Справа № 206/4639/19
Провадження № 1-кп/206/76/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2020 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря с/з ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальному провадженню під № 0000020, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.04.2019, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оболь, Шумилінського району, Вітебської області, Республіки Беларусь, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, офіційно не працюючого, неодруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, без місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, суд -
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до зміненого обвинувачення від 17.12.2020, встановлено що 25.04.2019 приблизно о 08 год. 00 хв. ОСОБА_3 перебував на території автобази, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Комісара Крилова, 27, де в ході розмови з колегами дізнався, що в одного з працівників напередодні невстановлені особи викрали невстановлену в ході досудового розслідування куртку, а також те, що до викрадення можливо причетний ОСОБА_5 , який також працював нетривалий час на території вищевказаної автобази. У зв`язку з вказаними подіями ОСОБА_3 , не будучи власником викраденої куртки та не маючи ніяких стосунків з її власником, з особистої ініціативи, під приводом вияснити у раніше незнайомого йому ОСОБА_5 про причетність того до крадіжки куртки, зайшов до приміщення роздягальні (службового приміщення) автобази, розташованої за адресою:

АДРЕСА_2 , де знаходився ОСОБА_5 та інші працівники: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Знаходячись у тому ж місці та в той же час у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, а саме на нанесення тілесних ушкоджень раніше незнайомому ОСОБА_10 під надуманим приводом причетності того до викрадення куртки у одного з працівників підприємства, розташованого на території автобази. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, 25.04.2019 приблизно о 08 год. 20 хв., перебуваючи у роздягальні (службовому приміщені) автобази, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Комісара Крилова, 27, ОСОБА_3 безпричинно вступив у словесну суперечку з ОСОБА_10 , під час якої безпідставно вимагав від нього повернути куртку, на що ОСОБА_5 у грубій формі заперечив проти причетності до її викрадення. Не зупиняючись, на досягнутом, в цей же день та час ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що перебуває у роздягальні, тобто у громадському місці, в присутності інших осіб ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ), бажаючи виказати свою фізичну та психологічну перевагу над ОСОБА_10 , нехтуючи загальноприйнятими правилами моралі та грубо порушуючи встановлені в суспільстві норми поведінки, різко наблизився до нього та безпричинно, під надуманим приводом причетності того до викрадення куртки, з особливою зухвалістю з хуліганських спонукань, в присутності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , умисно наніс декілька ударів правою рукою, стиснутою у кулак, в область лівої вилиці та в область кута лівої надбрівної дуги ОСОБА_5 . Від отриманих ударів ОСОБА_5 впав на підлогу, а ОСОБА_3 , вважаючи, що свої дії довів до кінця, з місця скоєння кримінального правопорушення зник. В результаті умисних злочинних дій, ОСОБА_3 , згідно з висновком судово-медичної експертизи, спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому суглобового відростку нижньої щелепи праворуч, яке відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовлює тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день), а також тілесне ушкодження у вигляді забійної рани у зовнішнього кута лівої надбрівної дуги, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, як таке, що спричиняє короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день). В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України визнав повністю. Разом з тим суду показав, що 25.04.2019 приблизно о 08 год. 00 хв. перебував на території автобази, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Комісара Крилова, 27, де в ході розмови з колегами дізнався, що у одного з колег було викрадено куртку і що до цього може бути причетний ОСОБА_5 , який також працював на території вищевказаної автобази. З ОСОБА_5 він знайомий не був, так саме не знав у кого конкретно викрадено куртку, і його ніхто не прохав виясняти це питання у ОСОБА_5 . Однак, він з власної ініциативи вирішив з`ясувати у ОСОБА_5 , про причетність того до крадіжки куртки. Зайшовши до приміщення роздягальні автобази, побачив ОСОБА_5 та інших працівників, почав з`ясовувати у останнього про обставини викрадення вказаної куртки та вимагав її повернути. Між ними почалася сварка, ОСОБА_5 в грубій формі заперечував проти причетності його до викрадення куртки. Після чого, він підійшов ближче до ОСОБА_5 та наніс тому удари правою рукою, в область обличчя, від нанесених ним ударів ОСОБА_5 впав на підлогу, а він пішов у своїх справах. Крім, того обвинувачений ОСОБА_3 , підтвердив, що всі обставини, викладені в зміненому обвинувальному акті від 17.12.2020 відповідають дійсним обставинам справи, у вчиненному кається. Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що працював на тереторії автобази, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Комісара Крилова, 27. Вранці 25.04.2019 прийшов на роботу, де приміщенні роздягальні зустрів начальника, який почав питати його та інших колег за куртку одного з працівників, яка нібито зникла, та сказав їм щоб починали її шукати. В цей час до приміщення роздягальні зайшов ОСОБА_3 та почав його звинувачувати в крадіжці куртки, а потім почав його бити. Послідовність нанесення ударів точно не пам`ятає. Перший удар останній наніс правою рукою стиснутою в кулак в бров, другий удар йому було нанесено правою рукою стиснутою в кулак у верхню частину щелепи. Від вказаних ударів він впав на підлогу. ОСОБА_3 наносив йому удари в присутні п`яти осіб з його бригади. Після цього, приблизно о 10.00 годині він поїхав з автобази, до найближчого відділу поліції. У відділку поліції, повідомив співробітників про вказану подію та написав заяву. Співробітники поліції йому надали направлення для проходження експертизи у лікарні ім. І.Мєчнікова. До лікарні його відвіз співробітник поліції, де йому було проведено експертизу в той же день. Після лікарні він приїхав додому та викликав швидку допомогу, оскільки погано себе почував та в подальшому його було госпіталізовано до лікарні № 4 в м. Дніпро. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть під № 135 від 28.04.2020, видане Синельниківським міжрайонним відділенням «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи», лікарем ОСОБА_11 , відповідно до якого встановлено що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 від нещасного випадку поза виробництвом (т.2 а.п.141). Ухвалою суду від 17.12.2020 по вказаному кримінальному провадженню було залучено в якості потерпілої ОСОБА_6 (яка є рідною тіткою ОСОБА_5 ), оскільки потерпілий ОСОБА_5 на стадії судового розгляду помер від нещасного випадку. Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що очевидцем подій викладених в обвинувальному акті, не була та про вказані обставини їй не відомі. Показання обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні логічні і послідовні, а тому вони не викликають сумнівів у суду в правильності і логічності його показань про вказані обставини злочину, добровільності та істинності його позиції. В судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за клопотанням обвинуваченого та за відсутності заперечень інших учасників процесу, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого обвинуваченим злочину, які ніким не оспорювалися, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку. Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду. Суд, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доведеною і кваліфікує його дії за ч.1 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, також суд кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Суд оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та показами потерпілого ОСОБА_5 в сукупності з відомостями про предмет злочинів і про обстановку їх виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вищезазначених обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18 та ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий (т. 1 а.п. 46), на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т. 1 а.п. 47-48), за місцем мешкання характеризується посередньо (т. 1 а.п. 50). Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено. Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено. Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи». Враховуючи викладене, та ставлення самого обвинуваченого до вчиненого злочину, те що ОСОБА_3 раніше не судим, суд приходить до висновку про те, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства з призначенням обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК Україні, із застосуванням вимог ч.1 ст. 70 КК України, та застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України. Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення нових злочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами. Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 по кримінальному повадженню під № 0000020 не обирався. Процесуальні витрати по кримінальному провадженню під № 0000020, відсутні. Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України. Керуючись ст.ст.50,65,66,67, 75, 76, 100 КК України, ст. 342-380 КПК України суд, -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєні злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;
- за ч. 1 ст. 296 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити до відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.
На підставі п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по кримінальному повадженню під № 0000020 не обирався.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню під № 0000020, відсутні.
Речові докази по справі:
- Micro CD adapter «Kingston», на звороті якого мається маркування ТЕ09000001, 3500007-002.аооlf, 120417. В середині якого, знаходиться флеш-накопичувач, на якому знаходиться маркування, яке читається як: «Кingston 16 GB Micro CD HC I SDCS/169GB 97190-E04. AOLF TAIWAN., опечатаний в спеціальний пакет № 0072841, який визнано речовими доказом відповідно до постанови про визнання речових доказів від 20.06.2019 (т.3 а.п.76) залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження під № 0000020;
- Micro CD adapter «Kingston», на звороті якого мається маркування ТЕ09000001, 3500007-002. аооlf, 120417. В середині якого, знаходиться флеш-накопичувач, на якому знаходиться маркування, яке читається як: «Кingston 16 GB Micro CD HC I SDCS/169GB 97190-E05. AOLF TAIWAN., опечатаний в спеціальний пакет № 0072840, який визнано речовими доказом відповідно до постанови про визнання речових доказів від 03.07.2019 (т. 3 а.п. 106) залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження під № 0000020;
- копакт диск «8х DVD+R RIDATA 9.4 GB», на якому містяться файли відеозапису S1070001, S1070002, S1070003, який поміщено в спеціальний пакет № 0021584, який визнано речовими доказом відповідно до постанови про визнання речових доказів від 29.07.2019 (т. 3 а.п. 146-147) залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження під № 0000020.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1