печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1994/20-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія» «Укрпромбудлізинг» про скасування арешту накладеного, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.05.2019, -

ВСТАНОВИВ:
16.01.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія» «Укрпромбудлізинг» про скасування арешту накладеного, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.05.2019.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано та з порушенням приписів ч. 10 ст. 170 КПК України.

Так, адвокат зазначила, що ухвала не містить взагалі посилань на докази, якими керувався слідчий суддя прийшовши до таких висновків, та належних підстав для арешту майна, перелік яких визначений ст.170 КПК України, розмір заподіяної шкоди, визначення особи, якій така шкода була заподіяна, в результаті яких протиправних дій вчинено правопорушення, який склад правопорушень, об`єктивна та суб`єктивна сторона їх вчинення.

На підставі зазначеного, відсутні правові підстави вважати, що арештоване майно є предметом кримінального правопорушення, може зберігати на собі сліди злочину та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час встановлення факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження .

Таким чином, адвокат вважає, необґрунтованими висновки слідчого судді з приводу того, що майно, яке належить на праві власності ТОВ Лізингова компанія «УКРПРОМБУДЛІЗИНГ» відповідає критеріям ст.98КПК України, оскільки стороною обвинувачення не надано даних, які б давали підстави вважати, що це майно набуте кримінально протиправним шляхом, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Окрім цього, ТОВ Лізингова компанія «УКРПРОМБУДЛІЗИНГ зазначає, що майно, а саме:

1.АВТОБЕТОНОЗМІШУВАЧ МОДЕЛІ 581453, д.н.з. НОМЕР_1 , МАРКА КАМАЗ МОДЕЛЬ 6520 ОРАНЖЕВИЙ 2008Р.В.

2.АВТОБЕТОНОЗМІШУВАЧ МОДЕЛІ 581453 д.н.з. НОМЕР_2 , МАРКА КАМАЗ МОДЕЛЬ 6520 ОРАНЖЕВИЙ 2008Р.В.

3. ГУСЕНЕЧНИЙ ЕКСКАВАТОР JSB 360LC (00008808)

4.САМОСКИД DAF CF 85410 д.н.з. НОМЕР_3 (00008718)

5.САМОСКИД DAF CF 85410 д.н.з. НОМЕР_4 (00008720)

6.САМОСКИД DAF CF 85410 д.н.з. НОМЕР_5 (00008719)

7.САМОСКИД DAF CF 85410 д.н.з. НОМЕР_6 (00008721)

8.САМОСКИД DAF CF 85410 д.н.з. НОМЕР_7 (00008717), на які ухвалою накладено арешт належить та належало на праві власності ТОВ Лізингова компанія «УКРПРОМБУДЛІЗИНГ» та набуте у власність ТОВ Лізингова компанія «УКРПРОМБУДЛІЗИНГ» законно у 2008-2013роках.

Тому, а ні ПрАТ «Метробуд», а ні ПАТ «Київметробуд» жодного відношення до вказаного майна не мають.

Відповідно до договору фінансового лізингу №1 від 29.07. 2009 року, укладеного між ТОВ Лізингова компанія «УКРПРОМБУДЛІЗИНГ» (Лізингодавець) та ПрАТ «Метробуд» (Лізингоодержувач), ПрАТ «Метробуд» по Акту приймання-передачі від 29.07.2009року було передано у фінансовий лізинг рухоме майно (предмет (об`єкт) лізингу), а саме:

1 Автомобіль вантажний самоскид DAF CF 85410 д.н.з. НОМЕР_3

2. Автомобіль вантажний самоскид DAF CF 85410 д.н.з. НОМЕР_4

3 Автомобіль вантажний самоскид DAF CF 85410 д.н.з. НОМЕР_5

4. Автомобіль вантажний самоскид DAF CF 85410 д.н.з. НОМЕР_6

5. Автомобіль вантажний самоскид DAF CF 85410 д.н.з. НОМЕР_7

У зв`язку з систематичним порушенням ПрАТ «Метробуд» зобов`язань щодо сплати лізингових платежів, Додатковим договором від 17.01.2019 року було припинено лізинг з 18.01.2019 року та повернуто предмет (об`єкт) лізингу на підставі Акту прийому -передачі автомобільного транспорту від 17.01.2019р.

Відповідно до договору фінансового лізингу №2 від 30.05.2011 року, укладеного між ТОВ Лізингова компанія «УКРПРОМБУДЛІЗИНГ» (Лізингодавець) та ПрАТ «Метробуд» (Лізингоодержувач), ПрАТ «Метробуд» по Акту приймання-передачі від 30.05.2011року було передано у фінансовий лізинг рухоме майно (предмет (об`єкт) лізингу), а саме: Гусеничний екскаватор JCB JS360LC

У зв`язку з систематичним порушенням ПрАТ «Метробуд» зобов`язань щодо сплати лізингових платежів, Додатковим договором від 17.01.2019 року було припинено лізинг з 18.01.2019 року та повернуто предмет (об`єкт) лізингу на підставі Акту прийому -передачі автомобільного транспорту від 17.01.2019р.

Відповідно до договору фінансового лізингу №3 від 15.05.2013 року, укладеного між ТОВ Лізингова компанія «УКРПРОМБУДЛІЗИНГ» (Лізингодавець) та ПрАТ «Метробуд» (Лізингоодержувач), ПрАТ «Метробуд`було передано на підставі Актів приймання-передачі №1 та №2 від 27.05.2013року було передано у фінансовий лізинг рухоме майно (предмет (об`єкт) лізингу), а саме:

1.Автобетоно-змішувач моделі 581453, д.н.з. НОМЕР_1 , марка КАМАЗ модель 6520 ОРАНЖЕВИЙ 2008Р.В.

2. Автобетоно-змішувач моделі 581453 д.н.з. НОМЕР_2 , марка КАМАЗ модель 6520 ОРАНЖЕВИЙ 2008Р.В.

У зв`язку з систематичним порушенням ПрАТ «Метробуд» зобов`язань щодо сплати лізингових платежів, Додатковим договором від 17.01.2019 року було припинено лізинг з 18.01.2019 року та повернуто предмет (об`єкт) лізингу на підставі Акту прийому -передачі автомобільного транспорту від 17.01.2019р.

Таким чином, відповідно до умов Договорів фінансового лізингу, предмет (об`єкт) лізингу є власністю Лізингодавця - ТОВ Лізингова компанія «УКРПРОМБУДЛІЗИНГ».

З огляду на вищезазначене, адвокат зазначає, що ТОВ Лізингова компанія «УКРПРОМБУДЛІЗИНГ» був і є єдиним законним власником вищезазначеного майна.

Окрім цього, зазначено, що посадові особи ТОВ Лізингова компанія «УКРПРОМБУДЛІЗИНГ» не є підозрюваними, обвинуваченими, засудженими, ТОВ Лізингова компанія «УКРПРОМБУДЛІЗИНГ не є юридичною особою, щодо якої здійснюється досудове слідство в кримінальному провадженні.

Адвокат в судовому засіданні клопотання підтримала та просила задовольнити з викладених в ньому підстав.

Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність представника органу досудового розслідування, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що слідчим відділом Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0005143 від 05.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України за фактом розтрати майна службовими особами ПрАТ «Метробуд» та ПАТ «Київметробуд» в особливо великих розмірах та аналізу відомостей амортизації основних засобів, ПрАТ «Метробуд».

Станом на день розгляду клопотання досудове розслідування здійснює Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві, а процесуальне керівництво Офіс Генерального прокурора.

Так, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2019 року по справі № 761/18642/19 було накладено арешт на майно, яке належить ПрАТ «Метробуд».

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді 10.05.2019 року, при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, що дане майно, має ознаки предмету кримінального правопорушення, а також є засобом вчинення кримінального правопорушення та підпадають під ознаки ст. 98 КПК України.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється на протязі тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на майно, яке перебуває у власності заявника.

Стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок посадових та інших осіб, які вчинили кримінальне правопорушення з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також відсутні підстави відповідальності товариства за незаконні дії третіх осіб.

Версія органу досудового розслідування, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні №№0005143 належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими доказами в обґрунтування скасування арешту майна.

Також необхідно взяти до уваги, що власник майна не допитаний в межах даного кримінального провадження, не має процесуального статусу в кримінальному провадженні. Причетність юридичної особи до вчиненого кримінального правопорушення на час розгляду клопотання не встановлена.

Враховуючи вказане, підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна заявника взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, що накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.05.2019 у справі №761/18642/19-к у кримінальному провадженні №0005143, а саме:

1.АВТОБЕТОНОЗМІШУВАЧ МОДЕЛІ 581453, д.н.з. НОМЕР_1 , МАРКА КАМАЗ МОДЕЛЬ 6520 ОРАНЖЕВИЙ 2008Р.В.

2.АВТОБЕТОНОЗМІШУВАЧ МОДЕЛІ 581453 д.н.з. НОМЕР_2 , МАРКА КАМАЗ МОДЕЛЬ 6520 ОРАНЖЕВИЙ 2008Р.В.

3. ГУСЕНЕЧНИЙ ЕКСКАВАТОР JSB 360LC (00008808)

4.САМОСКИД DAF CF 85410 д.н.з. НОМЕР_3 (00008718)

5.САМОСКИД DAF CF 85410 д.н.з. НОМЕР_4 (00008720)

6.САМОСКИД DAF CF 85410 д.н.з. НОМЕР_5 (00008719)

7.САМОСКИД DAF CF 85410 д.н.з. НОМЕР_6 (00008721)

8.САМОСКИД DAF CF 85410 д.н.з. НОМЕР_7 (00008717),

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1