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Ухвала діє по 04.10.2020 року та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя ОСОБА_1