Номер провадження:1-кс/521/4920/20
У Х В А Л А

29 жовтня 2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

За участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м. Одеси клопотання адвоката ОСОБА_4 про заміну запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, слідчий суддя
В С Т А Н О В И В:
До Малиновського районного суду м.Одеси звернувся захисник ОСОБА_4 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, з клопотанням про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою, який був застосований ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси 18 вересня 2020 року до підозрюваного ОСОБА_5 , на інший, більш м`який запобіжний захід, навівши відповідні мотиви цього. У клопотанні захисник вказала на відсутність у сторони обвинувачення доказів бажання ОСОБА_5 переховуватися, втікати, чи впливати на слідство та суд, та що зібраними доказами в ході досудового розслідування не підтверджується кваліфікуючі ознаками злочину, інкримінованих ОСОБА_5 .
В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 клопотання підтримала, посилаючись на викладені у ньому обставини. Просила обрати ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, зазначивши, що у випадку скасування чинного запобіжного заходу буде проживати у арендованій квартирі разом із цивільною дружиною та працювати для забезпечення своєї неповнолітньої дитини, сумлінно виконуючи покладені на нього обов`язки у разі обрання менш суворого запобіжного заходу.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що наявні у справі матеріали доводять наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, існують ризики, передбачені пунктами 2-3 ч.1 ст. 177 КПК України, і застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання цим ризикам.
Заслухавши пояснення захисника, підозрюваного та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні, дослідивши надані сторонами документи, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити клопотання захисника з огляду на наступне.
З клопотання вбачається, що в провадженні слідчого відділу Малиновського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002207, внесеному до ЄРДР 17.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

В рамках даного кримінального провадження ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.
18 вересня 2020 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси до підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначеною заставою, строком до 17 листопада 2020 року.
Згідно положень ст. 129 Конституції України проголошено, що однією з основних засад судочинства є законність.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду, і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Тримання особи під вартою може бути застосовано лише як тимчасовий запобіжний захід у разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи припинити його.
Відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
У відповідності до п. 9 Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» виключною (єдиною) метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у ч. 1 ст. 177 КПК.
Підставою застосування запобіжного заходу згідно з ч. 2 ст. 177 КПК є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
У відповідності до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У розумінні ст. 9 Конституції України - Конвенція про захист прав людини, Протоколи до Конвенції та Рішення ЄСПЛ - є частиною національного законодавства.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є одним з видів запобіжних заходів.
Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У даному випадку слід брати до уваги те, що відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Малиновського ВП в м.Одеси також перебуває кримінальне провадження внесеного до ЄДРСР за № 0000381 від 17.09.2020 року, за ч.1 ст.309 КК України, в якому ОСОБА_5 не вручено повідомлення про підозру та яке на даний час перебуває на експертизі.
Також, при розгляді вищевказаного клопотання та допиті підозрюваного ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_5 не приховував заборонені речовини та сам надав слідчим Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області дозвіл на проведення огляду за місцем свого мешкання та показав де зберігає заборонені речовини.
ОСОБА_5 також пояснив, що має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій добровільно без рішення суду виплачує аліменти. Також, зазначив, що до епідемії коронавірусу працював на Одеському цементному заводі, в подальшому скорочення був звільнений. На даний час проживає з цивільною дружиною ОСОБА_7 , яка винаймає житло за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Тобто, саме прокурором в процесі повинно бути надано такі докази неможливості зміни запобіжного заходу на більш м`який, які б не могли б бути піддані жодному сумніву.
Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі "Кобець проти України" (Заява N 16437/04) від 14 лютого 2008 року зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (також рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Згідно положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно Постанови №14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.
Стороною обвинувачення було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, а також тим, що сам підозрюваний не заперечує своєї участі у подіях, які мали місце 17.09.2020 року.
Слідчий суддя не погоджується зі стороною обвинувачення в тому, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки прокурор не зміг зазначити, які саме речі або документи може знищити підозрюваний, тим більше, по кримінальному провадженню на даний момент вже проведено ряд слідчих дій і сторона обвинувачення мала можливість вилучити та забезпечити зберігання всіх необхідних речових доказів.
У той же час, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в цьому кримінальному провадженні, та на важливість показань свідків для встановлення істини по справі, слідчий суддя погоджується із прокурором у тому, що існують достатні підстави вважати, що існує ризик незаконного впливу підозрюваного на свідків, що мешкають у тому ж населеному пункті.
При цьому слідчий суддя критично ставиться до твердження прокурора, що запобігти цьому ризику можна лише шляхом подальшого застосування найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою.
У цьому контексті слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у зв`язку з нерозумною тривалістю запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою констатував порушення п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у багатьох справах проти України, зокрема, як у тих, де загальний строк тримання особи під вартою перевищував п`ять років, як в даній справі, так і в тих, де строк тримання особи під вартою був значно меншим це справи: "Ісаєв проти України" (Isayev v. Ukraine, 28.05.2009; загальний строк тримання під вартою 5років і 10 місяців), "Єлоєв проти України" ("Yeloyev v. Ukraine", рішення від 06.11.2008; період тримання під вартою 5 років і 5 місяців), "ОСОБА_3 проти України" ("Sergey Volosyuk v. Ukraine", рішення від 12.03.2009; 4роки і 4 місяці), "Соловей і Зозуля проти України" ("Solovey and Zozulya v. Ukraine", рішення від 27.11.2008; 2роки і 3 місяці), "Доронін проти України" ("Doronin v. Ukraine", рішення від 19.02.2009; 2роки і майже 1 місяць), "Свєршов проти України"("Svershov v. Ukraine", рішення від 27.11.2008; 1рік і 7 місяців), "ОСОБА_4 проти України" ("Roman Miroshnichenko v. Ukraine", рішення від 19.02.2009; 1рік і 4місяці) тощо.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.
Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France, рішення від 26 червня 1991 р.), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).
У контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини та з огляду на те, що в цій справі загальний термін тримання ОСОБА_5 під вартою, абстрактні доводи сторони обвинувачення про те, що лише подальше тримання підозрюваного під вартою може убезпечити від настання ризиків, передбачених ст.177 КПК України не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються конкретними доказами.
Враховуючи, що в судовому засіданні прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, щоб обґрунтовувало недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, суд приходить до переконання, що домашній арешт як більш м`який запобіжний захід, забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також в повній мір зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст. 9, 29, 129 Конституції України, статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п. 9 Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 51-550/0/4-13 від 04.04.2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. 177 КПК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», правової позиції ЄСПЛ у рішеннях «Тодоров проти України», «Бойченко проти Молдови», «Беччієв проти Молдови», «Сарбан проти Молдови», «Клішин проти України», «Харченко проти України», «Белеветський проти Росії», «Александер Макаров проти Росії», «Мамедова проти Росії», «Летельє проти Франції», «Попков проти Росії», «Вєренцов проти України», «Шалімов проти України», «Ігнатов проти України», «Строган проти України», «Осипенко проти України», "Кобець проти України", «Барило проти України», Testa v. Croatia, «Салахов та Іслямова проти України», ч. 1 ст. 1, ст. 8, ст.ст. 177, 178, ч. 1 ст. 183, ч. 3 ст. 331, ч. 2 ст. 369, 370 - 372 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Клопотання адвоката ОСОБА_4 про заміну запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити запобіжний захід, застосований стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у певний період часу, негайно звільнивши його з - під варти в залі судового засідання після оголошення ухвали на підставі п.2 ч. 3 ст. 202 КПК України .

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період часу, а саме з 22:00 годин до 06:00 ранку наступної доби.
Покласти наОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
1) не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_4 , у період з 22:00 годин до 06:00 ранку наступної доби;
2) прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора та суду;
3) не відлучатися з населеного пункту м. Одеси без дозволу прокурора або суду;
4) повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання;
5) утримуватися від спілкування зі свідками,та іншими учасниками судового процесу.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних.
Контроль за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників поліції за місцем його мешкання.
Строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту оголошення ухвали суду від 29 жовтня 2020 року.
Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період часу припиняє свою дію 29 грудня 2020 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, особою, щодо якої застосовано домашній арешт, її захисником чи законним представником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1