ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2972/20 Справа № 197/3/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2018 року про приведення у відповідність із законодавством України вироку Дзержинського районного суду м. Оренбурга Російської Федерації від 26.12.2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

Встановила:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2018 року було задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Дзержинського районного суду м. Оренбурга Російської Федерації від 26.12.2016 року щодо ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України.
Приведено вирок Дзержинського районного суду м. Оренбурга Російської Федерації від 26.12.2016 року, за яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 3 ст. 30 п. «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30 п. п. «а», «б» ч. 3 ст. 228.1 КК РФ та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років, зі штрафом у розмірі 80 000 рублів, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, у відповідність із законодавством України.
Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим у відповідності із законодавством України за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з 13 серпня 2016 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 13.08.2016 року по дату набрання вироком законної сили, а саме 21.02.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30 п. «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, п. п. «а», «б» ч. 3 ст. 228.1 КК Російської Федерації, тобто за замах на незаконний збут наркотичних засобів з використанням електронних та інформаційно - телекомунікаційних мереж, групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі та замах на незаконний збут наркотичних засобів з використанням електронних та інформаційно - телекомунікаційних мереж, групою осіб за попередньою змовою, у значному розмірі, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність та відповідає ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України.
Суд першої інстанції зазначив, що на момент вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, а також на момент вирішення питання про приведення у відповідність вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України його дії підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 307 КК України, як закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, за яке передбачається покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

З урахуванням ч. 3 ст. 68 КК України, згідно якої за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, суд дійшов висновку, що вчинене ОСОБА_7 на території РФ діяння визнається злочином і на території України. Призначене йому покарання за вчинений злочин за вироком суду іноземної держави відповідає покаранню, яке може бути призначене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України, крім додаткової міри покарання у виді конфіскації майна, яка у відповідності до ст. 11 Конвенції не може бути застосована, оскільки це вважатиметься посиленням покарання.

В апеляційній скарзі:
- засуджений просить привести строк покарання у відповідність з вироком Дзержинського районного суду м. Оренбурга Російської Федерації від 26.12.2016 року, оскільки ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2018 року призначено покарання менше ніж вироком РФ.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду, - без змін, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Правовою підставою для приведення вироку іноземної держави у відповідність до законодавства України, окрім визначеного КПК України порядку, слугує також Конвенція про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, яка ратифікована Верховною Радою України 22 вересня 1995 року (далі - Конвенція).
Як зазначається у п. d ч. 1 ст. 11 Конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.
Зі змісту положень ч. 3 ст. 603 КПК України вбачається, що при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави суд встановлює, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою. При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Частиною 4 ст. 610 КПК України передбачено, що при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Таким чином, процедура розгляду судом вказаного питання передбачена ст. 610 КПК України, якою визначено порядок розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу, а також перелік питань, які вправі вирішити районний суд під час розгляду такого клопотання. Визначений зазначеною нормою перелік питань є виключним та розширеним на розсуд суду бути не може.
Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що вирішуючи питання про задоволення клопотання Міністерства юстиції України суд першої інстанції в повній мірі врахував вище зазначені вимоги щодо приведення вироку іноземної держави у відповідність із законодавством України та обґрунтовано зазначив про це у своїй ухвалі.

Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого щодо приведення строку покарання оскаржуваного рішення у відповідність з вироком Дзержинського районного суду м. Оренбурга Російської Федерації від 26.12.2016 року, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовуються самим рішенням суду першої інстанції, яке перевірене судом апеляційної та є цілком законним та в повній мірі обґрунтованим з посиланням на норми Закону.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, вироком Дзержинського районного суду м. Оренбурга Російської Федерації від 26.12.2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30 п. г ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30 п. п. а, б ч. 3 ст. 228.1 КК РФ та призначено йому покарання у виді 11 років позбавлення волі, зі штрафом у розмірі 80 000 рублів, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Міністерство юстиції України звернулося до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з клопотанням про приведення вироку Дзержинського районного суду м. Оренбурга Російської Федерації від 26.12.2016 року щодо громадянина України ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України.

Судом першої інстанції було обґрунтовано задоволено клопотання Міністерства юстиції України було задоволено та приведено вирок Дзержинського районного суду м. Оренбурга Російської Федерації від 26.12.2016 року, за яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 3 ст. 30 п. г ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30 п. п. а, б ч. 3 ст. 228.1 КК РФ та призначено йому покарання у виді 11 років позбавлення волі, зі штрафом у розмірі 80 000 рублів, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, у відповідність із законодавством України. Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим у відповідності із законодавством України за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років без конфіскації майна.
Апеляційним переглядом встановлено, що призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307КК України суд першої інстанції у повному обсязі дотримався вимог ст. 610 КПК України та призначив покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років без конфіскації майна, з урахуванням положень ст. 11 Конвенції, що є в даному випадку абсолютно вірним, з чим повністю погоджується й суд апеляційної інстанції.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою і підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає, оскільки доводи, викладені в цій скарзі, правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2018 року про приведення у відповідність із законодавством України вироку Дзержинського районного суду м. Оренбурга Російської Федерації від 26.12.2016 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4