Справа № 308/5661/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

21.12.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/485/20, за апеляційною скаргою, яку подала захисниця ОСОБА_5 - адвокатка ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В :
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2018 року клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Закарпатської області радника юстиції ОСОБА_7 задоволено частково й застосовано щодо підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 382 КК України
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Полтава, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресою: АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, раніше не судимої,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до положень ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження, слідчий суддя за участю підозрюваної повинен розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Закарпатської області радника юстиції ОСОБА_7 ..
З матеріалів клопотання убачається, що 31 травня 2018 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_5 .. У клопотанні слідчий вказує на те, що 12 грудня 2003 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 (нині ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, громадянка України, уродженка м. Полтава, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима) уклали шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_10 .. 29 грудня 2010 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтава шлюб, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 розірвано. Згідно рішення суду їх спільна донька ОСОБА_10 мала проживати з матір`ю ОСОБА_12 .. У подальшому, 24 грудня 2011 року, ОСОБА_12 уклала шлюб з ОСОБА_13 та змінила прізвище на ОСОБА_14 . 07 червня 2012 року ОСОБА_8 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтава із цивільним позовом до колишньої дружини ОСОБА_5 про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_10 15 серпня 2012 року в рамках зазначеного судового розгляду ОСОБА_8 пред`явив позов до ОСОБА_5 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_10 за місцем свого проживання ( АДРЕСА_3 ). Позовні вимоги ОСОБА_8 аргументував тим, що ОСОБА_5 часто змінює місце свого проживання та малолітньої доньки, що негативно впливає на розвиток дитини, а також тим, що колишня дружина створює йому перешкоди у спілкуванні з донькою. В цей же час, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що рішенням суду її можуть зобов`язати не перешкоджати спілкуванню ОСОБА_8 з донькою та визначити місце проживання доньки з батьком, вирішила незаконно вивезти малолітню ОСОБА_10 із України на постійне місце проживання до Швейцарської Конфедерації, де тимчасово мешкав її чоловік ОСОБА_13 .. Будучи досконало обізнаною з Порядком переміщення через державний кордон України громадян України, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, та розуміючи, що для виїзду із України до Швейцарської Конфедерації необхідно оформити та отримати відповідні документи, у тому числі нотаріально завірену заяву ОСОБА_8 про надання дозволу на виїзд до Швейцарії на постійне місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_15 , ОСОБА_5 усвідомлюючи, що ОСОБА_8 дозволу на вивезення не дасть, вирішила їх незаконно отримати і використати з протиправною метою. Тому, з метою незаконного переправлення малолітньої ОСОБА_10 через державний кордон України до Швейцарської Конфедерації, ОСОБА_5 протягом червня-вересня 2012 року підшукала невстановлену досудовим розслідуванням особу, до якої звернулася з проханням виготовити підроблену заяву від імені колишнього чоловіка ОСОБА_8 про надання дозволу на вивезення малолітньої доньки ОСОБА_10 на постійне місце проживання до Швейцарської Конфедерації. При цьому, ОСОБА_5 усвідомлюючи, що до вказаного документу будуть внесені завідомо неправдиві відомості, будучи обізнаною стосовно протиправності дій щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України та використання завідомо підробленого документу, завідомо усвідомлюючи що вони є кримінально карними, надала невстановленій особі необхідну інформацію щодо змісту заяви, а саме прізвище, ініціали та дату народження малолітньої доньки, а також адресу реєстрації, паспортні дані та ідентифікаційний номер її колишнього чоловіка ОСОБА_8 . Протягом червня-вересня 2012 року невстановлена слідством особа виготовила та надала ОСОБА_5 підроблений офіційний документ нотаріально посвідчену заяву від імені колишнього чоловіка ОСОБА_8 про надання дозволу на вивезення малолітньої ОСОБА_10 за кордон України до Конфедерації Швейцарія, яка була виконана на спеціальному бланку нотаріальних документів серії ВРР № 565476 та мала дату реєстрації 28 вересня 2012 року. Разом з тим, ОСОБА_8 заяви про надання дозволу на вивезення малолітньої ОСОБА_10 за кордон України до Конфедерації Швейцарія, яка була виконана на спеціальному бланку нотаріальних документів серії ВРР № 565476, ОСОБА_5 не надавав. Згідно з витягом з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів бланк серії ВРР № 565476 з 15.05.2012 року вважається утраченим, а згідно висновку почеркознавчої експертизи від 28.08.2013 № 0000221/1, зображення рукописних записів « ОСОБА_8 » у графі «Підпис» заяви від імені біологічного батька ОСОБА_10 ОСОБА_8 про надання дозволу на виїзд за кордон до Швейцарії на постійне місце проживання, яка була виконана на спеціальному бланку нотаріальних документів серії ВРР № 565476, виконано не ОСОБА_8 , а іншою особою. 16 жовтня 2013 року ОСОБА_5 з метою незаконного переправлення через державний кордон України малолітньої доньки ОСОБА_10 до Швейцарської конфедерації звернулася до Посольства цієї країни в Україні (м. Київ, вул. Козятинська, 12) із заявою про видачу на ім`я малолітньої ОСОБА_10 довготермінової візи (типу D) для в`їзду до Швейцарської конфедерації. Серед документів, які необхідні для отримання візи та перетину кордону України малолітньою ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , діючи умисно, особисто надала до Посольства Швейцарської Конфедерації в Україні разом із іншими документами завідомо підроблену нотаріально посвідчену заяву від імені батька ОСОБА_10 ОСОБА_8 про надання дозволу на виїзд за кордон до Швейцарії на постійне місце проживання, яка була виконана на спеціальному бланку нотаріальних документів серії ВРР № 565476. Вказані документи стали підставою для надання малолітній ОСОБА_10 довгострокової візи для в`їзду до Швейцарської Конфедерації. В подальшому, 21 листопада 2012 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтава місце проживання малолітньої ОСОБА_10 визначено за місцем проживання позивача ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 . 26 листопада 2012 року, всупереч рішенню Октябрського районного суду м. Полтава від 21 листопада 2012 року, ОСОБА_5 на особистому автомобілі марки «ВМW», д.н.з. НОМЕР_1 , разом із малолітньою донькою ОСОБА_15 та чоловіком ОСОБА_13 прибули в пункт пропуску «Тиса» ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою подальшого виїзду на постійне місце мешкання до Швейцарської Конфедерації. У той же день, у проміжок часу між 03-04 год., перебуваючи в пункті пропуску « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , будучи обізнаною з вимогами п. 1 ч. 4, ч. 12 Правил щодо обов`язковості подачі працівникам органу прикордонного контролю нотаріально посвідченої заяви одного з батьків про надання згоди на виїзд за кордон неповнолітньої дитини, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, надала співробітникам Державної прикордонної служби України завідомо підроблену заяву від імені ОСОБА_8 про надання дозволу на виїзд за кордон до Швейцарії на постійне місце проживання, яка була виконана на спеціальному бланку нотаріальних документів серії ВРР № 565476, що дало змогу безперешкодно перетнути кордон України. В подальшому, 26 жовтня 2012 року, на підставі наявних віз та додаткових документів, у тому числі завідомо підробленої нотаріально посвідченої заяви від імені ОСОБА_8 про надання дозволу на виїзд за кордон до Швейцарії на постійне місце проживання, ОСОБА_5 та її малолітня донька ОСОБА_10 зареєстровані у компетентних органах Конфедерації Швейцарія. 30 листопада 2012 року ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 21 листопада 2012 року щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_10 10 січня 2013 року апеляційним судом Полтавської області винесена ухвала, згідно якої рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 21 листопада 2012 року залишено без змін і набрало законної сили. 16 січня 2013 року представник інтересів ОСОБА_5 у судових органах ОСОБА_16 отримав ухвалу апеляційного суду Полтавської області та повідомив ОСОБА_5 про прийняте рішення. Проте, ОСОБА_5 , будучи обізнаною з рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 21 листопада 2012 року та ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2013 року, умисно не виконала судове рішення щодо повернення малолітньої ОСОБА_10 батькові та залишила її проживати разом із собою у Швейцарській Конфедерації. 29 грудня 2013 року на виконання рішення Верховного суду кантону Берн від 08 жовтня 2013 року малолітня ОСОБА_10 передана її батькові ОСОБА_8
27 лютого 2014 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України щодо ОСОБА_5 складене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 332, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 382 КК України, яке відповідно до ст. 135 КПК України, у зв`язку з відсутністю особи за місцем проживання, направлене за адресою проживання її родини: АДРЕСА_4 . 03 березня 2014 року досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 280 КПК України у зв`язку з необхідністю виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва. 28 квітня 2014 року досудове розслідування відновлене у зв`язку з ознайомленням захисника з матеріалами кримінального провадження, на підставі ст. ст. 42, 221 КПК України. 29 квітня 2014 року досудове розслідування у кримінальному провадженні повторно зупинено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 280 КПК України у зв`язку з необхідністю виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва. 14 травня 2014 року досудове розслідування у кримінальному провадженні відновлено та у той же день зупинено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 280 КПК України. 17 лютого 2016 року досудове розслідування у кримінальному провадженні відновлене на підставі ч. 1 ст. 282 КПК України у зв`язку з необхідністю вчинення процесуальних дій. 18 лютого 2016 року постановою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду в кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області старшого радника юстиції ОСОБА_17 визначено підслідність кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 332, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 382 КК України у кримінальному провадженні № 0000221 відомості про кримінальне правопорушення в якому 22.12.2012 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за слідчими СВ Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області. 02 березня 2016 року постановою прокурора Ужгородської місцевої прокуратури юриста 2 класу ОСОБА_18 визначено підслідність кримінального провадження № 0000221 за слідчими СВ Ужгородського РВП Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області. 24 березня 2016 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України слідчим СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_19 за погодженням з прокурором Ужгородської місцевої прокуратури радником юстиції ОСОБА_20 досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено та оголошено підозрювану ОСОБА_5 у розшук. 05 квітня 2017 року досудове розслідування у кримінальному провадженні відновлене на підставі ч. 1 ст. 282 КПК України, у зв`язку з необхідністю вчинення процесуальних дій. 05 квітня 2017 року постановою прокурора Закарпатської області старшого радника юстиції ОСОБА_21 досудове розслідування кримінального провадження № 0000221 доручено слідчому управлінню ГУНП в Закарпатській області. 12 квітня 2017 року на підставі ст. 279 КПК України змінено підозру ОСОБА_5 у частині ст. 332 КК України, а саме перекваліфіковано її дії з ч. 1 на ч. 2 ст. 332 КК України, за кваліфікуючою ознакою діяння скоєне за попередньою змовою групою осіб. 12 квітня 2017 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України слідчим відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_22 за погодженням з прокурором відділу прокуратури Закарпатської області радником юстиції ОСОБА_23 досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинене. Під час досудового розслідування встановлено, що підозрювана ОСОБА_5 зареєстрована та проживає у кантоні Берн, Швейцарської Конфедерації, за адресою: АДРЕСА_2 , зі статусом: дозвіл на проживання « ОСОБА_24 ». З огляду на викладене, у клопотанні прокурор зазначає, що в органа досудового розслідування виникла необхідність у зверненні до компетентних органів Швейцарської Конфедерації із запитом про видачу (екстрадицію) підозрюваної ОСОБА_5 . ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 4 ст. 358 та ч. 1 ст. 382 КК України, що відповідно до санкції ч. 1 ст. 382 КК України винній особі може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк три роки, відповідно до санкції ч. 2 ст. 332 КК України - покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк сім років. У клопотанні також вказується на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, зокрема, тяжкого злочину, не має міцних соціальних зв`язків на території України, а тому за твердженням прокурора є підстави вважати, що ОСОБА_5 продовжуватиме переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду за межами держави, що підозрювана ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити документ, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме вищевказану підроблену нотаріально завірену заяву ОСОБА_8 . З огляду на вищевикладене, на виконання вимог п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК України, а також те, що запобігти вищевказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж як тримання під вартою, неможливо, прокурор просить обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з обрахуванням строку тримання під вартою з моменту фактичного її затримання.
В ухвалі слідчого судді вказується на те, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами. З матеріалів клопотання вбачається, що у зв`язку з тим, що підозрювана ОСОБА_5 переховувалася від органу досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та її місцезнаходження невідоме, постановою слідчого було оголошено розшук підозрюваної ОСОБА_5 .. Підозрювана ОСОБА_5 оголошена в міжнародний розшук з метою встановлення її місцезнаходження, що підтверджується листом сектору міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Закарпатській області від 13.03.2018 за № 372/106/13-2018. Підставою застосування щодо підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під варту є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрювана матиме можливість надалі переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Вивченням особи підозрюваної встановлено, що вона є працездатного віку, не має міцних соціальних зв`язків на території України, даних про те, що ОСОБА_5 страждає тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали їй утриманню під вартою, матеріали клопотання не містять. Разом з тим, даних, які б вказували на неможливість обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено. Беручи до уваги характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , їх тяжкість, конкретні обставини, за яких скоєно кримінальні правопорушення, зважаючи на наведені вище дані про особу підозрюваної, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність обрання щодо підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою уникнення ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та суду. З огляду на вищенаведене слідчий суддя вбачав наявність достатніх підстав для задоволення клопотання прокурора, оскільки клопотання належним чином обґрунтовано та прокурором у судовому засіданні доведено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, та наявність ризику, а саме про те, що підозрювана буде продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та суду, та для запобігання цього ризику, слідчий суддя вважав недостатнім обрання більш м`якого запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі адвокатка ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та незаконною. Зазначає, що таке клопотання вже було предметом розгляду в суді першої інстанції, у задоволенні якого було відмовлено. Стверджує, що слідчим суддею застосовано запобіжний захід щодо особи, яка не набула статусу підозрюваної, окрім того, в ухвалі вказано, що ОСОБА_5 проживає у Швейцарській Конфедерації, а отже, повідомлення про підозру повинно було бути направлено їй поштою, чого зроблено не було. Також вказує на те, що ні ОСОБА_5 , ні її захисник не викликались у судове засідання та копії клопотання з доданими матеріалами їм також не вручались. Зазначає, що слідчим суддею проігноровано той факт, що протягом року ухвалу про надання дозволу на затримання ОСОБА_5 від 14.06.2017 виконано так і не було, і ймовірно в порядку, визначеному п. 2 ч. 3 ст. 190 КПК України, вона втратила законну силу. Стверджує, що прокурором не доведені ризики, передбачені КПК України, що підозра ОСОБА_5 є необґрунтованою. Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження вказує на те, що про наявність оскаржуваної ухвали дізналася лише 30 липня 2020 року. Вказаного дня поштою, разом із відзивом на позовну заяву в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_25 про визнання усиновлення недійсним отримала копію оскаржуваної ухвали. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, відмовити у задоволенні клопотання.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню , а апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора, підозрюваної та захисниці, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги, що: про час та місце розгляду апеляційної скарги прокурор та захисниця, яка подала апеляційну скаргу в інтересах підозрюваної, повідомлені належним чином; будь-яких заяв про відкладення апеляційного розгляду від підозрюваного та захисника не надходило; в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища підозрюваної і остання перебуває у міжнародному розшуку; прокурор подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі, а в апеляційній скарзі міститься прохання про її розгляд без участі захисниці.
З матеріалів справи вбачається, що підозрювана ОСОБА_5 чи її захисниця не приймали участі в розгляді клопотання. При цьому, матеріали справи не містять відомостей про вручення підозрюваній чи їй захисниці копії оскаржуваної ухвали. Тому, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення (адвокату про наявність оскаржуваної ухвали стало відомо лише 30 липня 2020 року) заслуговують на увагу.
Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили адвокатці ОСОБА_6 своєчасно подати в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, а тому, з огляду на ст. ст. 21 та 117 КПК України, з метою недопущення порушення права ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя, причини пропуску строку на апеляційне оскарження, визнаються поважними, а клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що має бути задоволено, пропущений строк поновлено.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам.
Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді місцевого суду про те, що клопотання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваної ОСОБА_5 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.
Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що прокурором та слідчим наведено обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 4 ст. 358 та ч. 1 ст. 382 КК України кримінальних правопорушень (злочинів). Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується викладеними в клопотанні обставинами та доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри, і на підставі яких слідчий за погодженням із прокурором виніс повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри. Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів доходить висновку про те, що зазначені в клопотанні обставини (докази) підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана могла вчинити кримінальні правопорушення. Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.
Колегія суддів також обґрунтованим вважає й висновок слідчого судді про те, що органом досудового розслідування доведено наявність ризику того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Указаний висновок ґрунтується на наданих слідчому судді доказах та узгоджується з вимогами закону, апеляційним судом визнається доведеним та належним чином умотивованим. Погоджуючись із указаним висновком, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею обґрунтовано взято до уваги те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 4 ст. 358 та ч. 1 ст. 382 КК України, один із яких відноситься до тяжких злочинів, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років із конфіскацією майна, звільнення від кримінальної відповідальності чи звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення цього злочину кримінальним законом не передбачено, а також те, що ОСОБА_5 перебуває за межами України й оголошена у міжнародний розшук із метою встановлення місцезнаходження.
Зважаючи на доведеність вищенаведеного ризику, колегія суддів доведеними слідчим та прокурором вважає й доводи клопотання та, відповідно, і висновок слідчого судді про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваної та будуть недостатніми для запобігання вказаного ризику. При цьому, погоджуючись із указаним висновком, колегія суддів, окрім наведеного вище, бере до уваги і характер та конкретні обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_5 злочинів.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання також убачається, що прокурор під час розгляду клопотання посилався на вищенаведені обставини, а слідчим суддею таким дана належна оцінка.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не доведені ризики, передбачені КПК України, а підозра ОСОБА_5 є необґрунтованою, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Із урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що таке клопотання вже було предметом розгляду в суді першої інстанції, і в його задоволенні було відмовлено, - апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на висновки слідчого судді про необхідність застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею застосовано запобіжний захід щодо особи, яка не набула статусу підозрюваної, окрім того, в ухвалі вказано, що ОСОБА_5 проживає у Швейцарській Конфедерації, а отже, повідомлення про підозру повинно було бути направлено їй поштою, чого зроблено не було, - апеляційний суд також відхиляє, при цьому враховуючи те, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_5 не вручено, оскільки остання переховується від органу досудового розслідування, так як перебуває за межами України
Із цих підстав, апеляційний суд не приймає до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що ні ОСОБА_5 , ні її захисник не викликались у судове засідання та копії клопотання з доданими матеріалами їм також не вручались.
Як такі, що не впливають на висновки слідчого судді й не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді та відмови в задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею проігноровано той факт, що протягом року ухвалу про надання дозволу на затримання ОСОБА_5 від 14.06.2017 виконано так і не було, і ймовірно в порядку, визначеному п. 2 ч. 3 ст. 190 КПК України, вона втратила законну силу.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що слідчим суддею відносно підозрюваної ОСОБА_5 обґрунтовано обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як існують ризики невиконання нею своїх процесуальних обов`язків, ухилення від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим, інший, менш суворий, запобіжний захід не зможе запобігти вищевказаним ризикам.
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді та необхідність її скасування з відмовою в задоволенні клопотання про обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Крім того, постановляючи ухвалу про тримання підозрюваної ОСОБА_5 під вартою, слідчий суддя обґрунтовано визначив, що після затримання ОСОБА_5 і не пізніше як через 48 годин із часу її доставки до місця кримінального провадження необхідно розглянути за її участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід у встановленому законом порядку.
На які-небудь інші доводи в обґрунтування тверджень про незаконність судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, і таких у ході її розгляду, апеляційним судом не встановлено.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, має бути залишена без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи й те, що стороною захисту до апеляційної скарги не додано таких доказів, які б спростовували висновки слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ :

Поновити захиснику ОСОБА_5 - адвокатці ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу, яку подала захисник ОСОБА_5 - адвокатка ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2018 року, якою щодо підозрюваної за ч. 2 ст. 332, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 382 КК України ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: