Провадження №1-кс/760/6370/18
У Х В АЛ А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі скаржника ОСОБА_3 , прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_4 , дізнавача відділу дізнання Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в м.Києві ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду міста Києва скаргу ОСОБА_3
на бездіяльність слідчого з неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0004161, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0004161.
Скарга обґрунтовується тим, що 23.06.2020 за адресою м. Київ, вул. Волгоградська, 39, працівниками поліції у ОСОБА_3 було вилучено автомобіль «Мерседес-Бенц ЦЛК 320», з д.н.з. НОМЕР_1 , на якому за допомогою наліпок було імітовано д.н.з. НОМЕР_2 .
Скаржник вказує, що 23.06.2020, близько 14 год. 50 хв., за адресою м. Київ, вул. Волгоградська, 39, патрульна поліція зупинилася нібито, щоб повідомити ОСОБА_3 про спущене колесо, одночасно провівши огляд автомобіля, в ході якого виявлено ознаки підробки номера кузова автомобіля «Мерседес-Бенц ЦЛК 320», VIN НОМЕР_3 .
У скарзі зазначається, що в подальшому, слідчим Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було проведено огляд місця події, під час якого у ОСОБА_6 як у володільця цього транспортного засобу було вилучено автомобіль «Мерседес-Бенц ЦЛК 320», VIN НОМЕР_3 , та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу.
Скаржник вказує, що 24.06.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за №0004161 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
При цьому, на даний час жодних процесуальних документів, а також копії протоколу огляду чи будь-яких інших документів, що підтверджують вилучення та/або передачу на зберігання цього майна, ОСОБА_3 не надано.
Скаржник вказує, що 02.07.2020 він звертався до слідчого Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 із клопотанням (зверненням) щодо передачі на зберігання тимчасово вилученого автомобіля «Мерседес-Бенц ЦЛК 320», проте відповіді на це звернення не отримав. Також, всупереч вимогам ч.5 ст.171 КПК України, слідчий до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна не звертався, підстави на утримання вилученого майна відсутні, однак в порушення вимог чинного процесуального кримінального законодавства майно не повернуто особі, у якої воно було вилучено.
Враховуючи викладене та керуючись стст. 168, 169, 171, 237, 303 КПК України, ОСОБА_3 звернувся з даною скаргою до слідчого судді.
У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити та повернути вилучений автомобіль марки «Мерседес-Бенц ЦЛК 320», д.н.з. НОМЕР_2 .
У судовому засіданні прокурор Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_4 , дізнавач відділу дізнання Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в м.Києві ОСОБА_5 заперечували проти задоволення скарги, оскільки вищевказаний автомобіль визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні та на ньому встановлено ознаки підробки ідентифікаційного номера кузова автомобіля. Також було надано копію постанови про визнання автомобіля марки «Мерседес-Бенц ЦЛК 320», д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , речовим доказом у кримінальному провадженні №0004161 від 24.06.2020, а також висновок від 23.10.2020 судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналіситчного центру МВС України, згідно з яким вставлено, що ідентифікаційний номер кузова автомобіля марки «Мерседес-Бенц ЦЛК 320», д.н.з. НОМЕР_1 , піддавався зміні шляхом видалення номерного майданчика з першопочатковими знаками номера кузова та подальшим закріпленням на її місце металевої пластини з номером « НОМЕР_4 » в кустарних умовах.
Дослідивши скаргу та додані до неї документи, заслухавши пояснення сторін, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відповідно до чч. 1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Згідно з чч. 1, 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:
1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;
2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;
3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;
4) у разі скасування арешту.
Відповідно до абз. 1 ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до чч.1, 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;
1-1) скасування повідомлення про підозру;
2) зобов`язання припинити дію;
3) зобов`язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.
Слідчим суддею встановлено, що 23.06.2020 за адресою м. Київ, вул. Волгоградська, 39, в ході проведення огляду місця події слідчим Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було виявлено та вилучено автомобіль марки «Мерседес-Бенц ЦЛК 320», д.н.з. НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , з ознаками зміни ідентифікаційних номерів кузова автомобіля. При цьому, ухвали слідчого судді на проведення огляду місця події, а також вилучення вищевказаного автомобіля під час огляду місця події, надано не було, у зв`язку з чим слідчий суддя доходить висновку, що вказане в скарзі ОСОБА_3 майно має статус тимчасово вилученого.
Також встановлено, що 24.06.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за №0004161 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Слідчим суддею встановлено, що постановою від 24.06.2020 слідчого СВ Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в м.Києві ОСОБА_7 автомобіль марки «Мерседес-Бенц ЦЛК 320», д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0004161 від 24.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Слідчим суддею також встановлено, що до слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва не було подано клопотання про арешт тимчасово вилученого майна всупереч вимогам ч.5 ст. 171 КПК України, арешт на автомобіль марки «Мерседес-Бенц ЦЛК 320», д.н.з. НОМЕР_2 , накладено не було.
Слідчий суддя також враховує Узагальнення «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», викладене у Листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17, згідно з яким результат аналізу ухвал слідчих суддів свідчить про те, що аргументом сторони обвинувачення, яким ця сторона послуговується для підтвердження законності залишення майна у володінні органів досудового розслідування та відсутності підстав для його повернення, є визнання такого майна речовими доказами. Однак слід враховувати, що якщо ці докази були одержані під час обшуку і не були визначені в ухвалі про обшук як майно, для виявлення якого надано дозвіл на обшук, визнання такого майна речовими доказами без звернення з клопотанням про його арешт не може вважатись належним порядком забезпечення правомірності володіння відповідним майном органами досудового розслідування. З огляду на це обґрунтованими є ухвали слідчих суддів щодо зобов`язання повернення такого майна.
Виходячи з наведених норм законодавства України та встановлених фактичних обставин, слідчий суддя дійшов висновку про існування достатніх підстав для зобов`язання уповноважених службових осіб Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в м.Києві повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучений автомобіль «Мерседес-Бенц ЦЛК 320», д.н.з. НОМЕР_2 .
Разом з тим, слідчий суддя враховує, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0004161 постановою дізнавача відділу дізнання Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в м.Києві ОСОБА_5 було призначено транспортно-трасологічну експертизу, на проведення якої було надано вилучений у ОСОБА_3 автомобіль марки «Мерседес-Бенц ЦЛК 320», за результатом проведення якої отримано висновок від 23.10.2020 судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналіситчного центру МВС України, з якого вбачається, що ідентифікаційний номер кузова автомобіля марки «Мерседес-Бенц ЦЛК 320», д.н.з. НОМЕР_1 , піддавався зміні шляхом видалення номерного майданчика з першопочатковими знаками номера кузова та подальшим закріпленням на її місце металевої пластини з номером « НОМЕР_4 » в кустарних умовах.
Вирішуючи питання щодо статусу майна в кримінальному провадженні, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги.
Оцінюючи застосування загального принципу «справедливого балансу» до даної справи, слідчий суддя бере до уваги рішення ЄСПЛ в справі «Alisic and Others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the former Yugoslav Republic of Macedonia». Як було зазначено Європейським судом, втручання в мирне володіння майном і бездіяльність держави повинні забезпечити справедливий баланс між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи. Іншими словами, в кожному випадку, пов`язаному зі стверджуваним порушенням статті 1 Протоколу № 1, Суд повинен встановити, чи вимушена була певна особа понести непропорційний та надмірний тягар з причини дії або бездіяльності держави. При оцінці дотримання цієї вимоги Суд повинен дати загальну оцінку різних інтересів, що розглядаються, не забуваючи при цьому, що Конвенція покликана гарантувати права, які є реальними і ефективними.
Разом з тим, дослідивши скаргу та додані до неї копії документів, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 не є власником даного автомобіля, а лише володільцем тимчасово вилученого майна, а саме автомобіля марки «Мерседес-Бенц ЦЛК 320».
Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. Отже, цією нормою передбачено застосування аналогії за наявності правових прогалин або колізій у кримінальному процесуальному законодавстві України.
Як передбачено ч.3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 64-2 КПК України третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, та його представник зобов`язані не перешкоджати встановленню обставин вчинення кримінального правопорушення.
Виходячи з наведених норм законодавства України та встановлених фактичних обставин, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність зобов`язання володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_3 не перешкоджати встановленню обставин вчинення кримінального правопорушення, забезпечивши збереження вищевказаного автомобіля, який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0004161, та на якому виявлено ознаки підробки ідентифікаційного номера кузова даного автомобіля.
На підставі викладеного та керуючись стст. 9, 64-2, 167, 168, 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.
Зобов`язати уповноважених службових осіб Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в м.Києві повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучений автомобіль «Мерседес-Бенц ЦЛК 320», д.н.з. НОМЕР_2 .
Зобов`язати володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_3 не перешкоджати встановленню обставин вчинення кримінального правопорушення, забезпечивши збереження вищевказаного автомобіля.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1