КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
11-кп/824/3197/2020 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2020 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 181 754 грн., 10 000 грн. витрат на правову допомогу та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи №1568/е від 13.11.2017 року в розмірі 1974 грн. 70 коп.

Судом визнано доведеним, що 13.04.2017 року близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 перебували неподалік входу до бізнес-центру «Кристал», що за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 175, де між ними виник словесний конфлікт та обопільна штовханина на фоні неприязних відносин між ОСОБА_16 та ОСОБА_12 . В ході даного конфлікту ОСОБА_15 керуючись раптово виниклим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій та бажаючи їх настання, підійшов до останнього та застосувавши борцівський прийом, повалив його на асфальтну поверхню, спричинивши таким чином ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої гомілки: уламкового перелому епіметафізу лівої великогомілкової кістки (зі зміщенням уламків); уламкового перелому діафізу лівої малогомілкової кістки в проксимальній третині (зі зміщенням уламків).
Після цього, ОСОБА_15 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , взявши останнього руками за голову, наніс удар нею об асфальтну поверхню, спричинивши таким чином ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у вигляді саден в лобно-скроневій ділянці справа.
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 порушує питання про зміну вироку Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2020 року в частині вирішення цивільного позову та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі сумі 196 754, 00 грн., моральну у розмірі 500 000,00 грн.
Суд першої інстанції помилково розрахував загальну суму матеріального збитку, зокрема суд вірно зазначив, що не підтвердженими доказами є витрати на лікування в розмірі 15 000, 00 грн., але при цьому суд помилково відняв дану суму від загальної документально підтвердженої суми витрат в розмірі 196 754, 81 грн.
Також, на думку апелянта, суд при вирішенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди не в повній мірі встановив характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань та настання негативних змін у його житті.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2020 року скасувати, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України закрити.

Вважає, що пред`явлене обвинувачення не знайшло свого підтвердження за зібраними слідством і дослідженими судом доказами. Протокол перегляду відеозапису від 19.03.2019 та відеозапис є неналежними та недопустимими доказами. Показання свідків протирічать один одному, зокрема із показань свідка ОСОБА_17 не можливо об`єктивно встановити, хто саме наносив удари потерпілому.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що характер та морфологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що тілесні ушкодження утворилися (садна за рахунок ковзання, тертя, ударів під кутами або комбінації таких впливів); решта ушкоджень за рахунок ударної дії тупих предметів, будь-які характерні, а тим більш індивідуальні властивості у виявлених ушкодженнях не відобразилися; інші докази механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 в матеріалах справи відсутні; ОСОБА_7 стверджує, що ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не наносив, однак суд залишив зазначений факт поза увагою; показання свідків протирічать один одному, а тому , на думку апелянта, такі показання є недопустимими доказами.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 ; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 та підтримав апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 ; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 задовольнити частково з наступних підстав.
Згідност. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, ґрунтується на зібраних та належним чином перевірених у суді доказах.
З огляду на доведеність винності вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повністю підтверджується сукупністю доказів, які були безпосередньо дослідженні судом під час судового розгляду і яким суд дав оцінку у сукупності.
Так, на підтвердження встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції обґрунтовано послався на докази, дослідженні безпосередньо в судовому засіданні, зокрема показання потерпілого ОСОБА_9 щодо фактичних обставин справи, які узгоджуються із поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 ,і об`єктивно підтверджуються даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.04.2017 року (т.1 а.п. 90); даними висновку експерта № 1548/е від 13.11.2017 року (т. 1 а.п. 97-102); даними протоколу перегляду відеозапису від 19.03.2019 року (т.1 а.п. 103-111) та відеозаписом.
Суд першої інстанції у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам у розумінні ст. 94 КПК України та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття.
Таким чином, колегія суддів уважає доводи захисника ОСОБА_8 про недоведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі докази кримінального провадження в їх сукупності, визнав їх належними та допустимими, дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
При цьому, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Разом з цим, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, вважає обґрунтованими доводи представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 щодо необхідності збільшення суми, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9 в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що саме така сума відшкодування є обґрунтованою та достатньою.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, з наступних підстав.

Згідно частин 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що збільшення розміру відшкодування моральної шкоди не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачених визнано винуватими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно ч. 1 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.
Згідно роз`яснень, викладених у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р. №5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Колегією суддів встановлено, що внаслідок дій обвинуваченого, потерпілому ОСОБА_9 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у тому, що наслідки ситуації вчинення 13.04.2017 щодо нього кримінального правопорушення постали для нього як психотравмуючі та обумовили порушення фізичної, психоемоційної та соціальної сфер існування особистості, перешкоджали можливості активної та повноцінної життєдіяльності та викликали формування негативних психологічних переживань.
Під час вчинення обвинуваченим злочину щодо потерпілого, останній переніс фізичний біль та пережив емоційний стрес, що супроводжувався почуттями страху за своє здоров`я, приниження гідності, образи, обурення та фізичної безпорадності.

Після вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_9 останній зазнав фізичних страждань, у зв`язку з чим у нього виникала необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних умовіснування та життєдіяльності.

Внаслідок подій, що сталися, у потерпілого сформувався стан психоемоційної напруги, тримався знижений настрій, образливість та тривожність. Байдуже ставлення обвинуваченого до потерпілого викликало у останнього почуття обурення, образи, приниження гідності та зневажливого до себе ставлення. Внаслідок перенесеного стресу появився страх зустрічі з обвинуваченими, сформувалося почуття напруги та тривоги в ході участі у судових засіданнях.

Негативні наслідки вчинення обвинуваченими відносно позивача злочину потягли за собою тривале нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів на їх подолання і компенсацію.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав потерпілий,характеру немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та визначає його у розмірі 250 000 грн.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, апеляційна скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, вирок суду щодо ОСОБА_7 зміні в частині вирішення цивільного позову.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 250 000, 00 грн. (двісті п`ятдесят тисяч гривень, нуль копійок)

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: ______________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4