ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
слідчого ОСОБА_6
адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №000426 від 24.07.2020 року, за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 вересня 2020 року,-
ВСТАНОВИЛА :
Заступник начальника відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_6 з метою забезпечення збереження речових доказів звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці із клопотанням, погодженим заступником начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 , про накладення арешту на транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER», д/н НОМЕР_1 , 2016 р.в., кузов № НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_9 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ним.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 вересня 2020 клопотання задоволено частково і накладено арешт на транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER», д/н НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_9 , який фактично перебуває у користуванні ОСОБА_10 , у вигляді заборони на його відчуження.

ЄУНСС:727/7228/20
НП:№11-сс/822/219/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_11
Категорія: ст. ст. 170, 309 КПК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

На вказане рішення адвокат ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу районного суду від 04 вересня 2020 року про накладення арешту на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER», д/н НОМЕР_1 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Посилається апелянт на те, що рішення слідчого судді районного суду необґрунтоване та прийняте передчасно, оскільки станом на дату його прийняття були відсутні будь-які правові підстави для накладення арешту, а протиправне накладення арешту завдає власнику майна ОСОБА_9 значної майнової шкоди.

Вказує і на те, що клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України та подане з порушенням строку на звернення до суду, а саме 02 вересня 2020 року.

Крім того, вважає, що була відсутня правова підстава арешту майна, оскільки як у клопотанні слідчого, так в оскаржуваній ухвалі слідчого судді не міститься конкретного обґрунтування можливості використання вилученого транспортного засобу як доказу саме у кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 369 КК України.

Зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді не містить відомостей про існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, ні власником транспортного засобу, ні його користувачем.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу, думку прокурора та слідчого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Слідчим суддею під час розгляду клопотання органу досудового розслідування встановлено, що є достатні підстави вважати, що майно на яке слідчий просив накласти арешт, відповідає критеріям ст. 170 КПК України.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

З ухвали суду вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись слідчим суддею, при цьому було вислухано доводи слідчого та досліджені матеріали провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Як вбачається з наданих в Чернівецький апеляційний суд матеріалів, у СУ ГУНП в Чернівецькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000426 від 24.07.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

22 серпня 2020 року було проведено огляд місця події під час якого в транспортному засобі марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER», д/н НОМЕР_1 виявлено та вилучено 46 коробок тютюнових виробів марки «Ашима» без марок акцизного податку. Під час огляду місця події вказаний транспортний засіб був тимчасово вилучений.

Постановою заступника начальника відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_6 від 22 серпня 2020 року вищевказаний автомобіль визнаний речовим доказом.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення речових доказів.

Згідно зі ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки вилучений транспортний засіб відповідає вимогам, що пред`являються для майна, на яке може бути накладено арешт, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на нього.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. в справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що в даному випадку накладення арешту на майно рішенням слідчого судді було цілком обґрунтовано, з дотриманням вимог закону, з метою збереження речових доказів і доводи апеляційної скарги такого висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.

Що стосується тверджень апелянта про те, що клопотання про арешт майна було подано до суду після закінчення строків, передбачених ч.5 ст.171 КПК України, то вони не знайшли свого підтвердження та спростовуються наступним.

Так, під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що слідчий ОСОБА_6 декілька разів (25.08.2020р., 31.08.2020р., 02.09.2020р.) звертався до слідчого судді із клопотанням про арешт вказаного вище майна, проте оскільки подане 25.08.2020р. та 31.08.2020р. клопотання не відповідало вимогам ст.171 КПК України, то відповідними ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26.08.2020р. та від 01.09.2020р. було повернуто прокурору для виправлення недоліків.

При цьому, з першим клопотанням про арешт майна слідчий звернувся 25 серпня 2020 р., одразу на наступний робочий день після проведеного огляду місця події (23.08.2020р. вихідний день, а 24.08.2020 р. святковий), тобто в строк, передбачений ч.5 ст.171 КПК України, а тому і в цій частині доводи апелянта безпідставні.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення слідчого судді суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Арешт вказаного майна є тимчасовим заходом забезпечення у кримінальному провадженні, а тому його власник, в подальшому, в передбачених КПК України випадках, має право звертатися із клопотанням про скасування даного арешту.

Керуючись ст. ст.98, 170, 171, 172, ч.2 ст.376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , в інтересах власника майна ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 вересня 2020 року про накладення арешту на транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER», д/н НОМЕР_1 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

Згідно з оригіналом:
суддя Чернівецького
апеляційного суду ( ОСОБА_1 )

(15.09.2020р. - дата засвідчення копії)