Справа № 405/7123/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000067 від 13.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України, про арешт майна,
встановив:

слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на житловий будинок, загальною площею 47.9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 09, що належить ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що в провадженні слідчого відділу СУ ГУ Національної поліції в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067 від 13.10.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до наказу № 55-к від 23.12.2016 призначено на посаду директора ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», одним із основних видів діяльності якого є добування декоративного та будівельного каменю, вапняку, гіпсу, крейди та глинистого сланцю.

ОСОБА_4 , займаючи посаду директора ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», являвся службовою особою, наділеною на виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Проте, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді директора ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», діючи умисно, розуміючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків від них, вчинив незаконні дії направленні на видобування ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» на території Власівського родовища, Світловодського району, Кіровоградської області корисних копалин граніту, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення», відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, шляхом проведення вибухових робіт за наступних обставин:

В 2003 році ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» отримало спеціальний дозвіл на користування надрами (видобування граніту на Власівському родовищі) №3124 від 26.08.2003 Державної служби геології та надр України терміном на 14 років, тобто до 26.08.2017 включно. В подальшому після закінчення терміну дії спеціального дозволу №3124 від 26.08.2003 ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» звернулось до Державної служби геології та надр України, щодо отримання нового спеціального дозволу, який було видано 21.08.2019 №6356. Тобто у період з 26.08.2017 по 21.08.2019 ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» не мало право здійснювати діяльність, щодо видобування граніту на Власівському родовищі.

В свою чергу, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що дія спеціального дозволу на користування надрами № 3124 від 26.08.2003 закінчена, діючи умисно у порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України № 615 від 30.05.2011 «Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами» та п. 3 ст. 26, ст. 24 Кодексу України про надра, маючи намір на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення шляхом проведення вибухових робіт, не припинив видобування гранітів на Власівському родовищі хоча був обізнаний про вимоги законодавства України, щодо негайного припинення видобування корисних копалин після закінчення дії спеціального дозволу.

Також, ОСОБА_4 мав реальну можливість здійснити припинення робіт по видобуванню корисних копалин загальнодержавного значення відповідно до законодавства України, так як це входило до його повноважень.

Проте, ОСОБА_4 , у період відсутності у ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» спеціального дозволу на видобування корисних копалин загальнодержавного значення у період часу з 26.08.2017 по 21.08.2019 здійснив всі необхідні дії спрямовані на незаконне продовження видобутку та користування надрами ТДВ «Світловодське кар`єроуправління».

Зокрема встановлено, що ОСОБА_4 з метою продовження видобування корисних копалин граніту, як директор ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», виконав наказ №109 від 18.12.2017 «про проведення вибухових робіт, в гірничому цеху Власіського родовища підрядною організацією ТОВ «Екобласт»», складений та винесений директором Товариства ОСОБА_5 , та будучи виконавцем вчинення злочину з метою незаконного видобутку корисних копалин в подальшому надав представникам ТОВ «Екобласт», які виконували свої господарські зобов`язання за раніше укладеним Договором від 12.10.2015 на проведення вибухових робіт.

При цьому, ОСОБА_4 , бажаючи приховати вчинюваний ним злочин, умисно не повідомив представників ТОВ «Екобласт» про те, що дія спеціального дозволу на користування надрами №3124 від 26.08.2003 виданого ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» закінчилась 26.08.2017.

В свою чергу представниками ТОВ «Екобласт», які були необізнані у намірах ОСОБА_4 , 19.12.2017 проведено масовий вибух на Власівському родовищі та складено Акт №73 від 19.12.2017 приймання виконаних робіт, яким передано виконавцю вчинення злочину директору ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» - ОСОБА_4 роботи по незаконному видобутку 7887,881 м3 гранітів.

Таким чином, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді директора ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», 19.12.2017, умисно здійснив незаконне видобування корисних копалин гранітів загальнодержавного значення вчиненого шляхом проведення вибухових робіт, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.

Згідно висновку судової інженерно-екологічної експертизи №3830/20-27 від 01.10.2020 проведено розрахунок розміру збитків завданих державі внаслідок самовільного видобутку корисних копалин загальнодержавного значення гранітів, які складають 17 820 300, 76 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді директора ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», в порушення вимог ст. ст. 4, 6, 16, 19, Кодексу України про надра, 19.12.2017, вчинив всі необхідні дії, безпосередньо спрямовані на вчинення незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення гранітів, шляхом проведення буро-вибухових робіт, який згідно з постановою Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994 року "Про затвердження переліку корисних копалин загальнодержавного значення" відноситься до переліку корисних копалин загальнодержавного значення, в загальному об`ємі 7887,881 м3, що завдало збитків державі на суму 17 820 300, 76 грн.

03.11.2020 ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 240 КК України.

Згідно до висновку судової інженерно-екологічної експертизи №3830/20-27 від 01.10.2020 проведено розрахунок розміру збитків завданих державі внаслідок самовільного видобутку корисних копалин загальнодержавного значення гранітів, які складають 17 820 300, 76 гривень.

З метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а також наявності ризиків того, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи ступінь відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення та небажаючи відшкодовувати збитки спричинені своїми незаконними діями, може відчужити належне йому на праві власності майно, з метою його подальшого збереження, попередження його знищення, або відчуження на користь інших осіб, тому виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного.

В судове засідання підозрюваний та слідчий, які повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду, не з`явилися, останній надав заяву, в якій просив проводити засідання за його відсутності, клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Вивчивши надані стороною кримінального провадження матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Встановлено, що в провадженні слідчого відділу СУ ГУ Національної поліції в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067 від 13.10.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України, за вищевказаними обставинами (витяг з ЄРДР а.п.6).

Так, відповідно до вимог ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Пунктом 1 частини другої вказаної норми закону, визначено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, окрім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Положеннями статтей 2, 7 КПК України регламентовано, що при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно із ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Так, слідчий за погодженням з прокурором звернувся з клопотанням до слідчого судді в рамках кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.240 КК України.

Необхідність накладення арешту на вказане в клопотанні житло, слідчим обґрунтована метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, наявністю ризиків того, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи ступінь відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення та не бажаючи відшкодовувати збитки спричинені своїми незаконними діями, може відчужити належне йому на праві власності майно, з метою його подальшого збереження, попередження його знищення, або відчуження на користь інших осіб, тому виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, необхідно враховувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Проте, зазначених вимог закону слідчий в клопотанні про арешт майна не дотримався.

Посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на нерухоме майно, з метою подальшого можливого відшкодування збитків, слідчий повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

У відповідності до п.4 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У зазначеній статті, а саме частині 6, закріплено, що в випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У клопотанні слідчого відсутні посилання на існування цивільного позову у кримінальному провадженні та відповідно його обґрунтованого розміру.

За таких обставин, посилання у клопотанні слідчого про арешт майна як на форму забезпечення доказів не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

Будь-яких інших законних підстав визначених кримінальним процесуальним законом для арешту майна слідчим у клопотанні не вказано.

Враховуючи викладене, в задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.170-173, 369-372 КПК України,

постановив:

В задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000067 від 13.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України, про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_6 Льон