Провадження № 1-кс/161/8791/20
У Х В А Л А
про відмову у клопотанні про арешт майна

м. Луцьк 09 грудня 2020 року
Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , дізнавача ОСОБА_4 , представника власників майна ОСОБА_5 , власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши клопотання прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна, вилученого в ході проведення огляду місця події 01.12.2020,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, а саме транспортного засобу марки «Mersedes» модель «Benz» д.н.з. НОМЕР_1 жовтого кольору, який було вилучено за адресою: м.Луцьк, вул.Володимирська,55 у гр. ОСОБА_7 .

Клопотання мотивує тим, що у провадженні Луцького ВП ГУНП у Волинській області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені 03.12.2020 до ЄРДР за №0001144, за попередньою правовою кваліфікацією ст.356 КК України.

Під час огляду місця події 01.12.2020 було вилучено вказаний транспортний засіб, який поміщено на спеціальний майданчик, за адресою: м.Луцьк, вул.Ківерцівська, 34, та постановою дізнавача від 02.12.2020 визнано речовим доказом.

Оскільки вказане майно, на думку прокурора та дізнавача, має важливе значення у вказаному кримінальному провадженні, та в зв`язку з тим, що воно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, тому звернулися з даним клопотанням до суду.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, заслухавши думку прокурора та дізнавача, які, кожен зокрема, підтримали клопотання, думку представника власників майна та власників майна, які, кожен зокрема, щодо арешту майна заперечували, приходжу до висновку, що клопотання про арешт майна до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.

Як встановлено судом, особи, які вказані в ст.170 КПК України, у кримінальному провадженні №0001144, за попередньою правовою кваліфікацією ст.356 КК України, не встановлені, провадження здійснюється щодо невстановленої особи (тоді як усі учасники вказаної події відомі та встановлені).

Окрім того, відповідно до ч.2 ст.170, 98, ч.2 ст.167 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони:

1)підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2)призначалися (використовувались) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3)є предметом кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

З вищевказаного витягу з ЄРДР вбачається, що здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, предметом злочину по якому є товарно-матеріальні цінності, що знаходились у приміщенні магазину «Градс».

Натомість в судовому засіданні встановлено, що такого магазину не існує. Об`єктом огляду місця події (ймовірного вчинення кримінального проступку) було приміщення магазину «Градус», що за адресою м.Луцьк, вул.Володимирська, 55, тоді як автомобіль, на який пропонується накласти арешт, знаходився навпроти входу до даного приміщення та з незрозумілих причин було вилучено та доставлено до Луцького ВП ГУНП у Волинській області.

Встановлено, що матеріалами клопотання про арешт майна, не визначено яким саме із критеріїв, визначених у ч.2 ст.167 КПК України, відповідає майно, що було вилучено, тобто автомобіль марки «Mersedes» модель «Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , так як клопотання та постанова про визнання його речовим доказом є формальними та містять лише механічне дублювання норм закону.

Ст.171 КПК України передбачено, що до клопотання мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання, зокрема і документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

На виконання вказаної вимоги закону до клопотання не додано жодного документу, який би підтверджував право власності на автомобіль.

Відповідно до ч.2 п.6 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, зокрема, наслідки арешту майна для третіх осіб.

Судом встановлено, що автомобіль про який йдеться у клопотанні належить гр. ОСОБА_9 , користується автомобілем гр. ОСОБА_7 , жодний із них відношення до даного провадження не має. Таким чином, накладення арешту на дане майно, потягне негативні наслідки для його власника та законного користувача, які не є учасниками даного кримінального провадження, чим будуть порушені їх конституційні права, що не відповідає вимогам ст.2 КПК України.

Таким чином,зважаючи на викладені вище обставини, а також на те, що автомобіль хоч і визнано речовим доказом, однак відповідна постанова є суто формальною, він не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, конфіскація до нього (в майбутньому) не може застосовуватись, тому відсутні правові підстави для накладення на нього арешту, а тому у клопотанні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.170-173 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У клопотанні прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_8 про арешт транспортного засобу марки «Mersedes» модель «Benz», д.н.з. НОМЕР_1 жовтого кольору, який було вилучено за адресою: м.Луцьк, вул.Володимирська,55 відмовити.

Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна, згідно ч.3 ст.173 КПК України, тягне за собою негайне повернення особі всього вилученого майна.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1