Справа № 183/227/19
№ 1-кп/183/437/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, №0000002 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новодонецьке м. Добропілля Донецької області, громадянина України, маючого середню освіту, не судимого, не працюючого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, одруженого, проживаючого АДРЕСА_1 ,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

встановив:

01 січня 2019 р. о 06 год. 31 хв. ОСОБА_3 з метою відшукання своєї співмешканки, прибув до домоволодіння АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_5 , де, керуючись раптово виниклим умислом, через незачинену металеву хвіртку незаконно проник на територію домоволодіння за вищевказаною адресою, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 . Підійшовши до будинку, ОСОБА_3 почав дзвонити у дверний дзвінок, стукати у вхідні двері та вікна будинку. Після того, як двері йому ніхто не відчинив, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення всередину вказаного будинку.

Після чого ОСОБА_3 , із застосуванням фізичної сили, шляхом ривку відкрив вхідні двері будинку АДРЕСА_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , та всупереч його волі, через відкриті шляхом пошкодження двері, незаконно проник у житло, де перебував на протязі трьох хвилин, після чого ОСОБА_3 о 06 годині 37 хвилин, не знайшовши своєї співмешканки за вказаною адресою, місце вчинення кримінального правопорушення залишив.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому кримінальному правопорушенні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину, щиро кається, та від дачі показань відмовився.
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, таким чином суд вважає за можливе провести судовий розгляд без потерпілого.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють вищенаведені обставини та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Суд, розглянувши справу в межах пред`явленої підозри, зберігаючи неупередженість і об`єктивність, не виходячи за межі пред`явлено обвинувачення, яке прокурор підтримав у суді, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.
Суд встановив пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_3 своєї протиправної поведінки, беззаперечному визнані вини обвинуваченим та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Таким чином, беручі до уваги вказані вище обставини та особу обвинуваченого, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу. Вказані обставини дають суду право не призначати максимальне покарання передбаченого санкцією вказаного правопорушення.

Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, і буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Вирішуючи долю речових доказів, відповідно до ст. ст. 100, 374 КПК України, суд вважає, що наданий потерпілим ОСОБА_5 диск 4,7 GВ, DVD-R, на якому знаходиться запис з камери відеоспостереження, встановленої у домоволодіння АДРЕСА_2 необхідно залишити при справі.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та призначити покарання за ч. 1 ст. 162 КК України штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Вирішуючи долю речових доказів, відповідно до ст. ст. 100, 374 КПК України, суд вважає, що наданий потерпілим ОСОБА_5 диск 4,7 GВ, DVD-R, на якому знаходиться запис з камери відеоспостереження, встановленої у домоволодіння АДРЕСА_2 необхідно залишити при справі.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 349 КПК України.

Копії вироку видати прокурору, обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1