ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №90000244 від 24.06.2013р. за апеляційними скаргами заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29.01.2020 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , маючого середню-спеціальну освіту, не працюючого, неодруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29.01.2020 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначене йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На пiдставi ст.75,76 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнено вiд призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: зобов`язано його не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до

Провадження№11-кп/822/192/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ЄУН №716/678/18
уповноваженого органу з питань пробації.
На підставі ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 1522,84 (одна тисяча п`ятсот двадцять дві) гривень.

До набрання вироком законної сили обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді застави, залишено без змін.

Після набрання вироком законної сили внесену визначену слідчим суддею грошову заставу в сумі 300 000 (триста тисяч) гривень на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м.Чернівці визначено повернути заставодавцю ОСОБА_10 (квитанція №28 від 07.03.2018 року).

Вирішено питання щодо речових доказів по справі.

Як встановлено вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 23.06.2013, приблизно о 23 годині 25 хвилин, керуючи технічно справним мікроавтобусом марки «Mercedes-Benz Sprinter 311CDI», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Центральній в с. Горішні Шерівці, Заставнівського району, Чернівецької області, зі сторони м. Чернівці, на швидкості більше 60 км/год., що перевищує допустиму в межах населеного пункту. Наближаючись до другорядної дороги, що веде в напрямку ресторану «Плесо», обвинувачений ОСОБА_6 , не врахував дорожньої обстановки, проявив неуважність та самовпевненість у своїх діях, не впевнився у безпечності виконаного ним маневру, змінив напрямок руху на зустрічну смугу з подальшим виїздом на ліве узбіччя, де допустив наїзд на велосипедистів потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які рухались у зустрічному напрямку.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_12 було заподіяно тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя, а потерпілому ОСОБА_11 - тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Дорожньо-транспортну пригоду обвинувачений ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 2.3 (б), 10.1 та 12.4 встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України за №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , а також спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , скоївши кримінальне правопорушення передбачене ст.286 ч.2 КК України.

На вказаний вирок надійшли апеляційні скарги заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 .

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29.01.2020 року у кримінальному провадженні №90000244 від 24.06.2013р. по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України в частині призначення покарання скасувати, ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що висновки суду щодо наявності на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини та не перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, у зв`язку із чим безпідставно виключено з обвинувачення порушення п.2.9 (а) ПДР, а також звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ЗУ «Про амністію в 2016р.».

При застосуванні вимог ст.75 КК України, судом належним чином не було взято до уваги тяжкість скоєного злочину, наслідки які настали від його учинення, поведінку обвинуваченого після скоєного злочину, а також не враховано факт перебування ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння, як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 в своїй апеляції просить вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29.01.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження відносно обвинуваченого у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

При цьому захисник посилається на те, що суд 1 інстанції при ухвалені судового рішення допустив однобічне, упередження дослідження обставин справи, взявши за основу суперечливі докази, не звернувши уваги на інші докази, які могли істотно вплинути на висновки суду.

Зокрема, вважає, що показання свідка ОСОБА_13 є надуманими, суперечать іншим доказам по справі, а тому є неналежним та недопустимим доказом.

Також вважає, що протокол огляду місця події від 24.06.2013р. є сфальсифікованим, оскільки у нього внесені очевидні дописи неуповноваженою особою.

Крім того посилається на те, що слідчий експеримент із свідком ОСОБА_13 проведений з грубими порушеннями вимог законодавства, що робить його очевидно недопустимим доказом.

Вказує, що додаткова автотехнічна експертиза №182а від 25.04.2014р., яка покладена в основу обвинувачення, проведена упереджено та необґрунтовано на підставі надуманих та суперечливих вихідних даних про ДТП.

На думку апелянта, показання ОСОБА_6 є достовірними, та такими, що узгоджуються із іншими доказами по справі.

Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, як безпідставну залишити без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та їх представників адвокатів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які просили вирок районного суду скасувати, задовольнивши апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Апеляційним судом встановлено що ОСОБА_6 23.06.2013, приблизно о 23 годині 25 хвилин, керуючи технічно справним мікроавтобусом марки «Mercedes-Benz Sprinter 311CDI», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Центральній в с. Горішні Шерівці, Заставнівського району, Чернівецької області, зі сторони м. Чернівці, на швидкості більше 60 км/год., що перевищує допустиму в межах населеного пункту. Наближаючись до другорядної дороги, що веде в напрямку ресторану «Плесо», обвинувачений ОСОБА_6 , не врахував дорожньої обстановки, проявив неуважність та самовпевненість у своїх діях, не впевнився у безпечності виконаного ним маневру, змінив напрямок руху на зустрічну смугу з подальшим виїздом на ліве узбіччя, де допустив наїзд на велосипедистів потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які рухались у зустрічному напрямку.

Дорожньо-транспортну пригоду обвинувачений ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1 та 12.4 встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України за №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_12 було заподіяно тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя, а потерпілому ОСОБА_11 - тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29.01.2020 року відповідає вказаним вимогам.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, при зазначених у вироку обставинах, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, наданими стороною обвинувачення, які судом всебічно і повно досліджені і правильно оцінені та, на думку колегії суддів, стороною захисту не спростовані.

Зокрема, винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому злочині підтверджується:

- показами потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про те що, 23 червня 2013 року біля 22.00 год. вони їхали з с. Г.Шерівці Заставнівського району Чернівецької області в напрямку м.Чернівці на велосипедах із світловідбивачами, коли на відстані 100 метрів до повороту до ресторану «Плесо» він побачив, що на відстані близько 200 метрів їде транспортний засіб обвинуваченого ОСОБА_6 на швидкості близько 70 км/год., який виляв по дорозі. З другорядної дороги від ресторану дійсно виїжджав транспортний засіб Фольксваген Транспортер, однак він зупинився на значній відстані та не створив жодної перешкоди обвинуваченому. Вони перебували на відстані близько 60 м від перехрестя та зрозуміли, що автомобіль обвинуваченого їде на них. Вони намагалися податися максимально на узбіччя, однак там був рівчак. Екстреного гальмування обвинувачений не застосовував, як і не подавав жодного звукового сигналу. Зіткнення відбулось передньою лівою частиною автомобіля на узбіччі. Внаслідок ДТП вони отримали тілесні ушкодження. Претензій до обвинуваченого не мають, просили його суворо не карати.

- показами свідка ОСОБА_16 із яких убачається, що 23.06.2013 близько 23-00 години він перебуваючи в ресторані «Плесо» в с.Г.Шерівці Заставнівського району Чернівецької області на автомобілі марки Фольксваген Транспортер Т4 виїжджав з другорядної на головну дорогу. На відстані близько 60-80 метрів до перехрестя, він побачив автомобіль марки Мерседес Бенц Спрінтер, який рухався в напрямку села від м.Чернівці на швидкості біля 50 км/год з увімкненим ближнім світлом фар. При цьому він жодним чином не створював аварійної обстановки для водія вказаного автомобіля, оскільки зупинився на значній відстані від перехрестя. Транспортний засіб Мерседес Бенц Спрінтер проїхав перехрестя вже по зустрічній смузі, на його думку водій обминав ями, які знаходились на проїжджій частині. В подальшому він зрозумів, що сталася ДТП на відстані близько 50 м від перехрестя на зустрічній смузі руху для вказаного водія. Коли він підійшов, то побачив, що два велосипедисти лежать в канаві. Підійшовши до автомобіля Мерседес Бенц Спрінтер він побачив, що ним керував обвинувачений ОСОБА_6 , останній перебував в шоковому стані.

- показами свідка ОСОБА_13 , про те, що в червні місяці 2013 року приблизно о 23-00 годині, він рухався від ресторана «Плесо» в с.Г.Шерівці Заставнівського району, на власному автомобілі марки Опель Омега разом з пасажирами до головної дороги з асфальтовим покриттям. Перед ним їхав автомобіль марки Фольксваген Транспортер Т4. Вони зупинились на відстані 15 м від головної дороги. Він помітив як з лівої сторони з напрямку від м.Чернівці в бік села на швидкості близько від 60 до 100 км/год їхав транспортний засіб марки Мерседес Бенц Спрінтер. Жодних перешкод у водія вказаного автомобіля не було. Також він побачив, що від села в напрямку міста їдуть велосипедисти по своїй смузі руху. Зіткнення з ними відбулось на їх смузі руху, коли автомобіль марки Мерседес Бенц Спрінтер перебував лівою частиною на узбіччі зустрічної смуги руху та правою частиною на проїжджій частині зустрічної смуги руху. Він під`їхав на місце ДТП, яке знаходилось на відстані близько 100 м від перехрестя, та почав підсвічувати фарами. У нього в салоні був лікар, а тому він почав надавати допомогу одному з потерпілих. При цьому один з потерпілих лежав на узбіччі, а інший перебував в канаві, однак обоє перебували в свідомості. Хтось з присутніх викликав швидку допомогу. Коли він підійшов до автомобіля Мерседес Бенц Спрінтер, то побачив, що за кермом перебував обвинувачений ОСОБА_6 , який на його думку, перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки він відчув різкий запах алкоголю в салоні.

- показами свідка ОСОБА_17 із яких убачається, що вона була понятим під час проведення огляду місця події. В її присутності проводились слідчі дії, її ознайомлювали з матеріалами та вона їх підписала. Також вказала, що разом з нею в якості понятого був присутній ОСОБА_16 , її односельчанин.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України підтверджується також наступними дослідженими в судовому засіданні районного суду письмовими доказами по справі, а саме:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.06.2013 року та фототаблиці до нього, а також переглянутого відеофайлу (а.с. 1-17 том 2) із якого вбачається, що в ході огляду, який проводився в присутності понятих та спеціаліста, встановлено, що на місці ДТП стан дорожнього покриття мокре, лінії дорожньої розмітки відсутні, ділянки дороги не освітлена. Також вбачається розкидання речей, частин одягу, уламки автомобіля та велосипедів, які знаходяться на узбіччі. Наявні сліди гальмування, що розташовані частково на узбіччі та частково на проїжджій частині. Зафіксовано також наявні пошкодження транспортного засобу, яким керував обвинувачений ОСОБА_6 .

Апеляційні доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що протокол огляду місця події від 24.06.2013р. є сфальсифікованим, оскільки у нього внесені очевидні дописи неуповноваженою особою, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Так, в судовому засіданні суду 1 інстанції допитаний в якості свідка начальник СВ Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_18 показав, що саме ним складався протокол огляду місця ДТП, а також складався план-схема до нього. Всі відомості отримані в результаті даної слідчої дії зафіксовані у даних документах. Також показав, що оперуповноважений ОСОБА_19 , який приймав участь в ході огляду за його дорученням міг дописати дані та номер телефону понятих, свідків.

Крім того, у графах даного протоколу, які слідчим не було заповнено, ставились відповідні прочерки, а в графах, в яких була відсутня інформація, слідчим вказувалось про це. В графі «встановлені при здійсненні огляду очевидці» зазначено прізвище ОСОБА_13 , а також його анкетні дані. При цьому будь-яких прочерків, або ж іншої інформації про відсутність свідків не має, як і не має будь-яких зауважень у учасників даної слідчої дії до даного процесуального документа під час його підписання вказаними особами.

За наведених обставин, колегія суддів, не вбачає істотних порушень вимог КПК, які б давали суду підстав визнати даний документ недопустимим доказом.

- протоколом огляду транспортного засобу від 24.06.2013, відповідно до якого зафіксовано наявні пошкодження на автомобіля марки Мерседес Бенц Спрінтер (а.с. 18-20 том 2);

- план-схемою до протоколу огляду місця ДТП, відповідно до якої відображено об`єктивні дані умов, які зафіксовано в ході проведення вказаної слідчої дії (а.с. 21 том 2);

- протоколом огляду транспортного засобу від 25.06.2013 та фото таблицею до нього, проведеного з участю спеціаліста та понятих, а саме велосипеда марки «Десна» зафіксовано наявні ушкодження та стан після ДТП (а.с. 24-28 том 2);

- протоколом огляду транспортного засобу від 25.06.2013 та фототаблицею до нього, проведеного з участю спеціаліста та понятих, а саме: велосипеда марки «Ягуар» зафіксовано наявні ушкодження та стан після ДТП. Зафіксовані пошкодження передньої частини, підтверджують факт контактування транспортного засобу з велосипедом саме передніми частинами (а.с. 31-35 том 2);

- протоколом слідчого експерименту від 05.12.2013, схемою та фото таблицею до нього, проведеного з потерпілим ОСОБА_11 , відповідно до якого останній детально розповів про обставини дорожньо-транспортної пригоди, розташування транспортних засобів на проїжджій частині та місце наїзду на нього. Проведено необхідні заміри відстаней на місцевості (а.с. 37-47 том 2);

- протоколу слідчого експерименту від 05.12.2013, схеми та фото таблиці до нього, проведеного з потерпілим ОСОБА_12 , відповідно до якого останній детально розповів про обставини дорожньо-транспортної пригоди, розташування транспортних засобів на проїжджій частині та місце наїзду на нього. В ході цього проведено заміри відстаней з прив`язкою на місцевості (а.с. 42-46 том 2);

Суд 1 інстанції вірно, на думку колегії суддів, звернув увагу на ту обставину, що покази, дані потерпілими під час вчинення вищевказаних процесуальних дій, повністю відповідають плану-схемі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, узгоджуються проведені заміри довжин та величин, а також підтверджується факт наїзду саме на узбіччі проїжджої частини.

- протоколом проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_16 від 05.12.2013, та схемою до нього, відповідно до якого зазначений свідок детально розповів про обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 ДТП, а також з ним проведено заміри всіх необхідних даних (а.с. 55-60 том 2);

- протоколом проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_13 від 28.03.2014, відповідно до якого зазначений свідок, повідомив про обставини ДТП, а також розповів про її механізм та повідомив необхідні дані про проведення замірів. Як вбачається з вказаного протоколу в ході проведення даної слідчої дії проводилась фіксація із застосуванням фотоапарату. Фотографії були досліджені в ході судового розгляду одночасно із допитом свідка ОСОБА_20 (а.с. 149-152 том 1)

- висновком судово-медичної експертизи від 17.07.2013 №1057 мд, відповідно до якої потерпілий ОСОБА_11 знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні нейрохірургії ЛШМД з 24.06.2013 по 03.07.2013 з діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійна рана м`яких тканин чола. Множинні забої м`яких тканин верхніх та нижніх кінцівок. Згідно наданих медичних документів у потерпілого ОСОБА_11 в наявності: перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки без зміщення; косий перелом лівої ключиці в середній третині із незначним зміщенням; множинні синці та садна тулуба. Вищевказані тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, або ударів об такі, по строку та обставинах виникнення можуть відповідати вказаному в постанові, тобто при ДТП перебуваючи на велосипеді, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі що призвели до тривалого розладу здоров`я (а.с. 64-65 том 2);

- висновком судово-медичної експертизи від 17.07.2013 №1056 мд, відповідно до якої потерпілий ОСОБА_12 знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні травматології ЛШМД з 24.06.2013 з діагнозом: Поєднана ЧММТ. Струс головного мозку. Забійна рана м`яких тканин голови. Відкритий перелом лівої стегнової кістки. Закритий перелом обох передплічь. 3гідно наданих медичних документів у ОСОБА_12 в наявності: забійна рана м/т тім`яно-потиличної ділянки; рвана рана по латаральній поверхні лівого стегна; крапкова рана по тильній поверхні в проекції 5 п`ясткової кістки правої кисті. Вищевказані тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, або удари об такі, по строку та обставинах можуть відповідати вказаному в постанові, тобто при ДТП перебуваючи на велосипеді і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя (а.с. 66-67 том 2);

- висновком експерта судової автотехнічної експертизи від 05.07.2013 №323-а, відповідно до якої гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», номерний знак НОМЕР_1 , на момент огляду перебувають в працездатному стані, система зовнішнього освітлення перебуває в стані часткової відмови, із-за пошкодження електролампи. Несправностей в згаданих системах, які могли б спричинити ДТП не виявлено (а.с. 68-76 том 2);

- висновком судової транспортно-трасологічної експертизи від 07.08.2013 №366-а, відповідно до якої, приймаючи до уваги параметри проїзної частини дороги, в місці пригоди, а також слідову інформацію зафіксовану на місці пригоди, є можливість вказати, що зіткнення автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», номерний знак НОМЕР_1 та велосипедистів, мало місце на межі лівого краю проїзної частини дороги та лівого узбіччя на ділянці, яка дещо передує місцю розташування початку осипу скла та уламків полімерного походження (а.с. 83-84 том 2);

- висновком експерта судової автотехнічної експертизи від 25.04.2014 №182-а, відповідно до якої в даній дорожньо-транспортній обстановці, водію ОСОБА_6 , необхідно було діяти згідно вимог пунктів 10.1, 12.2 та 12.4 ПДР, зміст яких описано у дослідницькій частині. В діях водія ОСОБА_6 , не вбачається невідповідність вимог пункту 12.2 ПДР, однак при цьому вбачається невідповідність вимог пунктів 10.1 та 12.4 ПДР, однак не відповідність вимог пункту 10.1 ПДР перебуває в причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, із-за причин вказаних в дослідницькій частині (а.с. 86-89 том 2).

Безпідставними колегія суддів вважає апеляційні доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що додаткова автотехнічна експертиза №182а від 25.04.2014р., яка покладена в основу обвинувачення, проведена упереджено та необґрунтовано на підставі надуманих та суперечливих вихідних даних про ДТП.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду 1 інстанції про належність та допустимість даного доказу, оскільки при призначенні даної експертизи слідчим взято до уваги та надано експерту в якості вихідних даних відомості, що здобуті внаслідок проведення допиту як обвинуваченого так і потерпілих, а також свідків, проведення з останніми також слідчих експериментів, отримання в результаті цього необхідних замірів, повних та об`єктивних даних з метою встановлення всіх обставин настання ДТП. В дослідницькій частині висновку описано весь механізм настання ДТП, який відповідає встановленим і в судовому засіданні обставинам. Районний суд вірно вказав, що дана експертиза може бути покладена в основу вироку, оскільки вона проведена всебічно та об`єктивно, відповідає вимогам ст.85, 86 КПК України, з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Поряд з цим, колегія суддів вважає правильними висновки районного суду про неналежність в силу вимог ст.85 КПК України та не відповідність встановленим обставинам справи висновку експерта судової автотехнічної експертизи від 09.08.2013 №388-а, оскільки відповідно до вступної частини вищевказаного висновку вихідні дані слідчим надано виходячи з показів отриманих від обвинуваченого ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту та з врахуванням слідової інформації зафіксованої в план-схемі до протоколу огляду місця ДТП. З аналізу дослідницької частини висновку вбачається, що дані які взяті за основу для надання його результатів не узгоджуються з показами потерпілих та даних отриманих в результаті проведення слідчого експерименту з ними, а також містить кардинальні розбіжності з відомостями отриманими в ході проведення допиту свідків та проведення слідчих експериментів з останніми. А тому, суд 1 інстанції обґрунтовано критично віднісся до висновку судової автотехнічної експертизи №388-а від 09.08.2013, оскільки вихідні дані взяті до уваги при її проведенні повністю суперечать та не відповідають іншим доказам по справі, суперечать механізму розвитку та умовам ДТП, що в свою чергу дає право зробити висновок про неналежність вказаного доказу.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є апеляційні доводи сторони захисту про достовірність показань ОСОБА_6 щодо обставин вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди, а також їх узгодженість із іншими доказами по справі.

Так, аналізуючи вищенаведені докази по справі, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повній мірі підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_6 , з яких, попри невизнання ним вини при обставинах зазначених в обвинувальному акті, вбачається, що останній на своєму автомобілі здійснив наїзд на потерпілих, які рухалися по узбіччю в зустрічному напрямку на велосипедах, які узгоджуються між собою та з висновками експертиз, протоколами огляду та іншими письмовими доказами, а тому обґрунтовано визнані судом першої інстанції достовірними, належними, допустимими та достатніми.

Намагання обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні частково спотворити обставини встановлені органом досудового розслідування, на думку колегії суддів, судом 1 інстанції вірно визнано обраною ним та його захисниками лінією захисту з метою доведення наявності часткової вини в діях потерпілих, а також внаслідок поганого дорожнього покриття, а також діями свідка ОСОБА_16 , який нібито створив аварійну ситуацію для руху обвинуваченому, та можливістю внаслідок цього зняття з себе юридичної відповідальності.

Всупереч доводам адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що районний суд на підставі всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин по справі, керуючись законом оцінив докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення по справі.

Дії ОСОБА_6 судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесне ушкодження та заподіяло потерпілому ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження.

Аналізуючи вирок районного суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році», колегія суддів приходить до наступних висновків.

Апеляційний суд звертає увагу на доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного виключення, як обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння та, як наслідок, необґрунтоване застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Так, суд першої інстанції свій висновок про виключення із обвинувачення, як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, мотивував тим, що відповідно до висновку експерта №899 від 27.06.2013 судової токсикологічної експертизи (а.с. 63 том 2), при її проведенні в крові ОСОБА_6 етиловий спирт не виявлено. При цьому, районний суд відкинув інші наявні у справі докази, зокрема, акт №242 Заставнівської ЦРЛ від 24.06.2013 (а.с. 123 том 2), та висновок №242 Заставнівської ЦРЛ від 24.06.2013 (а.с. 124 том 2), а також пояснення свідка ОСОБА_13 , не мотивувавши підстави, з яких суд їх не взяв до уваги.

Однак з таким висновком суду першої інстанції в цій частині колегія суддів не погоджується.

Згідно ст.84 КПК процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК України суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України в стані алкогольного сп`яніння. Даний факт підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 , який в суді першої інстанції пояснив, що коли він підійшов до автомобіля Мерседес Бенц Спрінтер безпосередньо після ДТП, то побачив, що за кермом перебував обвинувачений ОСОБА_6 , останній на його думку, перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки він відчув різкий запах алкоголю в салоні.

Крім того, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння підтверджується даними акту №242 Заставнівської ЦРЛ від 24.06.2013 (а.с. 123 том 2) та даними №242 Заставнівської ЦРЛ від 24.06.2013 (а.с. 124 том 2) щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, відповідно до яких у ОСОБА_6 , були наявні ознаки алкогольного сп`яніння: тремтіння пальців рук, почервоніння очей, запах алкоголю з рота. За результатом медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням газоаналізатора «Аконт 01СУ» встановлений результат 3 проміле (%), діагноз: Алкогольне сп`яніння. Тобто, ОСОБА_6 під час скоєння наїзду на потерпілих перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Надані стороною обвинувачення та досліджені під час апеляційного розгляду дані докази колегія суддів вважає належними та допустимими для доведення перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення ДТП.

Що стосується висновку експерта №899 від 27.06.2013 судової токсикологічної експертизи, відповідно до якої при її проведенні в крові ОСОБА_6 етиловий спирт не виявлено, то колегія суддів не бере його до уваги, оскільки забір крові у обвинуваченого здійснювався лише через 5 годин після вчинення ним ДТП, та був наданий експерту на 4 день, що могло вплинути на зменшення концентрації етанолу в крові підекспертного.

З огляду на викладене, колегія суддів, підстав для виключення обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння та, як наслідок, застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році», враховуючи вимоги ст.4, п. «е» ст. 9 вказаного Закону щодо заборони застосування амністії до осіб, засуджених за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння, не вбачає.

До того ж, відповідно до п. «в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія може бути застосована до осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Як вбачається із матеріалів справи, що характеризують ОСОБА_6 (а.с.98-105) останній є неодруженою особою, на утриманні дітей не має.

В той же час, в ході судового розгляду справи за клопотанням сторони захисту було долучено до матеріалів справи: довідку Горішньошеровецької сільської ради №29 від 22.01.2020р., лист служби у справах дітей Заставнівської РДА від 27.12.2019 №237/01-27, а також відомості отримані з медико-генетичного центру «МАМА-ПАПА» щодо встановлення батьківства, відповідно до яких ОСОБА_6 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не є громадянкою України. Дані документи районний суд визнав належними та допустимими доказами, на підставі яких застосував до нього положення п. «в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Однак, колегія суддів не може погодитися із таким висновком районного суду, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.121 Сімейного Кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно до ч.2 ст.125 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини, яка подається до органу державної реєстрації актів цивільного стану; або за рішенням суду.

В той же час, на думку колегії суддів, будь-яких належних доказів на підтвердження батьківства ОСОБА_6 до суду не надано, в тому числі свідоцтва про народження дитини, чи будь-які інші документи компетентних органів іноземних держав, а сам тест ДНК проведений ТОВ «МАМА-ПАПА», який офіційно не перекладений на державну мову, не давав районному суду правових підстав для визнання ОСОБА_6 батьком дитини ОСОБА_21 в межах даного кримінального провадження

Враховуючи вище наведені обставини, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_6 застосував закон (Закон України «Про амністію у 2016 році»), який не підлягає застосуванню, а тому оскаржуваний вирок суду першої інстанції слід скасувати в частині незаконного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Відповідно до вироку суду, обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, обставини та наслідки його вчинення; особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, неодружений, раніше не судимий. Було судом враховано і думку потерпілих, які вказали про відсутність претензій будь-якого характеру до обвинуваченого та висловили думку щодо призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі; обставини, які пом`якшують покарання, а саме: його добровільне відшкодування завданого збитку потерпілим, і обґрунтовано призначив мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст.286 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин із застосуванням додаткового покарання, з чим погоджується і апеляційна інстанція. Наявність встановленої в ході апеляційного розгляду справи обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, в сукупності із іншими обставинами по справі, на думку колегії суддів, не впливає істотно на рішення районного суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання із встановленням іспитового строку.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Колегія суддів, зважаючи на викладене, звертаючи увагу на позицію потерпілих щодо відсутності претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з встановленням саме такого іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку колегії суддів, звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим, а встановлений іспитовий строк буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29.01.2020 року щодо ОСОБА_6 в частині застосування ЗУ «Про амністію у 2016 році» - скасувати.

В решті вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29.01.2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

СУДДІ:

_________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Копія, згідно з оригіналом
Суддя
Чернівецького апеляційного суду _________________

ОСОБА_22 (підпис)