Номер провадження: 11-кп/813/2262/20
Номер справи місцевого суду: 502/2651/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 16.10.2020 р. по кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за № 0000387 від 02.07.2019 р., № 0000654 від 14.12.2019 р., № 0000562 від 10.10.2019 р., №0000610 від 12.11.2019 р., № 0000661 від 18.12.2019 р., якою відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кілія Одеської області, громадянин України, учень 10 класу Кілійської ЗОШ №3, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

- обвинувачений у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 та відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.12.2020 р.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_8 раніше не судимий, він обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжких корисливих злочинів, які пов`язані з насильством до потерпілих і, за які передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років.
Враховуючи тяжкість і суспільну небезпеку кримінальних правопорушень, наявність обґрунтованої підозри у їх вчиненні обвинуваченим, суд дійшов висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи на свободі може вдатись до спроб переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скаргах захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою з таких підстав:
- ОСОБА_8 раніше не судимий і до кримінальної відповідальності не притягувався;
- ОСОБА_8 є неповнолітнім, в силу розумових здібностей не здатний ховатися від правосуддя, не може покинути територію України;
- обвинувачений має постійне місце проживання, його сім`я має можливість забезпечити його усім необхідним для проживання та навчання;
- обвинувачений тримається в умовах Ізмаїльського СІЗО №22 вже 10 місяців без вироку, також порушується конституційне право на освіту;
- ОСОБА_8 свою вину визнав, шкодує про скоєне, а члени його сім`ї почали відшкодовувати потерпілим матеріальну шкоду.
Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Кілійського районного суду Одеської області від 16.10.2020 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Кілійському районному суді Одеської області знаходяться кримінальні провадження внесеним до ЄРДР за № 0000387 від 02.07.2019 р., № 0000654 від 14.12.2019 р., № 0000562 від 10.10.2019 р., №0000610 від 12.11.2019 р., № 0000661 від 18.12.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 16.10.2020 р. на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.
Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 24.12.2019 року слідчим суддею Кілійського районного суду обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.02.2020 року.
В подальшому Кілійським районним судом обвинуваченому ОСОБА_8 був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці.
В ході досудового розслідування встановлено, що ризики передбаченні п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати та підтверджені матеріалами кримінального провадження.
Так, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких корисливих злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, які пов`язані з насильством до потерпілих, за які санкцією вказаних статей передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК), що свідчить про те, що з метою уникнення від кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, як пояснив прокурор та підтверджено матеріалами справи існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілих та свідків, які на час розгляду справи ще недопитані в суді першої інстанції.
За таких обставин доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_8 є неповнолітнім, в силу розумових здібностей не здатний ховатися від правосуддя та не може покинути територію України, є неспроможними.
Одночасно посилання апеляційної скарги захисника на те, що члени сім`ї обвинуваченого почали відшкодовувати потерпілим матеріальну шкоду є безпідставним, оскільки не підтверджуються жодним належним доказом.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним вищенаведеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишенню без змін.
Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст. ст. 28 та 318 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Згідно ч. 1 ст. 318 КПК України судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродньо встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.
Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачені тримаються під вартою, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.
Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 199, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 16.10.2020 р., якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19.12.2020 р. залишити без змін.
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду зазначеного кримінального провадження відповідно до ст. 28 КПК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4