Справа №523/1627/19
Провадження №1-кп/523/476/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2020 року

Суворовський районний суд м. Одеси в складі ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , представника Одеської міської ради ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт з долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження №0000028 від 02.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 358 ч. 4, 190 ч. 1, 358 ч. 4, 190 ч. 2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження суду надійшов обвинувальний акт з долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження № 0000028 від 02.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 358 ч. 4, 190 ч. 1, 358 ч. 4, 190 ч. 2 КК України.

Прокурор в ході підготовчого судового засідання заявив про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Захисником в інтересах обвинуваченої заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з наступних підстав.

Так, в даному обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_6 продовжуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння правом власності на земельну ділянку, яка належить Одеській міській раді, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного особистого збагачення....21.08.2017 року звернулась до Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером № 23800340 о 14 годині 36 хвилин 30 секунд на нежитлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Вказані обставини свідчать про неконкретне обвинувачення викладене в обвинувальному акті, оскільки в чому полягає обвинувачення ОСОБА_6 в частині 2 ст. 190 КК України, тому що в обвинувальному акті не вказано, яким чином ОСОБА_6 заволоділа правом власності на земельну ділянку, що належить Одеській міській раді, реєструючи право власності на об єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення
Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України, обвинувальний акт має містити такі відомості:
1)найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2)анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3)анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4)прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5)виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6)обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7)розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1)підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8)розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9)дату та місце його складення та затвердження.
Так згідно п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Крім того, згідно до п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акту додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Так, відповідно до тексту обвинувального акту вказано, що своїми діями ОСОБА_6 завдала потерпілому - Одеській міській раді (право власності на земельні ділянки якої не підтверджено) матеріальної шкоди на загальну суму 60258,94 грн. та вказано, що під час досудового розслідування призначено та проведено судову почеркознавчу експертизу. Яким чином судова почеркознавча експертиза встановлює розмір завданої шкоди, суду не зрозуміло.

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, під час досудового розслідування, в даному кримінальному провадженні не надається можливості встановити, яким чином стороні обвинувачення надавались дозволи проводити чи судову почеркознавчу експертизу, чи земельно-технічну, чи земельно-економічну експертизи. У зв`язку з цим, незрозумілим стає факт визначення вартості завданої шкоди у даному кримінальному провадженні.

Обвинувачена підтримала свого захисника, та просила повернути обвинувальний акт.

Представник потерпілих заперечував проти задоволення клопотання, підтримав думку прокурора та просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного висновку.

Однією з основних засад кримінального провадження є законність, яка визначає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Стаття 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Таким чином, для забезпечення ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення пред`явлене особі обвинувачення повинно бути детальним, повним, чітким та зрозумілим та містити у собі усі відомості щодо події кримінального правопорушення, виду та розміру шкоди, форми вини, мотиву та мети кримінального правопорушення, тощо.

Однак, вищевказаним вимогам обвинувальний акт не відповідає, у зв`язку з наступним.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Суд перевіряючи дотримання вимог КПК України при складанні обвинувального акту та направленні його до суду, повинен перевірити дотримання всіх положень, передбачених статтею 291 КПК України.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

Згідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4)прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9)дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Внаслідок грубого порушення органом досудового розслідування вимог кримінально процесуального закону, яка полягає у неконкретності обвинувачення ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вона не знає в чому саме обвинувачується, в чому полягає суть обвинувачення, правова кваліфікація, на підставі чого встановлено завданий нею збиток.

Обвинувальний акт від 22.01.2019 року не відповідає висунутій ОСОБА_6 в ході кримінального провадження підозрі, на підставі наступного.

Так відповідно до обвинувального акту та сформульованого обвинувачення, ОСОБА_6 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), яке вчинене повторно, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України.

В той же час обвинувачуючи ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного злочину органом досудового розслідування останній інкримінується вчинення дій, а саме «заволодіння земельною ділянкою». Тобто, згідно висунутого обвинувачення відповідно до ч. 2 ст. 190 КК України, в обвинувальному акті викладені обставини про заволодіння земельною ділянкою. Однак, обвинувачена не заволоділа земельною ділянкою, тому у чому конкретно полягає обвинувачення суду не зрозуміло.

А тому, що стосується обвинувального акта, то наведені в ньому фактичні данні в своїй сукупності повинні давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. Обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.

Обставини викладені в обвинуваченні ОСОБА_6 є незрозумілими та неконкретними.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, встановлена законодавцем у п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК процедура забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті.

За змістом ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Крім того, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення є обставиною, яка підлягає доказуванню в кримінальному провадженні.

Аналіз змісту зазначених вимог закону у сукупності свідчить про те, що конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду. Разом з тим, обвинувальний акт повинен містити не тільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але й формулювання обвинувачення. В обвинувальному акті формулювання обвинувачення з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування та, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно за ст. 91 КПК України, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» зазначив, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.».

При цьому, Європейський суд з прав людини також вказав «…межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження.» (рішення: від 9 березня 2011 року у справі «Жупнік проти України», від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч. 1 ст. 337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акту.

За таких обставин, враховуючи те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що є безумовною підставою для повернення акту прокурору в порядку п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України.

Крім того, прокурором було подано клопотання про скасування арешту майна, посилаючись у ході здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси 05.07.2018 задоволено клопотання процесуального керівника та на тимчасову споруду розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Давида Ойстраха,1а/1, було накладено арешт з метою запобігання можливості її пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Разом із тим, 23.10.2019 року до Одеської місцевої прокуратури №4 з Юридичного департаменту ОМР надійшов лист про те, що у провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №523/2974/18 за позовом ОМР до ОСОБА_6 , державного реєстратора Одеської філії КП «Центр державної реєстрації» ОСОБА_7 про скасування рішення та знесення самочинного будівництва об`єкта за адресою: м.Одеса, вул. Давида Ойстраха, 1а/1.
Наразі, 15.05.2019 року Суворовським районним судом м. Одеси ухвалено рішення яким позовні вимоги ОМР задоволено, а саме: скасовано рішення про державну реєстрацію (з відкриттям розділу) від 23.08.2017 року №36767537 прийняте державним реєстратором Одеської філії КП «Центр державної реєстрацій ОСОБА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, а також зобов`язано ОСОБА_6 знести за власний рахунок об`єкт самочинного будівництва - нежитлову будівлю (нежитлове приміщення загальною площею 16,2 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_2 , однак у зв`язку із наявністю арешту на вказане майно, виконати ухвалу суду не виявляється за можливе.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти скасування арешту майна, суд прийшов до наступного висновку.
Відтак, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи вищенаведене та з метою з метою усунення перешкод для виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15.05.2019 року, суд прийшов до висновку, що згідно критеріїв, визначених ч. 1 ст. 174 КПК України клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 170, 172, 174, 314, 291 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 , - задовольнити.

Обвинувальний акт з долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження №0000028 від 02.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 358 ч. 4, 190 ч. 1, 358 ч. 4, 190 ч. 2 КК України, - повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

Клопотання прокурора про скасування арешту майна тимчасової споруди розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , - задовольнити.
Арешт накладений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.07.2018 року, на тимчасову споруду розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , - скасувати.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси.

Суддя Суворовського

районного суду міста Одеси ОСОБА_1