Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 278/3271/19
провадження № 51-6192ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 11 червня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
За вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 11 червня

2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Стягнуто із ОСОБА_5 на користь держави 349,56 грн витрат на стаціонарне лікування потерпілого.
Частково задоволено цивільний позов представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 та стягнуто на її користь 17 500 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Також вирішено питання стосовно долі речових доказів.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 23 листопада 2020 року залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника, а оскаржуваний вирок місцевого суду

від 11 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити судові рішення та, застосувавши положення

ст. 75 КК, звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону захисник лишеформально посилається на те, що призначене ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим через суворість, проте його касаційна скарга не містить конкретних доводів відповідно до положень ст. 414 КПК у ній не зазначено, в чому полягає явна несправедливість призначеного засудженому покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, як щодо виду, так і стосовно його розміру.
Фактично захисник просить на підставі ст. 75 цього Кодексу звільнити

ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням. При цьому не зазначає, які конкретно вимоги матеріального чи процесуального закону порушили суди першої та апеляційної інстанцій під час вирішення питання про призначення покарання, у чому вони полягають та чому їх слід відносити до підстав для зміни судових рішень відповідно до ст. 413 КПК.
Також захисник формально наводить положення ст. 69 КК, водночас ні доводів, ні вимог щодо необхідності застосування цих приписів (з посиланням на відповідні обставини, які пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та зменшують його суспільну небезпечність) касаційна скарга не містить.
Крім того, у касаційній скарзі захисника відсутні доводи щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених цим судом на спростування аргументів сторони захисту, викладених у апеляційній скарзі.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень

ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 11 червня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3