Справа № 487/3281/20
Провадження № 1-кс/487/3911/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2020 року Слідчий суддя Заводського районного суду м.Миколаєва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві в режимі відеоконференції із Ленінским районним судом м.Кіровограда скаргу ОСОБА_3 на постанову від 24.02.2020 року слідчого слідчого відділу Слідчого Управління Територіального управління Державного бюро розслідувань , розташованого в м.Миколаєві про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000023,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову від 24.02.2020 року слідчого слідчого відділу Слідчого Управління Територіального управління Державного бюро розслідувань , розташованого в м.Миколаєві про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000023.
Вимоги ОСОБА_3 мотивувала тим, що 24.02.2020 року слідчим ТУ ДБР розташованого у місті Миколаєві винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000023 року. Дану постанову вона отримала 13.03.2020 року.
Вважає, що постанова є незаконною, оскільки слідчий не допитав її щодо того, яку матеріальну та моральну шкоду завдано їй в наслідок вчинення даного кримінального провадження, у зв`язку з чим просила її скасувати.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 , вимоги щодо скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник ТУ ДБР розташованого в місті Миколаєві в судове засідання не з`явився, його відсутність, згідно частини 3 статті 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши заявника, дослідивши матеріали скарги дійшов до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено та із матеріалів скарги вбачається, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000023.
Постановою слідчого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві від 24.02.2020, відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000023.
Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст.21КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Положеннями частин 1 та 2 ст.55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, діючий КПК України не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст.55 КПК України права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст.220 КПК України може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема і щодо такої процесуальної дії, як вручення повідомлення про процесуальні права та обов`язки.

У той же час, за змістом ч. 5 ст.55КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим. В такому випадку, оскарженню підлягає саме така постанова на підставі п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст.55КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.

Відповідно до вимог ч.3 ст.110КПК України рішення слідчого приймається виключно у формі постанови.

Постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають можливість визнання особи потерпілою, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Так, слідчим суддею у судовому засіданні встановлено, що в постанові про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_3 від 24.02.2020 року, слідчим не була допитана остання щодо спричинення їй матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, неналежне мотивування постанови про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

За таких обставин скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 55,303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_3 на постанову від 24.02.2020 року слідчого слідчого відділу Слідчого Управління Територіального управління Державного бюро розслідувань , розташованого в м.Миколаєві про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000023 задовольнити.
Постанову від 24.02.2020 року слідчого слідчого відділу Слідчого Управління Територіального управління Державного бюро розслідувань , розташованого в м.Миколаєві про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000023 скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1