головуючого судді ОСОБА_1
За результатами апеляційного перегляду скарги обвинуваченого ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 на вирок Тарутинського районного суду Одеської області, від 03.07.2015 року, відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135; ч.2 ст. 286 КК України, Одеський апеляційний суд ухвалив таке рішення:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , частково задовольнити.
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Вирок Тарутинського районного суду Одеської області, від 03.07.2015 року, яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135; ч.2 ст. 286 КК України, змінити.

Скасувати оскаржений вирок в частині визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, та закрити кримінальне провадження в цій частині в зв`язку з відсутністю складу зазначеного злочину в діях ОСОБА_2 .

Виключити з резолютивної частини оскарженого вироку посилання суду на призначення ОСОБА_2 остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України.

В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.

Вважаю, що вказане рішення не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства в частині залишення без змін вироку суду першої інстанції, щодо засудження ОСОБА_2 за ч.2 ст.286 КК України з таких підстав.

1. У вироку зазначено, що ОСОБА_2 допустив наїзд на ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, однак такий висновок суду не грунтується на матеріалах справи, оскільки відповідно до висновку експерта, дослідженого судом першої та апеляційної інстанції (т.2 а.с. 86-88) етиловий спирт в крові обвинуваченого не виявлений.

Посилання експерта у висновку на ті обставини, що забір крові ОСОБА_2 на дослідження був здійснений через 14 годин після ДТП, не може бути взяте до уваги, як підстава для визнання знаходження обвинуваченого на момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння, оскільки висновок експерта лише констатує відсутність алкогольного сп`яніння у ОСОБА_2 на момент забору крові, що не має юридичного значення для висновку про перебування обвинуваченого в момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння.

В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості стосовно того, що ОСОБА_2 переховувався від органу досудового розслідування або ухилявся від медичного огляду на стан сп`яніння.

Висновок суду першої інстанції про перебування обвинуваченого в момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння, а також висновок апеляційного суду, який з цим погодився, ґрунтуються виключно на суб`єктивних показаннях свідків, що не може бути визнано достатнім для доведеності поза розумним сумнівом факту перебування обвинуваченого ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння в момент ДТП.

2. В оскарженому вироку суд першої інстанції узагальнено зазначив, що ОСОБА_2 допустив наїзд на ОСОБА_5 , в результаті якого останній отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці ДТП.

При цьому судом першої інстанції не визначений і не встановлений механізм утворення тілесних ушкоджень спричинених ОСОБА_5 тобто від удару автомобілем в момент первинного контактування чи від переїзду або волочіння тіла ОСОБА_5 .

3. Вирок за змістом не відповідає вимогам ст.374 КПК України.

Зокрема вироку суд першої інстанції послався як на докази винуватості ОСОБА_2 на показання потерпілої та свідків, а також на письмові докази.

Разом з тим, слід зазначити, що суд у вироку лише навів зазначені докази, але не здійснив їх аналізу, не дав їм ніякої оцінки, не зазначив яким чином вони спростовують твердження обвинуваченого та доводять його вину.

4. З показань потерпілої ОСОБА_6 , на які послався у вироку суд першої інстанції, вбачається, що їй відомо, що сліди крові, виявлені на дорозі, вели до двору обвинуваченого.

Разом з тим, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про сліди крові, які вели до двору обвинуваченого, чому суд першої інстанції не дав оцінки.

5. Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на показання яких суд першої інстанції також послався у вироку, як на докази вини ОСОБА_2 , є працівниками поліції, які мали безпосереднє відношення до розслідування цього кримінального провадження, в зв`язку з чим їхні показання в якості свідків не можуть бути взяті до уваги як докази вини ОСОБА_2 .

6. Щодо часу вчинення злочину, зазначеного судом першої інстанції у вироку, встановлений судом час вчинення злочину не співпадає з часом вчинення злочину, зазначеним в обвинувальному акті.

7. Заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг сторони захисту стосовно того, що при проведенні слідчого експерименту, результати якого були покладені в основу висновку експерта щодо можливості обвинуваченого вчасно помітити ОСОБА_5 та загальмувати, не було враховано, що статист був одягнутий в яскраво синю куртку з відблиском, в той час як загиблий був одягнутий в темний одяг, що ставить під сумнів достовірність результатів слідчого експерименту, а також висновків експерта в цій частині.

8. Доводи апеляційних скарг сторони захисту стосовно того, що плями та сліди крові, виявлені на автомобілі обвинуваченого, мають штучне походження, їх характеристики та місця розташування свідчать про неможливість їх утворення в результаті ДТП, фактично апеляційним судом не спростовані. Також не спростовані апеляційним судом доводи сторони захисту про неможливість збереження слідів крові на резонаторі автомобіля через його високу температуру в робочому стані.

9. Суд першої інстанції не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_13 , який стверджував, що автомобіль обвинуваченого заїхав у двір після 19 години, але до 19 год. 30 хв.,

10. Суперечливим є висновок суду стосовно того, що ОСОБА_5 рухався уздовж правого краю проїзної частини в попутному з автомобілем ОСОБА_2 напрямку, оскільки автомобіль ОСОБА_2 отримав пошкодження кромки лівої фари (т.2, а.с.155), які згідно з висновками експертизи утворились в результаті наїзду на пішохода. Тобто фактично судом не встановлені обставини та механізм наїзду на пішохода ОСОБА_5 .

11. Дослідницька частина висновку комісійної судово-медичної експертизи № 108 (т.2 а.с. 119-132), фактично складається з наведення висновку первинної судово-медичної експертизи № 194, проведеної 10.12.2012 - 02.01.2013 р. р., При цьому з посилання експерта вбачається, що згідно з попереднім дослідженням експерт дійшов до висновку про те, що в результаті наїзду тіло ОСОБА_5 було закинуте на капот автомобіля, в результаті чого були спричинені певні тілесні ушкодження (т.2, а.с.131).

Аналогічне посилання (т.2, а.с. 146) міститься у висновку комплексної судово-медичної і транспортно-трасологічної експертизи № 107 (т.2, а.с.133-162).

Разом з тим, зазначені висновки експертиз, які були досліджені судом першої інстанції та апеляційним судом, не містять висновку про закидання тіла ОСОБА_5 на капот автомобіля, а також не містять обґрунтування відсутності такого висновку та спростування висновків первинної судово-медичної експертизи № 194.

При цьому висновок первинної судово-медичної експертизи № 194, проведеної 10.12.2012 - 02.01.2013 р. р., в матеріалах провадження відсутній, оскільки не виявлені пошкодження автомобіля, що могли утворитись від закидання тіла ОСОБА_5 на капот автомобіля,

Відповідно, наявні підстави стверджувати, що фактичні обставини вчинення злочину, зокрема, механізм ДТП, викладені в обвинувальному акті та у вироку суду першої інстанції, не доведені поза розумним сумнівом, що виключає можливість ухвалення обвинувального вироку.

Викладені обставини залишились поза увагою Одеського апеляційного суду, що свідчить про прийняття необґрунтованого рішення.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_1