ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2523/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" липня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні №0008380 від 15.11.2019 за ч. 3 ст. 190 КК України -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 через свого представника адвоката ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні №0008380 від 15.11.2019 за ч. 3 ст. 190 КК України. Який був накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_5 від 27.11.2019.

В обґрунтування клопотання заявник зазначив, що клопотання органу досудового розслідування, про накладення арешту було розглянуто за відсутності власника майна, що дає право на звернення до слідчого судді з клопотанням про його скасування. Так, під час накладення арешту органу досудового розслідування, мотивував необхідність арешту на автомобіль ОСОБА_4 , для забезпечення збереження речового доказу, оскільки останній міг бути відчужений, втрачений або пошкоджений, що в свою чергу і стало підставою для накладення арешту слідчим суддею. На сьогоднішній день підстави для подальшого обтяження відсутні, оскільки автомобіль не має на собі ознак злочину, та не використовувалось для його вчинення, а тому арешт даного майна, порушує права ОСОБА_4 як власника, оскільки остання не може вільно розпоряджатися та користуватися ним.

Адвокат заявник заяву підтримала, просила розглянути справу у її відсутність.

Слідчий, подав заяву про розгляд клопотання в його відсутність, в якому просить скасувати арешт та задовольнити клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя вважає, що останнє підлягає задоволенню, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що наразі останнє закрито, крім того після накладення арешту на автомобіль, останній був переданий потерпілій ОСОБА_4 на відповідальне зберігання. Арешт майна в даному кримінальному провадження, був необхідним з метою недопущення його відчуження. Проте, транспортний засіб не був знаряддям для вчинення злочину та не використовувався для вчинення злочину.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 у справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24.03.2005 у справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

Враховуючи, що потреба арешту за для якої останній був накладений ухвалою слідчого судді відпала, слідчий суддя вважає за можливе скасувати відповідних захід.

Керуючись ст. ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 174, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт на автомобіль «AUDI A-6» 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Повернути автомобіль «AUDI A-6» 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_2 законному власнику ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: