Дело № 953/8866/20
УХВАЛА

23.07.2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова в залі судового засідання, направлений з Військової прокуратури Харківського гарнізону обвинувальний акт за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні, відносно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 128, 135 ч. 3 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадження суду надійшла вищезазначена кримінальна справа.

В підготовчому судовому засіданні прокурор повідомив, що в справі маються всі необхідні для розгляду в судовому засіданні матеріали, порушень КПК України при проведені досудового розслідування не встановлено, тому просив призначити справу до судового розгляду, та на підставі ст. 314-1 КПК України доручити представнику персоналу органу пробації складення досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_7 , та його представник адвокат ОСОБА_8 , у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, направили до суду заяву про розгляд кримінального провадження за їх відсутності. Представник потерпілого надав до суду клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з наявністю протиріч та некоректним формулюванням обвинувачення та обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, посилаючись можливість ухиляння обвинуваченого від суду, відсутність у останнього міцних соціальних зв`язків, ризик його впливу на свідків, потерпілого, експертів.

Обвинувачений та його захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , клопотання прокурора щодо призначення справи до судового розгляду підтримали, проти повернення обвинувального акту заперечували, посилаючись на відсутність підстав, щодо клопотання представника потерпілого про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 вказали, що правом звернення з даним клопотанням Законом наділена сторона обвинувачення, а не потерпілий, та з-поміж іншого відносно ОСОБА_6 вже обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, на підставі чого просили відмовити у задоволенні вказаного клопотання. Крім того захисниками обвинуваченого заявлені клопотання щодо витребування даних з КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» та виклик свідків.

Суд, вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 314 КПК України передбачено, що суд у підготовчому судовому засіданні має право, крім іншого, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, або призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Тобто, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Таким чином, обвинувальний акт відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України повинен містити не тільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але й формулювання обвинувачення.

П. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України встановлено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Аналіз змісту указаних вимог закону у сукупності свідчить про те, що формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України з наступних підстав:

Так, згідно обвинувального акту, 01.03.2020 року о 03:30 год. ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Я. Мудрого, 36 , в ході раптово виниклого конфлікту з раніше незнайомим йому ОСОБА_7 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, умисно завдав кулаком своєї правої руки один удар у щелепу зліва знизу ОСОБА_7 , після чого кулаком лівої руки наніс йому другий «змазаний» удар у щелепу справа, від чого останній впав та асфальтне покриття дороги та втратив свідомість, спричинивши своїми діями ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження.

Разом з тим, сторона обвинувачення, викладаючи фактичні обставини та формулюючи обвинувачення, як за умисне кримінальне правопорушення, кваліфікує дії ОСОБА_6 за ст. 128 КК України, тобто як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Крім того, згідно обвинувального акту обвинуваченому інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 135 ч. 3 КК України, що зазначено стороною обвинувачення, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Втім, кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 135 ч. 3 КК України є спричинення смерті особи або інших тяжких наслідків, однак ні у фактично встановлених обставинах, які вказані в обвинувальному акті, ані в правовій кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на відповідні положення Закону та статті, не вказано саме які тяжкі наслідки настали.

Вищевказані порушення вимог Закону свідчать про неконкретність пред`явленого обвинувачення , не встановлення по суті умислу обвинуваченого , тобто не зазначена суб`єктивна сторона, яка характеризує кримінальні правопорушення за ст.. 128 та 135 ч.3 КК України , що порушує право обвинуваченого на захист та в подальшому позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення відносно нього на виконання вимог ст. 348 КПК України, та розглянути кримінальне провадження в його межах.

Згідно ч. 1 ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання. Відповідно до закону суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.

Також, суд звертає увагу на те, що обвинувачений повинний знати суть пред`явленого обвинувачення до початку судового розгляду, що також є закріпленим його правом на захист та не може визначатись питанням зміни обвинувачення в суді.

Згідно вимог ст. 374 КПК України, якщо суд ухвалює обвинувальний вирок, в ньому також зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Підозрюваний, обвинувачений має право на захист, яке полягає у надані йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, що передбаченост.20 КПК України.

Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною.

З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» зазначив, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.».

При цьому, Європейський суд з прав людини також вказав «…межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження.» (рішення: від 9 березня 2011 року у справі «Жупнік проти України», від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

Відсутність в обвинувальному акті коректного формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісний і повний її захист і, як наслідок, може бути беззаперечною підставою для скасування вироку.

Як вказано в рішенні Європейського Суду з прав людини від 26.06.2008 року «Ващенко проти України» - «Обвинувачення для цілей п.1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карною та попереджувального характеру.

З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч. 1 ст. 337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.

Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). При цьому можливість зміни обвинувачення прокурором під час судового розгляду справи, коли суд звертає увагу на неконкретність обвинувачення на підготовчому судовому засіданні, а прокурор має можливість у стислі терміни усунути вказані порушення, фактично призводить до порушення як права обвинуваченого на захист, так і до порушення розумних строків судового розгляду кримінального провадження та в кінцевому результаті призводить по порушень вимог ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, нечіткість та неоднозначність обвинувачення порушує права обвинуваченого на захист вже з моменту надання йому копії обвинувального акта, оскільки захищатися від неконкретного обвинувачення неможливо.

Суд вважає, що вищевказані порушення призвели до пред`явлення неконкретної підозри, що тягне за собою порушення права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист від конкретного обвинувачення, та з огляду на рішення Європейського суду з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії», «Камінські проти Австрії») може відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного вони вважаються офіційно письмово повідомлені про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Враховуючи, що вказані факти є підставою для повернення обвинувального акта прокурору, як такого, що не відповідає вимогам КПК України, в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків, на підставі чого відмовляє прокурору у задоволенні клопотання про призначення справи до судового розгляду.

Стосовно клопотання представника потерпілого щодо обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне у його задоволенні відмовити, оскільки згідно ст. 315 ч. 3 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, з додержанням при розгляді таких клопотань правил, передбачених розділом ІІ цього кодексу, згідно положень якого, зокрема ст. 176 ч. 4 КПК України встановлено, що запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Крім того, оскільки обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, суд вважає за необхідно відмовити у задоволенні клопотань захисників обвинуваченого щодо витребування даних та виклику свідків, оскільки вони заявлені передчасно.

Керуючись ст.ст. 91, 291, 314 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотань прокурора про призначення справи до судового розгляду, представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо витребування даних та виклику свідків - відмовити.

Клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000986 від 05.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 128, 135 ч. 3 КК України, повернути прокурору, який склав обвинувальний акт, для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі суду недоліків.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий-суддя- ОСОБА_1