ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 487/5498/18 Номер провадження 11-кп/819/505/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1 Категорія: продовження запобіжного заходу Доповідач ОСОБА_2 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Херсонського апеляційного суду у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: - секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баштанка, Миколаївської обл., громадянина України, з середньо освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 16 квітня 2020 року.
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою вищевказаного суду від 17 лютого 2020 року, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , задоволено, продовжено строк його тримання під вартою до 16 квітня 2020 року.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, обвинувачений подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду.
Зокрема, апелянт зазначає, що судом не взято до уваги, що зазначені в клопотанні ризики не обґрунтовані та являються лише припущеннями.
Крім того, прокурором не надано жодного доказу про наявність підстав стверджувати, що він буде переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, вчинить інше кримінальне правопорушення або чинитиме тиск на свідків чи потерпілих.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, вивчивши і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
У відповідності до приписів ч. 3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 не завершений, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.
Приймаючи рішення щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив з того, що ризики, які мали місце до теперішнього часу не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри визначено на стадії досудового розслідування.
Крім того, суд цілком слушно виходив із того, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочином проти життя та здоров`я особи, за вчинення кого передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, строком до 10 років. Обвинувачений, є особою офіційно непрацевлаштованою та неодруженою, що в свою чергу, вказує на відсутність у нього законного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків.
Також, необхідно звернути особливу увагу, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я, що спричинило загибель людини похилого віку.
За вказаних обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що
ризики, які мали місце при обранні запобіжного заходу, до теперішнього часу не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 під час судового розгляду, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є непереконливими.
Не ґрунтуються на вимогах КПК і доводи апеляційної скарги, в яких обвинувачений вказує на невизнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за відсутності таких доказів, оскільки на цій стадії судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті розгляду висунутого обвинувачення особі.
Наведені відомості дали підстави для висновку, що строк триманням обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою має бути продовжений з метою забезпечення належного виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором під час судового розгляду клопотання та наведені в оскаржуваній ухвалі суду з урахуванням даних про особу обвинуваченого, що свідчить про неможливість запобігання зазначеним ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги про порушенням судом вимог ч. 5 ст. 199 КПК України, є неспроможними.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Саме продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Будь-яких доказів, які свідчать про порушення прав обвинуваченого чи істотних порушень вимог КПК України, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлено.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарги задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2020 року, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, продовжено строк його тримання під вартою до 16 квітня 2020 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: