ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1694/20
Провадження №1-кп/477/248/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

під час проведення підготовчого судового засідання в залі суду в м. Миколаєві у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №0000493 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, не судимого,

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2020 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Відповідно до обвинувачення, виписаного в обвинувальному акті, 06 травня 2020 року, близько 18.00, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, затіявши словесну сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , діючи по раптово виниклому умислу, наніс їй кулаком лівої руки один удар в область правого вуха, три удари кулаками обох рук в область голови та три удари в область плечей, спричинивши легкі тілесні ушкодження, у виді припухлостей лівої щоки, синця лівого плеча, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Органом досудового розслідування такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.
В підготовчому судовому засіданні потерпіла заявила клопотання про закриття провадження в справі в зв`язку з її відмовою від обвинувачення, яке відноситься до категорії приватного обвинувачення. Вказала, що вони примирилися між собою і вона претензій до обвинуваченого не має.
Обвинувачений та його захисник клопотання підтримали та не заперечували проти закриття провадження в справі в зв`язку з відмовою потерпілої від приватного обвинувачення.
Прокурор заперечувала проти закриття провадження в справі, оскільки обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_4 , хоча й відноситься до категорії приватного обвинувачення, але має ознаки домашнього насильства, тому відповідно до положень п. 7 ч. 2 ст. 284 КПК України закриття його з підстав відмови потерпілої від обвинувачення, заборонено.
Суд, заслухавши клопотання, пояснення та думку учасників розгляду, перевіривши обвинувальний акт, прийшов до наступних висновків.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, кримінальне провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ст. 125 КК України, є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення і може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України однією із підстав для закриття кримінального провадження є відмова потерпілого, від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.
Згідно зі ст. 1 Закону Країни від 07 грудня 2017 року «Про запобігання та протидію домашньому насильству», під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 06 грудня 2017 року, Кримінальний кодекс України було доповнено спеціальною статтею 126-1, яка передбачала кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.
Водночас у п. «b» ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.
У контексті зазначеного «злочином, пов`язаним із домашнім насильством» слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. Закону України від 07 грудня 2017 року незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.
Встановлена у п.7 ч.1 ст. 284 КПК України заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.
Саме таку правову позицію виклала у своєму висновку об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в справі №453/225/19 провадження №51-4000кмо19 від 12 лютого 2020 року
Крім того, обов`язковою умовою визнання судом злочину незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта, пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин. За відсутності цього гарантоване право на захист істотно порушено і, беручи до уваги імперативність приписів п.19 ч.1 ст. 7, частини 3, 6 ст. 22, ч.1 ст. 337 КПК України, унеможливлює застосування згаданого інституту забороно закриття кримінального провадження щодо злочинів, передбачених ст. 125 КК України. Встановлена у п. 7 ч.1 ст. 284 КПК України заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний з домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість від нього захищатись. Саме таку правову позицію виклала у своєму висновку об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в тій же справі №453/225/19.
Разом з тим, матеріали кримінального провадження, а саме зміст викладених фактичних обставин вчиненого ОСОБА_4 злочину та формулювання обвинувачення, свідчать про те, що йому обвинувачення у вчиненні злочину пов`язаного із домашнім насильством стороною обвинувачення не висувалось, а тому він не мав можливості захищатись від нього.
За наведеного, перепони для закриття кримінального провадження, у зв`язку із відмовою потерпілої від підтримання обвинувачення, відсутні.
Той факт, що потерпіла від злочину є матір`ю обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну законом, та має мати наслідком кримінальну відповідальність.
Обвинувачення мало б довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є у той же час і жертвою домашнього насильства. Про це має бути відображено у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) зі встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин: ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, їх стосунки, характер насильства, існування загрози здоров`ю та безпеці потерпілого, наслідків продовження кримінального переслідування всупереч волі потерпілого, історії взаємовідносин, включаючи попередні випадки насильства тощо.
У даному кримінальному проваджені сторона обвинувачення в обвинувальному акті стверджувала, що ОСОБА_4 вчинив злочин в результаті раптово виниклої сварки. Саме по собі таке формулювання не свідчить про те, що насильство було зумовлено певним дискримінаційним ставленням до потерпілої з його боку, мало на меті підтримання панівного становища по відношенню до неї або було одним з епізодів у атмосфері домашнього насильства.
За таких обставин, твердження прокурора про те, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , пов`язаний з домашнім насильством, не ґрунтується на будь-яких обставинах, наведених у обвинувальному акті.
За викладеного, керуючись ст. ст. 26, 284, 369-372, 477 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Кримінальне провадження №0000493 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрити у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом семи діб з дня складання її повного тексту.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину ухвали, її повний текст виготовлений на 05 жовтня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1