ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1299/20 Справа № 213/2640/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
підозрюваного
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2020 року про задоволення клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Знам`янка, Камінсько Дніпровського району, Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2020 року клопотання старшого слідчого СВ Інгулецького ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 продовжено до 05 жовтня 2020 року.
Продовжено дію розміру застави, визначений ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді від 10.07.2020 у розмірі 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень.

Рішення суду обґрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів слідчим доведено, що ОСОБА_8 не має місця роботи, тобто не має постійного джерела доходу, не має міцних соціальних зв`язків, оскільки не одружений, дітей не має, підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, а тому не виключена можливість того, що знаходячись на свободі, він зможе переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
На підставі зазначеного слідчий суддя вважав, що більш м`які запобіжні заходи не будуть дієвими і не забезпечать виконання підозрюваного покладених на нього процесуальних обов`язків.
Окрім цього, суд врахував тяжкість злочину, у скоєнні якого він підозрюється, те, що ОСОБА_8 вчинив вказаний злочин в період не знятої та непогашеної у встановленому законом порядку судимості за аналогічні злочини, а отже, не виключена можливість того, що підозрюваний, знаходячись на свободі, зможе переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків, вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Інгулецького районного суду від 04 вересня 2020 року по кримінальному провадженню №0000428 від 20 травня 2020 року за ч.2 ст. 307 КК України, про продовження застосування до ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 08.10.2020 року включно. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Інгулецького ВП КВП ГУНП в Дніпропетровської області ОСОБА_9 про продовження застосування до ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що клопотання слідчого про продовження застосування до ОСОБА_10 такого запобіжного заходу є необгрунтованим і не підлягає задоволенню.
На думку апелянта, клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не містить жодного підтвердження та обґрунтування наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, крім того сторона обвинувачення в ході судового засідання не привела жодного конкретного підтвердження наявності таких ризиків, обмежившись формальним висновком.
Зазначає, що протягом двох місяців проведення досудового розслідування стороною обвинувачення не проведено жодної слідчої дії, слідчим в клопотанні про продовження строків тримання під вартою та строків досудового розслідування до трьох місяців, зазначається що слідчим виконанні всі слідчі дії про те залишилось долучити висновки судових експертиз та виконати вимоги ст. 290 КПК України. Саме цими обставинами обґрунтовано продовження строків досудового розслідування та продовження найсуворішої міри запобіжного заходу.
Вважає, що суду не надано жодного доказу на підтвердження ризиків на які посилається сторона обвинувачення. Незрозумілим є вплив на свідків на речові докази про які ні чого не відомо не підозрюваному не його захиснику, оскільки вони не відкривались стороні захисту. Клопотання слідчого також не містить відповіді чому не може бути застосований до підозрюваного іншого менш суворішого заходу запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. З наведеного вбачається, що суд формально навів підстави обрання запобіжного заходу без наявності жодного доказу, а рішення суду має посилання лише на припущення.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та залишення ухвали слідчого судді без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, висновки суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи.
Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, слідчим відділом Інгулецького ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20 травня 2020 року за № 0000428 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Проведеним досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_8 08 липня 2020 року в період часу з 16:50 до 17:17 години, під час проведення санкціонованого контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, перебуваючи у парковій зоні напроти будинку № 21 по вул. Каткова в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, повторно, умисно, з корисливих мотивів, незаконно збув ОСОБА_12 за 200 гривень 2 (два) поліетиленових пакетика з речовиною рослинного походження, масою по 1,009 г та 0,939 г відповідно, яка згідно висновку експерта за №19/104-17/1/3/519 від 09.07.2020 є канабісом та відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить відповідно 0,939 г та 0,861 г.
08.07.2020 о 18.25 год. після проведення санкціонованого контролю за вчинення кримінального правопорушення у формі оперативної закупки, відповідно до ст.208 КПК України затримано ОСОБА_8 .
09.07.2020 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України за ознаками незаконного збуту наркотичних засобів, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби, вчиненого повторно.
10.07.2020 слідчим суддею Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області підозрюваній ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05.09.2020 року, із визначенням застави у сумі 168160 грн.
02.09.2020 року до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Інгулецького ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 , погоджене з прокурором Криворізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_14 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 до трьох місяців, в межах строку досудового розслідування.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2020 року задоволено дане клопотання слідчого і продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 в межах строку досудового розслідування, до 05 жовтня 2020 року.
Апеляційним переглядом встановлено, що під час судового розгляду слідчий суддя достатньою мірою з`ясував дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, оскільки наведені прокурором обставини дають достатні підстави для такого висновку, а доводи захисника та твердження підозрюваного щодо необґрунтованості підозри мають характер суб`єктивної оцінки зацікавленої особи і є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу чи його продовження має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.
У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що належним чином обґрунтовані і висновки слідчого судді про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою. Такими обставинами обгрунтовано визнано те, що ОСОБА_8 не має місця роботи, тобто не має постійного джерела доходу, не має міцних соціальних зв`язків, оскільки не одружений, дітей не має, підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, а тому не виключена можливість того, що знаходячись на свободі, він зможе переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Отже, з урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років з конфіскацією майна, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, міцність соціальних зв`язків останнього, вік та стан його здоров`я, зокрема, відсутність відомостей щодо наявності в нього захворювань, які виключали б тримання під вартою, доходить висновку про те, що позиція слідчого судді відносно можливості запобігання даним ризикам виключно шляхом продовження саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, є в даному випадку обґрунтованою та оцінює доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.
Крім того, суд своє рішення мотивував і тим, що на даний час, коли по справі не зібрані всі докази, не проведено всі слідчі дії, та за існування вказаних ризиків, наявні аргументи тільки "проти" звільнення, тобто "за" продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки даний захід є необхідним за вказаних обставин.
Також суд врахував, що згідно з матеріалами кримінального провадження у справі винесено постанови про призначення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, а також судова експертиза спеціальних хімічних речовин, які направлені на виконання експертам Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України, які на цей час завантажені роботою, а отримання результатів експертиз вкрай необхідне для доказування вини підозрюваного та встановлення об`єктивної істини по даному кримінальному провадженню.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , даних про особу підозрюваного, за відсутності підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою в межах строків досудового розслідування, а тому в даному випадку не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту за результатами апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4