Вирок
Іменем України

23.11.2020 м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

та обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Хоросниця, Мостиського району, Львівської області, українця, громадянина України, неодруженого, із середньо-спеціальною освітою, раніше не судимого, військовослужбовця ВЧ- НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем по контракту військової частини- НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1, ст. 2 п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 119, 120, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, 08.04.2020 року близько 08:00 год. самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). 27.05.2020 року солдат ОСОБА_4 повернувся до військової частини НОМЕР_1 . Відтак, у період з 08.04.2020 до 27.05.2020 року солдат ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, перебуваючи за місцем постійного проживання по АДРЕСА_1 . Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався , хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

У судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненому визнав повністю, та показав, що 08.04.2020 року близько 08:00 год. самовільно залишив розташування військової частини, 27.05.2020 року повернувся до військової частини, проводив час на власний розсуд, перебуваючи за місцем постійного проживання по АДРЕСА_1 . У вчиненому щиро розкаюється та просить суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

А тому, з врахуванням вимог ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, враховуючи згоду учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким, особу обвинуваченого, який не одружений, працевлаштований, на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем служби характеризуєтьс негативно.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого та даних про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, оскільки на думку суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності, щиро покаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно вимог ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України, шляхом подачі апеляційної скарги

Суддя ОСОБА_1