ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/7057/19
Провадження № 1-кп/362/268/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Василькові кримінальне провадження №0000310 від 03.05.2019 року за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Васильківської міської ради Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и в:
До Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000310 від 03.05.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою суду від 03.12.2019 року у вказаному провадженні було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотриманні всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.

В підготовчому судовому засіданні захисники обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися із клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у в зв`язку і з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. оскільки з обвинувального акту не зрозуміло, які дії ОСОБА_7 з використанням наданої йому влади чи службового становища повинен був вчинити, також не зазначено чи є повноваження у підзахисного або будь-кого взагалі з посадових осіб Васильківської міської ради вчиняти такі дії, які згідно обвинувачення повинен був вчинити ОСОБА_7 . Обвинувальний акт є незрозумілим та його положення суперечить одне одному, оскільки з викладеного не можливо встановити обставини вчинення ОСОБА_7 злочину, які потребують доказуванню під час судового розгляду, що може призвести до неможливості визначення обсягу дослідження доказів по даному кримінальному провадженню. Відсутність в обвинувальному акті зрозумілого формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що порушує право особи на захист. Також жоден прокурор в даному кримінальному провадженні не був уповноважений та призначений у відповідності до вимог КПК України. ч.2 ст. 216 КПК України встановлено виключний перелік справ, що відносяться до підслідності органів СБУ, а злочин передбачений ст. 368 КК України не віднесений до підслідності СБУ, а відтак так досудове розслідування мало здійснюватись слідчими органами Національної поліції. Тобто здійснення досудового розслідування не уповноваженим на те особами визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідки визнання отриманих доказів недопустимими (а.с.75-83).

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку своїх захисників та просив повернути обвинувальний акт прокурору.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК Україниу підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кодексу.

Процесуальне рішення, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування - є обвинувальний акт, який має відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема: містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, яке повинно містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, це подія злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, вид і розмір шкоди, завданої злочином.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
При цьому, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст. 277, 291 КПК України, обвинувачення має бути логічним і конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі-Конвенція), де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Зазначені вимоги кореспондуються та узгоджуються з висновками, що знайшли своє відображення в рішеннях Європейського суду з прав людини та у відповідності до вимог ч.5 ст.9 КПК України повинні застосовуватися поряд кримінальним процесуальним законодавством України.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Європейський суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Крім того, Європейський суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Разом з тим, при викладені формулювання обвинувачення слідчим і прокурором цих вимог не дотримано, а фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 не конкретизовано та викладено безсистемно, непослідовно.
Так, при формулюванні обвинувачення не вказане за вчинення або не вчинення яких дій і в чиїх інтересах ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності за одержання, як службова особа неправомірної вигоди. Не вказано, які саме повноваження чи службове становище використав ОСОБА_7 задля отримання неправомірної вигоди, з використанням яких саме повноважень або можливостей, обумовлених займаною посадою ОСОБА_7 вчинялись дії з метою одержання неправомірної вигоди чи мав він на це повноваження.
В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 звернувся до Васильківської міської ради з реєстрації права власності на земельні ділянки за адресою: Київська область, Васильківський район, с/р Митницька за кадастровими номерами: :02:009:0059; :02:009:0060; :02:009:0061; :02:009:0064 та :02:009:0065, що знаходяться на території Васильківського району, що не належить до компетенції Васильківської міської ради Київської області.
Проте, в подальшому в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_8 звертався за поновленням реєстрації права власності на вищевказані земельні ділянки до Центру надання адміністративних послуг при Васильківській районній державній адміністрації Київської області, який не знаходиться в підпорядкуванні Васильківської міської ради Київської області.
В Законне України «Про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно» відсутній такий термін, як поновлення державної реєстрації права власності.
При викладі фактичних обставин кримінального правопорушення ОСОБА_7 вмінено вину, що він діючи умисно, з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, на даний час не встановленими службовими особами виконавчих органів Васильківської міської ради та Центру надання адміністративних послуг при Васильківській районній державній адміністрації Київської області, використовуючи надану йому владу вимагав та одержав неправомірну вигоду, що не дає суду можливості зробити висновок про наявність такої змови, також в обвинувальному акті не зазначено де саме ОСОБА_7 одержав неправомірну вигоду, та яким чином він одержав неправомірну вигоду, що в свою чергу унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, і, безперечно, порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» ч.3 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України.
Отже, системний аналіз вказаних положень КПК України вказує на те, що формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Таке обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист.
Натомість, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року, №23969/94, п. 58).
Разом з тим, при викладені формулювання обвинувачення слідчим і прокурором цих вимог не дотримано.
У постанові ВСУ від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16 суд зауважив, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Крім того, в порушення п.9 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не вказано дату, якою старшим слідчим було складено обвинувальний акт та дату його затвердження прокурором.
Порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті перешкоджають повному, всебічному, об`єктивному розгляду кримінального провадження, перешкоджає суду ухвалити обвинувальний вирок чи затвердити угоду про визнання винуватості.
Суд приходить до висновку, що неконкретність формулювання обвинувачення, яке викладено в обвинувальному акті, у разі призначення кримінального провадження до розгляду, перешкоджатимуть повному, всебічному, об`єктивному розгляду кримінального провадження, а також ухвалити суду обвинувальний вирок, тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення викладених вище порушень чинного законодавства України.
На підставі наведеного та керуючись статтями 3, 20, 91, 109, 290, 291, 314, 369-372 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Клопотання захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_7 задовольнити.
Повернути обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000310 від 03.05.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, прокурору третього відділу з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва для виконання вимог КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 діб з дня проголошення ухвали.
Повний текст ухвали оголошено «28» вересня 2020 року.
Суддя ОСОБА_9