ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2749/20 Справа № 182/4033/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нікополь Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 13.06.2013 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, звільнений 26.02.2016 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22 вересня 2020 року з визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 109850 грн.
Мотивоване дане судове рішення тим, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України того, що обвинувачений може переховуватися від суду, не має постійного місця роботи, законних джерел доходів, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, є доведеним і ризик можливого впливу на потерпілих у кримінальному провадженні, оскільки злочин вчинено за місцем їх мешкання, а з деякими свідками ОСОБА_6 особисто знайомий, тому суд прийшов до висновку про необхідність продовжити до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід можуть не запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що прокурор не надав суду будь-яких доказів того, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень або до правоохоронних органів надійшла заява про вчинення ним будь - яких інших кримінальних правопорушень. Щодо ризику переховування від суду прокурор не надав суду будь-яких доказів того, що обвинувачений має намір переховуватися від суду із цією метою ним вчиненні будь-які дії, які об`єктивно свідчать про його намір переховуватися від суду. Щодо ризику незаконно впливу на потерпілих, докази такого ризику відсутні. Крім того, згідно з реєстру матеріалів досудового розслідування потерпілі та свідки вже були допитані слідчими під час досудового розслідування справи та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Вирішуючи питання щодо можливості оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд зважає на те, що 13 червня 2019 року Конституційний суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, тому дана ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу;. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

З матеріалів провадження слідує, що на розгляді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт за № 0000814 від 18.03.2020 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України.
Прокурор в судовому засіданні суду першої інстанції 24 липня 2020 року заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 з тих підстав, що на час подання клопотання існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення у разі зміни йому запобіжного заходу на більш м`який.

Розглядаючи дане клопотання прокурора для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження та висунення прокурором обвинувачення і на даний час вже здійснюється судовий розгляд доведеності обвинувачення.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений, враховуючи тяжкість ймовірного покарання на строк до 6 років, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, може переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на відсутність постійного місця роботи, офіційного джерела доходу, наявність судимості за вчинення аналогічних корисливих злочинів проти власності, яка не знята і не погашена в установленому законом порядку, відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Крім того, на розгляді в Нікопольському міськрайонному суді Дніпропетровської області перебуває ряд інших кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні тотожних корисливих злочинів проти власності, зокрема за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, що також свідчить про наявність ризику у вигляді можливого вчинення інших кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, на думку апеляційного суду, як і суду першої інстанції, заявлені прокурором ризики є реальними і більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому суд обґрунтовано продовжив строк тримання останнього під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4