Справа № 474/401/19
Провадження № 1-кс/474/156/20
УХВАЛА
Іменем України

11.08.20 року смт. Врадіївка

Слідчий суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
скаржниці ОСОБА_3
розглянув скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчої СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_4 від 28.03.2019р. про закриття кримінального провадження, внесеного 01.10.2018р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000343, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, -

встановив:

24.04.2020р. до Врадіївського районного суду Миколаївської області, в порядку ст. 303 КПК України, надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчої СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_4 від 28.03.2019р. про закриття кримінального провадження, внесеного 01.10.2018р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000343, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України (далі - оскаржувана постанова).
В своїй скарзі скаржниця просить скасувати оскаржувану постанову вказуючи на те, що остання є необґрунтованою, передчасною та незаконною. Справа належним чином не розслідувалася, оскільки слідча не виконала необхідних слідчих дій щодо накладення арешту на земельну ділянку, не допитала осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення, не за тією частиною ст. 197-1 КК України кваліфікувала кримінальне правопорушення. Скаржниця також не погоджується із розрахунком шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням зробленим слідчою в оскаржуваній постанові.
В судовому засіданні скаржниця підтримала вимоги скарги та просила їх задовольнити, при цьому на запитання головуючого чітко зазначали, що вона не знайомилися з матеріалами кримінального провадження, а в обґрунтування скарги поклала обставини зазначені в оскаржуваній постанові.

Слідча будучи належним чином повідомлена про час, дату і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася, однак 11.08.2020р. звернулася до суду із заявою, в якій просить розглядати справу за її відсутності у зв`язку із запровадженим в Україні карантином.

Згідно приписів ч. 3 ст. 306 КПК України неявка слідчого не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухав пояснення скаржниці, дослідив матеріали скарги та кримінального провадження, вважаю встановленим таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 01.10.2018р., за заявою скаржниці від 24.09.2018р., до ЄРДР внесено відомості за № 0000343 за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, за фактом здійснення самозахвату ПП ВКП Каро належних ОСОБА_3 земельних ділянок, з кадастровими номерами :03:000:0446 та :03:000:0417, внаслідок чого останній було спричинено матеріальну шкоду.

Під час досудового розслідування прийнято ряд процесуальних рішень та проведено ряд слідчих дії, а саме:

- 01.10.2018р. начальником СВ Врадіївського ВП ГУНП у Миколаївській області капітаном поліції ОСОБА_5 винесено постанову про доручення проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні групою слідчих, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ;

- 01.10.2018р. керівнику Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області раднику юстиції ОСОБА_9 , за підписом слідчої ОСОБА_4 , направлено повідомлення за № 7987/62-2018 про початок досудового розслідування;

- 01.10.2020р. слідчою ОСОБА_4 надано доручення про проведення слідчих (розшукових) дій № 7991/62-2018р. щодо встановлення кола свідків вчинення кримінального правопорушення, допиту свідка ОСОБА_10 та проведення опитування директора ПП ВКП Каро ОСОБА_11 , яке не виконане в частині проведення опитування директора ПП ВКП Каро ОСОБА_11 ;

- 02.10.2019р. заступником керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_12 винесено постанову про призначення групи прокурорів, а саме: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ;

- слідчим ОСОБА_5 проведено допит потерпілої ОСОБА_3 щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, про яке вона повідомила у своїй заяві (протокол допиту від 09.10.2018р.);

- слідчою ОСОБА_4 проведено допит свідка ОСОБА_10 (протокол допиту від 09.10.2018р.)

- слідчою ОСОБА_4 направлено вимогу № 8096/62-2018 від 12.10.2020р. на ім`я в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області ОСОБА_17 щодо проведення розміру шкоди та перевірки факту самовільного зайняття земельних ділянок, на який отримано відповідь № 0-14-0.161-8083/2-18 від 31.10.2018р. про неможливість проведення перевірки, оскільки остання не передбачена кримінальним процесуальним законодавством;

- слідчою ОСОБА_4 направлено вимогу № 8125/62-2018 від 13.10.2020р. на ім`я директора ПП ВКП Каро ОСОБА_11 щодо надання відомостей стосовно правовстановлючих документів на обробіток земельних ділянок належних ОСОБА_3 та надання належним чином завірених копій вказаних документів, на який не надано жодної відповіді.

- 28.03.2019р. слідча ОСОБА_4 винесла оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

В оскаржуваній постанові слідча констатує факт самовільного зайняття ПП ВКП Каро земельних ділянок, належних скаржниці, водночас вказую на відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 КК України, з огляду на відсутність значної шкоди.
Свої висновки слідча мотивує розрахунком заподіяної шкоди зробленим нею самостійно з урахуванням положень Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007р., Порядок проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, № 783 від 12.05.2000р.
Встановивши вказані обставини приходжу до такого висновку.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування заявником, потерпілим може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути: про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Частинами 1 та 2 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Частиною 4 ст. 38 КПК України визначено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Згідно ч. 1, п.п. 1, 4, 6 ч. 2 та ч. 3 ст. 39 КПК України, керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування.

Керівник органу досудового розслідування уповноважений: визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих; вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим; здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого.

Керівник органу досудового розслідування зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які даються у письмовій формі. Невиконання керівником органу досудового розслідування законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Слідчий уповноважений:
1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;
2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом;
3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;
5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;
6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру;
7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження;
8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу;
9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Статтями 84-86 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно п. 1 ч. 1. ч. 2 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Частинами 1, 2 та 3 ст. 93 КПК України визначено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частиною 1 ст. 99 КПК України визначено, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно ч. 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Частинами 1 та 2 ст. 110 КПК України визначено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
В свою чергу, ч. 5 ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, прокурора складається з:
1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;
2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;
3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
З огляду на приписи чинного законодавства обґрунтованим слід визнавати рішення слідчого, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин підтверджених доказами, які були досліджені і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а також якщо рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Як вбачається з оскаржуваної постанови слідча дійшла висновку, про закриття кримінального провадження через відсутність складу кримінального правопорушення, водночас з резолютивної частини оскаржуваної постанови не зрозуміло в діях якої особи чи яких осіб відсутній склад кримінального правопорушення, та якого саме кримінального правопорушення.
При чому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідча, встановивши факт вчинення кримінального правопорушення, жодним чином не намагалася встановити осіб причетних до вчинення останнього чи свідків його вчинення, обмежившись лише допитом потерпілої та її співмешканця, хоча вказане кримінальне правопорушення за своєю суттю є триваючим у часі, з відкритим використанням сільськогосподарської техніки та залучення фізичних осіб для обробітку земельних ділянок, що дає слідчій додаткові можливості для встановлення вищевказаних осіб та належної правової кваліфікації кримінального правопорушення.
В контексті вищевикладеного, слід зазначити, що слідча жодним чином в порядку, визначеному приписами КПК України, не відреагувала на не виконання її доручення щодо проведення опитування директора ПП ВКП Каро та не надання останнім відповіді на її запит.
Слідча не проводила жодних інших слідчих дій з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення та отримання доказів на їх підтвердження.
Воскаржуваній постанові слідча посилається на висновок експерта № 827 від 22.04.2016р., за результатами судово-почеркознавчої експертизи проведеної в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000037, однак матеріали кримінального провадження містять також ряд інших документів, яким слідча не дає жодної оцінки. При чому слідча жодним чином не вирішувала питання щодо визнання чи невизнання зазначених документів документами по кримінальному провадженні тому не зрозуміло за яким критерієм слідча оцінювала вказані документи як докази щодо їх належності, допустимості, та чому вона надала перевагу одним документам перед іншими.

Окремо слід зазначити щодо наявності чи відсутності істотної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням.

Так, слідча констатує факт відсутності значної шкоди, посилаючись на розрахунок заподіяної шкоди зроблений нею самостійно з урахуванням положень Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007р., Порядок проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, № 783 від 12.05.2000р.
Однак вказаний розрахунок зроблений слідчою слід оцінювати критично, оскільки з оскаржуваної постанови та матеріалів кримінального провадження не зрозуміло яким чином слідча встановлювала показники, які вона використовувала у формулі розрахунку, зокрема, щодо нормативної грошової оцінки земель станом на 2007 рік та наступні роки, тощо та чи відповідають вони дійсності. З розрахунку також не можливо встановити за який період був проведений розрахунок та щодо яких земельних ділянок.
При чому Порядок проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, № 783 від 12.05.2000р., на який посилається слідча, втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 56 від 31.01.2011р.
Водночас, слід наголосити на тому, що п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, в редакції яка діяла на момент винесення оскаржуваної постанови, зобов`язувала слідчу звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, заподіяної кримінальним правопорушенням, однак слідча вказаних приписів кримінального процесуального законодавства не дотрималася.

На даний час п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, в редакції від 04.10.2019р., зобов`язує слідчих забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, заподіяного кримінальним правопорушенням.

З огляду на зазначене вище, допущені під час досудового розслідування порушенням приписів КПК України зводять нанівець результати такого розслідування, що унеможливлює надати в повній мірі об`єктивну оцінку щодо об`єктивності, всебічності та повноти досудового розслідування.
Таким чином, в сукупності вищевикладеного вбачається, що досудове розслідування кримінального провадження проведено з грубими порушеннями приписів КПК України, постанова про закриття кримінального провадження базується на доказах, які з огляду на приписи ст. 86 КПК України, є недопустимими, а тому остання підлягає скасуванню.
Керуючись вимогами ст.ст. 303-307, 372, 376 КПК України, -

постановив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчої СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_4 від 28.03.2019р. про закриття кримінального провадження, внесеного 01.10.2018р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000343, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, - задовольнити.

Скасувати постанову слідчої СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_4 від 28.03.2019р. про закриття кримінального провадження, внесеного 01.10.2018р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000343, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст складено та підписано 12.08.2020р.

Слідчий суддя ОСОБА_1