Справа № 131/698/20
Провадження № 1-кп/131/172/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2020 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відео конференції із Державною установою «Вінницька установа виконання покарань № 1» (21001, м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2).
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за № 0000120, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.06.2020 р. за обвинувачення ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Паріївка Іллінецького району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середньо-технічна, не одруженого, не працюючого, раніше судимого
22.05.2012 р. Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт;
04.12.2012 р. Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
7.12.2012 р. Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 297 КК України до покарання у виді 2 (двох) років. позбавлення волі;
22.02.2019 р. Немирівським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України
до покарання у виді 80 годин громадських робіт;
09.10.2020 р. Іллінецьким районним судом Вінницької області за ст. 395 КК України до покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України -

ВСТАНОВИВ:

08 червня 2020 р. ОСОБА_4 близько 15:30 год., перебуваючи по вул. Незалежності в м. Іллінці Вінницької області, маючи умисел на таємне викрадення майна, з метою особистого збагачення та обернення його на свою користь, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов на територію домогосподарства ОСОБА_5 , що по АДРЕСА_2 , де через незамкнені вхідні двері проник в житловий будинок та умисно, вчинив крадіжку одного відра штукатурки декоративно-мозаїчної силікон-акрилової з натуральним наповнювачем марки «Ceresit», ст 77, вагою 14 кг. Після цього, ОСОБА_4 із викраденим залишив місце вчинення злочину попрямувавши до загальноосвітньої школи № 1 м. Іллінці. Своїми протиправними діями, ОСОБА_4 вчинив крадіжку майна належного потерпілій ОСОБА_5 на суму 1206,48 грн., що підтверджується висновком експерта, згідно якого ринкова вартість одного відра штукатурки декоративно-мозаїчної силікон-акрилової з натуральним наповнювачем марки «Ceresit», ст 77, вагою 14 кг. придбаного у 2020 році станом на 08.06.2020 р. становила 1 206,48 грн, чим завдав останній матеріального збитку.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин передбачений ч. 3 ст. 185 КК України - крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.
Крім того, 08 вересня 2020 р. ОСОБА_4 близько 15:30 годин, проходив біля приміщення магазину «Єврошоп», який розташований в м. Іллінці по вул. Пестеля 5А Вінницької області, в якому здійснює торгівлю ОСОБА_6 , де при вході в магазин, помітив спертий на відчинені вхідні двері пакет прального порошку торгової марки «Wasche Meister» серії «Universal» вагою 10 кг. 500 г., який вирішив вкрасти.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення та обернення його на свою користь, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 , шляхом вільного доступу, таємно, умисно, з корисливих мотивів, вчинив крадіжку пакету прального порошку торгової марки «Wasche Meister» серії «Universal» вагою 10 кг. 500 г., який належить ОСОБА_6 , після чого залишив місце вчинення злочину із викраденим майном.
Своїми протиправними діями, ОСОБА_4 , завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 261 грн. 50 коп., що підтверджується висновком товарознавчої експертизи № 6351/20-21 від 11.09.2020 р., згідно якого ринкова вартість пакету прального порошку торгової марки «Wasche Meister» серії «Universal» вагою 10 кг. 500 г., станом на 08.09.2020 р. 261 грн. 50 коп.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжки).
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та суду пояснив, що вчинив його за обставин, викладених в обвинувальному акті.
Суд відповідно до частини 3 статті 26 та частини 3 статті 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і клопотання про дослідження яких не було заявлене сторонами кримінального провадження, обмежившись дослідженням:
- висновку судово-товарознавчої експертизи № 459 від 17.06.2020 р., відповідно до якого ринкова вартість одного відра штукатурки декоративно-мозаїчної силікон-акрилової з натуральним наповнювачем марки «Ceresit», ст 77, вагою 14 кг. придбаного у 2020 році станом на 08.06.2020 р., згідно наданих документів становила 1 206,48 грн.
- висновку судово-товарознавчої експертизи № 6351/20-21 від 11.09.2020 р., відповідно до якого ринкова вартість одного пакету прального порошку торгової марки «Wasche Meister» серії «Universal» вагою 10,5 кг. станом на 08.09.2020 р. складала 261,50 грн.
Аналізуючи показання обвинуваченого, надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт таємного викрадення ОСОБА_4 майна, яке належить потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Зокрема, обвинувачений в судовому засіданні даної обставини не заперечував, надавши суду чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованого йому злочину. Разом з тим, суд враховує, що з пояснень обвинуваченого, наданих в судовому засіданні, випливає, що останній на час вчинення інкримінованого йому злочину та на час судового розгляду кримінального провадження усвідомлював протиправність своїх дій.
При вирішенні питання щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого суд враховує положення пункту 5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України, згідно з яким у разі, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1. пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до змісту підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Перехідних положень Податкового кодексу України з урахуванням норм абзацу 1 підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку. Тобто розмір податкової соціальної пільги в розумінні пункту 5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяць працездатних осіб з 1 січня 2020 року складає 2102 гривні. Отже, розмір податкової соціальної пільги у 2020 році для кримінально-правової кваліфікації становить 1051 гривень.
Зі змісту частини 2 статті 11 КК України випливає, що не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.
Відповідно до частини 3 статті 51 КУпАП викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Отже, для вирішення питання щодо наявності в діях ОСОБА_4 ознак кримінально караного діяння або ж ознак адміністративного правопорушення необхідно визначити, чи перевищує вартість викраденого ним майна 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 1051 гривень. Як встановлено в судовому засіданні, під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження на виконання вимог пункту 6 частини 2 статті 242 КПК було проведені судово-товарознавчі експертизи, відповідно до висновку яких загальна вартість майна, яке викрав ОСОБА_4 складає 1467,98 гривень, тобто перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
З огляду на викладене суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_4 за фактом заволодіння майном потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 охоплюються складом саме кримінально караної крадіжки.
У примітці 1 до статті 185 КК зазначено, що у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
З наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних злочинів проти власності. Так, 22.02.2019 р. він був засуджений Немирівським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт.
Згідно з частиною 1 статті 32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Зі змісту частини 1 статті 88 КК випливає, що особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. При цьому частиною другою зазначеної статті визначено, що судимість має правове значення у разі вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законами України. Згідно з приписами пункту 5 частини 1 статті 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт або арешту, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
Змістом частини 5 статті 90 КК України визначено, що у разі якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново.
При цьому суд звертає увагу, що стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження залучена довідка Іллінецького районного сектору філії ДУ «Центр пробації» від 25.05.2020 р. № 42/6/971-20, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_4 30 травня 2019 р. був знятий з обліку, як такий, що відбув покарання у вигляді 80 (вісімдесят) годин громадській робіт визначених вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 22.02.2019 р. у справі № 131/1580/18. Таким чином, з огляду на зміст пункту 5 ч. 1 ст. 89 КК України суд приходить до висновку про відсутність у обвинуваченого непогашеної судимості станом на 08.06.2020 р. та 08.09.2020 р., тобто на момент вчинення ним даного злочину.
У зв`язку із зазначеними обставинами суд не вбачає в діях обвинуваченого складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, в частині таємного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 за кваліфікуючою ознакою повторності. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 в зазначеній частини підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку). З цієї ж підстави суд не приймає посилання сторони обвинувачення на повторність, як підставу, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , в частині таємного заволодіння майном потерпілої ОСОБА_5 .
Таким чином, суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_4 за фактом заволодіння 08 червня 2020 р. майном ОСОБА_5 охоплюються складом злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, за ознаками крадіжки, поєднаної з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище; за фактом заволодіння 08 вересня 2020 р. майном ОСОБА_6 охоплюються складом злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжки).
Разом з тим, суд враховує, що відповідно до роз`яснення, наведеним в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 після заволодіння майном потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мав реальну можливість розпорядитись викраденим майном, що останній не заперечував. Тому суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_4 наявні ознаки саме закінченого злочину.
Змістом частини 2 статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
В ході судового розгляду кримінального провадження було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності. Однак суд враховує, що обвинувачений винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав, надавши суду чіткі і послідовні показання щодо обставин вчинення злочину, у вчиненому розкаявся, також матеріали кримінального провадження місять відомості, що потерпілі будь-яких претензій до обвинуваченого не мають. З наданих суду матеріалів також випливає, що ОСОБА_4 на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до статті 66 КК України суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 нових злочинів буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді позбавлення волі. Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Крім того, судом враховано, що стороною обвинувачення надано копію вироку Іллінецького районного суду Вінницької області від 09.10.2020 р., яким ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 395 КК України та останньому призначено покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.
Частиною 1 статті 71 КК України регламентовано, що у разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Слід зазначити, що у постанові від 23.10.2018 р. у справа № 202/1154/17 Верховний Суд зазначив, що норма частини 1 статті 71 КК містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. Тобто приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.
Тому, зважаючи на викладене, при вирішенні питання щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_4 остаточного покарання врахуванню підлягає покарання за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 09.10.2020 р., не відбута частина якого складає 3 (три) місяці арешту. Як вже зазначено вище, частиною 1 статті 71 КК передбачено принцип призначення остаточного покарання, який полягає у повному або частковому приєднанні до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком. При цьому, частиною 1 статті 72 КК передбачено співвідношення видів покарання при їх складанні за сукупністю злочинів та сукупністю вироків. Зокрема, зі змісту підпункту «а» пункту 1 частини 1 статті 72 КК випливає, що одному дню позбавлення волі відповідають один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту.
Отже, зважаючи на положення статей 71, 72 КК, суд приходить до переконання, що в даному випадку ОСОБА_4 шляхом повного приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 09.10.2020 р. необхідно призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.
При вирішенні питання щодо наявності підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень частини 1 статті 75 КК, тобто для звільнення його від відбування кримінального покарання з випробуванням суд приймає до уваги, висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 26.04.2018 р. у справі № 757/15167/15-к, а саме відповідно до вимог статті 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вже було зазначено судом, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.
Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Суд при цьому враховує, що у постанові від 19.07.2018 р. у справі № 755/6254/17 Верховним Судом зауважено, що неготовність до самокерованої правослухняної поведінки виключає призначення покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства.
Отже, суд враховуючи вищенаведені обставини, приходить до переконання, що правові підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням відсутні, а виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства не можливе. Посилання обвинуваченого на те, що він розкаявся у вчиненому як на підставу для його звільнення від відбування реального покарання суд оцінює критично з огляду на викладені вище обставини.
Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до положень ст. 100 КПК.
Згідно з частиною 1 статті 124 КПК судові витрати слід покласти на обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України та призначити покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до частини 1 статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, ст. 72 КК України шляхом повного приєднання призначеного за цим вироком та покарання призначеного вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 09.10.2020 р. призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 3 (місяців) позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 строк перебування під вартою з 30.09.2020 р. по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обраховувати з 30.09.2020 р.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, залишити без змін.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:
- одне відро штукатурки декоративно-мозаїчної силікон-акрилової з натуральним наповнювачем марки «Ceresit», ст 77, вагою 14 кг., переданій на зберігання потерпілій ОСОБА_5 залишити власнику. Арешт накладений ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.06.2020 р. на вказане майно скасувати.
- пакет прального порошку торгової марки «Wasche Meister» серії «Universal» вагою 10 кг. 500 г., який переданий на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Іллінецького ВП Гайсинського ВП ГУ НП у Вінницькій області повернути власнику ОСОБА_6 . Арешт накладений ухвалою слідчого судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 14.09.2020 р. на вказане майно скасувати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 980,68 (дев`ятсот вісімдесят гривень 68 коп.) грн. витрат за проведення судово-товарознавчих експертиз.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Іллінецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засуджений, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: