Справа № 154/3469/17
Номер провадження: 1-в/156/7/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2020 року смт. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
представника центру пробації ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання,
ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування невідбутої частини додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 ( три) роки.
Своє клопотання мотивує тим, що вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01 березня 2018 року його було засуджено за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75, 76 КК України його звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 18 березня 2020 року його звільнено від відбування основного покарання призначеного вироком Володимир-Волинського міського суду від 01 березня 2018 року у зв`язку із закінченням іспитового строку. Він дотримувався усіх вимог, які ставляться до особи засудженого до позбавлення певних прав, зокрема права керування транспортним засобом. Вироком суду йому не встановлено обмежень щодо виїзду за кордон. На даний час він звільнений від відбування основного покарання, відбув більше половини додаткового покарання за вчинення кримінального правопорушення, вважає, що своєю сумлінною поведінкою довів своє виправлення. Зазначає, що він повністю відшкодував шкоду завдану потерпілій у справі, сплачує кошти на відшкодування шкоди іншому потерпілому, позитивно характеризується за місцем проживання та щиро розкаявся у вчиненому. Наявність додаткового покарання у відповідності до ст. 34 КВК України є перешкодою щодо його виїзду, навіть і короткочасного за кордон на тимчасову роботу, внаслідок чого він не може повністю в найкоротший строк відшкодувати шкоду заподіяну потерпілим у справі. На підставі викладеного просить звільнити його умовно-достроково від відбуття додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, призначеного йому за вироком Володимир-Волинського міського суду від 01 березня 2018 року.
В судовому засіданні засуджений клопотання підтримав з підстав викладених у ньому. Додатково його захисник ОСОБА_5 пояснила, що заборона засудженому, без погодження уповноваженим органом з питань пробації, виїжджати за межі України є додатковою забороною для її довірителя і він позбавлений можливості здійснювати виїзди за кордон, в тому числі працевлаштуватися у Республіці Польща. На даний час ОСОБА_4 звільнений від основного покарання та відбув більше половини строку додаткового покарання, своєю поведінкою довів своє виправлення. Він звертався до центру пробації із заявою про погодження, надання дозволу, на виїзд за межі України, однак у задоволенні його заяви було відмовлено. На даний час ОСОБА_4 має офіційний дозвіл на працевлаштування у Республіці Польща, що підтверджується документально, для цього йому необхідне звільнення умовно-дострокове від відбуття додаткового покарання.
Прокурор та представник центру пробації в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_4 декілька разів, без дозволу центру пробації виїжджав за межі України, при цьому йому достеменно було відомо про заборону без погодження з уповноваженим органом пробації виїжджати за межі України. Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком три роки має належно виконуватись особою засудженого. Вказують про відсутність підстав, передбачених ст.81 КК України для звільнення ОСОБА_4 від відбування додаткового покарання.
Прокурор заперечив щодо задоволення клопотання засудженого, представник центру пробації вирішення клопотання залишив на розсуд суду.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбуття додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).
При цьому, згідно із п.1 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
Пленум Верховного Суду України в п.2 своєї постанови №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
У п.7 цієї ж постанови передбачено, що особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання.
Таким чином, виходячи з аналізу вищевказаних норм матеріального права та роз`яснень Пленуму ВСУ, підставами умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання - це виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання, а також відбуття певної частини покарання, призначеного судом.
Судом встановлено, що вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01 березня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 роки виконає покладені на нього обов`язки. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 18 березня 2020 року його звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Враховуючи положення п.1 ч.3 ст.81 КК України та тяжкість вчиненого засудженим ОСОБА_4 злочину, передумовою застосування до нього інституту умовно-дострокового звільнення від покарання є фактичне відбуття не менше половини строку покарання, в тому числі додаткового. Крім того, підставами умовно-дострокового звільнення, в тому числі і додаткового, є досягнення однієї з цілей покарання - це виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_4 у поданому до суду клопотанні про умовно-дострокове звільнення від відбуття додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, як на підставу для такого звільнення, посилався на те, що своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. На підтвердження цього додає характеристику з місця проживання, в якій він органом місцевого самоврядування характеризується з позитивної сторони та довідку фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 про те, що він дійсно працює продавцем-консультантом.
Однак суд вважає, що подана ОСОБА_4 заява та лише його позитивна характеристика з місця проживання та офіційне працевлаштування не можуть слугувати підставами для умовно-дострокового звільнення від відбування невідбутої частини додаткового покарання в розумінні ст.81 КК України, оскільки вони, на думку суду, не свідчать про фактичне виправлення засудженого, яке підтверджувалося б його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Крім цього, як стверджує сам засуджений, на даний час шкода одному з потерпілих ним не відшкодована в повному обсязі. Крім того, під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 неодноразово виїжджав за межі України без дозволу органу пробації, чим порушив вимоги КВК України та порядок відбуття додаткового покарання.
Як встановлено судом, основними мотивом звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання слугувало те, що засуджений в силу вимог ст.34 КВК України позбавлений права без погодження органу пробації виїжджати за кордон.
Як вбачається з матеріалів клопотання ОСОБА_4 звертався до органу пробації з заявою про погодження виїзду за кордон, а саме, до Республіки Польща для офіційного працевлаштування та ним було додано копію трудового договору від 17 липня 2018 року у кладеного між ОСОБА_4 та ТзОВ ZERKE. Постановою начальника Іваничівського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Волинській області ОСОБА_6 від 26 квітня 2019 року йому відмовлено у погодженні на виїзд за межі України у зв`язку із ненаданням підтвердних документів. Як пояснив в судовому засіданні представник центру пробації при належному оформленні відповідних документів таке клопотання буде ними повторно розглянуто.
Доданий в судовому засіданні заявником договір про працевлаштування від 27 квітня 2020 року, суд не може взяти до уваги, оскільки його текст не перекладено на українську мову та суд не може оцінювати його як належний доказ у справі. Разом з тим, ОСОБА_4 при здійсненні належного перекладу трудового договору не позбавлений можливості звернутися до центру пробації із клопотанням про погодження на виїзд з України засудженої особи, що є компетенцією вище вказаного органу.
Керуючись ст. ст. 81 КК України, 34 КВК України, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбуття додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком 3 (роки) призначеного за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01 березня 2018 року відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1