Справа № 127/2035/20
Провадження №11-кп/801/1328/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002636 від 05.12.2019, якою відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єнакієве Донецької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше не судимого:
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України,
продовжено строк дії застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів починаючи з 27.10.2020 до 25.12.2020 включно,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження № 0002636 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України. До обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 30.10.2020 року.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_11 заявив клопотання в якому просив суд продовжити запобіжний захід обвинуваченому, мотивуючи тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні умисних корисливих злочинів, ризики, передбачені КПК України, які існували на час досудового розслідування не зникли, обставини не змінилися. Обвинувачений ОСОБА_7 не має постійного місця проживання на території м. Вінниці та Вінницької області, в Одеській області він також притягається до кримінальної відповідальності, він не має постійного законного джерела доходів. Тобто існують ризики, що перебуваючи на волі обвинувачений зможе перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватися від суду, продовжити свою злочинну діяльність, тому зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2020 року продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 27.10.2020 року до 25.12.2020 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним, а подане клопотання прокурором необґрунтованим, оскільки судом при застосуванні вказаного запобіжного заходу не було визначено розмір застави, достатній для забезпечення обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Прокурором не надано доказів, які б свідчили, що ОСОБА_7 не в змозі виконувати обов`язки щодо явки в судові засідання, не доведено щодо існування ризиків визначених ст.177 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 подану в інтересах обвинуваченого підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Обвинувачений ОСОБА_7 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 підтримав в повному обсязі і також просив її задовольнити, посилаючись на викладенні в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, прокурора, захисника та обвинуваченого, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
При вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_7 строку дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 27.10.2020 року до 25.12.2020 року включно, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що обвинуваченому під час досудового розслідування слідчим суддею було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням ризиків, передбачених ст.177 КПК України, жодного доказу про зникнення цих ризиків суду надано не було, судовий розгляд не закінчено, а тому на даний час підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачав.
Також суд першої інстанції враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєнні умисних корисливих злочинів, за які в разі доведення його винуватості, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, не має постійного місця проживання та постійного законного джерела доходів прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить його належної процесуальної поведінки. Продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Так, вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, які відповідно до ст.12 КК України віднесені до не тяжких та тяжких злочинів.
Це узгоджується також із з нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, на які посилається захисник у своїй апеляційній скарзі, та які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, або ж про інші обставини які б переважили встановлені ризики.
Продовження щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Також доводи в апеляційній скарзі захисника про те, що суд не обґрунтував свої висновки щодо наявності ризиків передбачених ст.177 КПК України, не ґрунтуються на матеріалах провадження та змісту ухвали суду. Судом наведені достатні мотиви щодо продовження відносно останнього застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Таким чином, колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення з урахуванням характеру протиправних дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а також даними про особу обвинуваченого, який ніде не працює та не навчається, не має постійного джерела доходів, не має постійного місця проживання на території Вінницької області, зареєстрований в м. Єнакієве Донецької області, на даний час притягується до кримінальної відповідальності в м. Одеса вказують на обґрунтованість продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою. А також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Також суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апеляційної скарги захисника, що при продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 судом першої інстанції проігноровано вимоги ч.3 ст.183 КПК України та не визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, оскільки в даному випадку суд першої інстанції у відповідності до положень ст.199 КПК України вірно розглянув лише питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, так як в порядку ч.4 ст.183 КПК України з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України рішення щодо визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу вже прийняте слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області 06.12.2019 в рамках розгляду клопотання про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і продовжує свою дію на протязі всього часу застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не може бути переглянуте.
Крім того, обґрунтованість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням ОСОБА_7 розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу вже перевірялась Вінницьким апеляційним судом 12.12.2019.
Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладені в ній висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2020 року щодо продовження застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4