Справа № 520/8079/18
Провадження № 1-кп/947/306/20
УХВАЛА
22.12.2020 року

Київський районний суд м. Одеси у складі, колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1

судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження №0003353 від 26.12.2017 року відносно:
ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_7 обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_8
захисників Балашової, ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7
перекладача ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України.

Ухвалою суду щодо обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожного окремо, було продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 11.01.2021 року.

Під час судового засідання прокурор заявив клопотання в якому просить продовжити до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання обґрунтовано тим, що підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення, а метою досягнення дієвості цього запобіжного заходу забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, передбачених ч.4 ст.42 КПК України, а також запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України. Так обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що обвинувачені, знаючи про тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть вдатися до спроб переховуватися. Згідно позиції прокурора обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків, та потерпілих у кримінальному провадженні. До того ж, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть перешкоджати досудовому розслідуванню з метою уникненню справедливого покарання.

Крім того, ОСОБА_5 є громадянином Російської Федерації та може переховуватись від суду в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, а ОСОБА_6 зареєстрований на окупованій території України, що також може вплинути на переховування від суду в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст. 177 та ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений не виконає покладенні на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. З урахуванням сукупності викладених обставин, даних про особи обвинувачених, в силу характеру інкримінованого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діяння та одночасного забезпечення належного виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_9 , заперечували проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказуючи, що ризики не обгрунтовані, доказів впливу на свідків немає, ризик переховування не підтверджений, обвинувачений має соціальні зв`язки та місце мешкання, а громадянство іншої держави не є підставою для тримання під вартою, у зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу, в якому стверджує про те, що в нього є місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , дозвіл на проживання за вказаною адресою йому надає гр. ОСОБА_11 , а тому просив змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_12 заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, звернувши увагу суду на відсутність підстав передбачених ст.177 КПК України, а саме на наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків. Також, захисник звернула увагу на відсутність вини обвинуваченого у вчинених правопорушеннях та тривалість тримання обвинуваченого під вартою, відсутність ризиків зазначених прокурором, наявність постійного місця проживання, тому просила обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Крім того, ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, враховуючи вищевикладені обставини.

Розглянувши клопотання про продовження запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вивчивши дані про особи обвинувачених, враховуючи тяжкість обвинувачення, оцінивши на предмет наявності ризиків вчинення обвинуваченими дій, передбачених ст. 177 КПК України, кожним окремо, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на наступне.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачуються, у скоєнні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину. Однак, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою,

При цьому, у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами. Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними».

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченим суд також враховує вимоги ст.ст. 5, 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Суд вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням обставин даної конкретної справи тримання обвинувачених під вартою є розумним з урахуванням особливостей розгляду вказаного кримінального провадження та в даному випадку суд доходить висновку про існування зазначених прокурором та передбачених ст. 177 КПК України ризиків, і про те, що суспільний інтерес щодо тримання обвинувачених під вартою переважає над їх особистими інтересами і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинувачених та запобігти зазначеним ризикам, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора щодо продовження відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, суд вважає, що наведені вище підстави не є загальними й абстрактними.

Все вищевикладене свідчить, що тяжкість покарання ще може свідчити про те, що ризик переховування обвинувачених від суду на теперішній час не зменшився (п.1 ч.1 ст. 177 КПК).

Крім того, суд встановлює наявність іншого ризику скоєння іншого кримінального правопорушення (п.5 ч.1 ст. 177 КПК).

Вказаний ризик підтверджується наявністю судимостей у ОСОБА_6 за умисні злочини.

Вирішуючи питання про наявність вказаного ризику стосовно ОСОБА_6 слід зазначити, що вказана особа раніше притягалася до кримінальної відповідальності.

Враховуючи, що ОСОБА_6 є громадянином України. До затримання ОСОБА_6 проживав в м.Луганськ. В м. Одесі ОСОБА_6 не має постійного місця проживання, до затримання він проживав в орендованій квартирі. Викладені обставини, на переконання суду, свідчать про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків на території м.Одеси, крім того, суд враховує і те, що раніше ОСОБА_6 вже був судимим за вчинення іншого особливо тяжкого злочину проти власності, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Також, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 є громадянином Російської Федерації, прибув до України 12 липня 2018 року, при цьому у нього відсутні будь-які документи на право постійного проживання на території України. Крім того, ОСОБА_5 не одружений, не має сім`ї та утриманців, до затриманні він ніде не працював. Викладені обставини беззаперечно свідчать про відсутність на території України у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків.

При вирішення питання про провдоження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, судом враховується розмір шкоди у завданні якої обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.3 ст. 5 Конвенції звільнення особи може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання, проте сторона захисту не надала таких гарантій.

Також, при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, суд враховує і інші обставини відносно них, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан їх здоров`я; ступень міцності соціальних зв`язків; майновий стан; розмір майнової шкоди у завданні якої обвинувачуються.

Все вищевикладене, в сукупності, свідчить, щодо доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим та обмеження їх конституційних прав, в даному випадку, є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Обставин, передбачених ст. 183 ч. 2 КПК України, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченим, судом не встановлено.

Керуючись ст. 177,178, 183,314,315, 316, 372 КПК України, колегія -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі - відмовити.
В задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі - відмовити.
Клопотання прокурора про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити.
Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 діб, тобто до 20.02.2021 року.
Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 діб, тобто до 20.02.2021 року.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3