Постанова

Іменем України
10 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 532/1327/19
провадження № 51-2409км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24 вересня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000128, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24 вересня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Стягнуто з ОСОБА_8 : на користь ОСОБА_9 1 450 грн та 100 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно; на користь Комунального некомерційного підприємства «Кобеляцька центральна районна лікарня» Кобеляцької районної ради Полтавської області 5 010,36 грн у рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, 10 лютого 2019 року близько 01:15 у приміщенні дискотеки «Фабрика» на вул. Дніпровській, 9-А у м. Кобеляки Полтавської області між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ґрунті особистих неприязних відносин виник кофлікт. Надалі о 01:25 останній та засуджений вийшли на вулицю, де ОСОБА_8 поблизу будівлі цього закладу умисно завдав ОСОБА_9 12 ударів предметом із колючо-ріжучою поверхнею, заподіявши цим потерпілому тяжких тілесних ушкоджень у виді проникаючого ножового поранення черевної порожнини.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 19 лютого 2020 року вирок місцевого суду залишив без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого, захисника та представника потерпілого адвоката без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати постановлені судові рішення щодо ОСОБА_8 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник вказує на те, що головуюча суддя суду першої інстанції всупереч вимогам ч. 6 ст. 364 КПК обмежила його право на виступ у судових дебатах, що, на його думку, є порушенням його права на захист. Також стверджує, що суд не дотримався вимог статей 75, 80, 81 КПК та порушив порядок розгляду його заяви про відвід судді ОСОБА_10 . Вважає незаконним і рішення суду апеляційної інстанції, оскільки при перегляді вироку не було усунуто допущених порушень норм права.
На касаційну скаргу прокурор подав заперечення, в яких, наводячи аргументи, вказує про безпідставність доводів, наведених у скарзі захисника, та законність вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 , у зв`язку з чим, просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу сторони захисту без задоволення.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурори заперечили проти задоволення касаційної скарги, просили оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 , які взяли участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, підтримали подану касаційну скаргу, просили її задовольнити на підставах, указаних у ній.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
За нормами ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
У касаційній скарзі захисник зазначає про незаконність вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду, вважає, що такі рішення постановлені із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Перевіривши вказані доводи, Верховний Суд (далі Суд) вважає їх необґрунтованими.
Так, відповідно до ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У результаті перевірки справи у порядку касаційної процедури встановлено, що суди дотрималися наведених вимог закону.
Так, твердження захисника ОСОБА_7 про порушення права на захист унаслідок обмеження суддею ОСОБА_10 тривалості його виступу у судових дебатах, є необґрунтованими та суперечать матеріалам справи.
За ч. 6 ст. 364 КПК суд не має право обмежувати тривалість судових дебатів певним часом. Головуючий має право зупинити виступ учасника дебатів, якщо він після зауваження повторно вийшов за межі кримінального провадження, що здійснюється, чи повторно допустив висловлювання образливого або непристойного характеру, і надати слово іншому учаснику дебатів.
Як убачається з матеріалів справи, а саме, зафіксованих на технічному носії інформації даних про перебіг судового засідання від 17 вересня 2019 року, після закінчення з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, суд перейшов до судових дебатів, слово у яких надав прокурору, потерпілому, представнику потерпілого, обвинуваченому та захиснику. Під час своєї промови у період з 13:03 до 13:12 захисник ОСОБА_7 надав свої пояснення щодо викладення власної події злочину. Лише тоді як останній почав стверджувати, що свідок ОСОБА_11 є учасником конфлікту і застосовувати обставину вчиненого злочину треба до вказаного свідка, головуюча зробила зауваження захиснику про необхідність посилатись лише на ті докази, які стосуються по суті цієї справи, на що останній вказав на те, що йому не дають закінчити його захисну промову.
Після цього суддя не заперечувала проти продовження виступу адвоката ОСОБА_7 із його захисною промовою, однак лише в межах обвинувачення, однак останній повідомив, що не має наміру продовжувати свій виступ, зазначивши, що у діях ОСОБА_8 немає складу інкримінованого злочину та просив його виправдати (т. 2, а. к. п. 57-58).
З огляду на наведене, Суд дійшов висновку, що захисник ОСОБА_7 не був обмежений у часі свого виступу у судових дебатах та самостійно прийняв рішення про закінчення свого виступу. Отже, підстав вважати, що своїми діями суддя порушила право на захист ОСОБА_7 , як про це стверджує захисник у скарзі, Суд не вбачає.
Також є непереконливими доводи скаржника пропорушення порядку розгляду його заяви про відвід судді ОСОБА_10 .
Згідно з положень ст. 80 КПК за наявності підстав, передбачених статтями 75 - 76 цього Кодексу, слідчому судді, судді, присяжному може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Зокрема, заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

У результаті перевірки матеріалів провадження встановлено, що 23 вересня 2019 року захисник ОСОБА_7 , посилаючись на упередженість судді ОСОБА_10 через те, що вона обмежила тривалість його виступу на дебатах, подав заяву про відвід (т. 2, а. к. п. 81-82).
Як видно з звукозапису та журналу судового засідання від 23 вересня 2019 року, згадану заяву про відвід захисник заявив перед наданням обвинуваченому останнього слова до виходу суду до нарадчої кімнати (т. 2, а. к. п. 62).
Відмовляючи у прийнятті до розгляду вказаної заяви, суддя зазначила, що на цій стадії ці питання не вирішуються.
Апеляційний суд також розглянув доводи захисника про порушення вимог процесуального закону щодо поданої заяви про відвід судді ОСОБА_10 і вмотивовано визнав їх необґрунтованими, навівши переконливі мотиви на обґрунтування прийнятого рішення.

Так, апеляційний суд зазначив, що у період з 17 вересня 2019 року по 23 вересня 2019 року захисник ОСОБА_7 мав можливість подати заяву про відвід. Однак лише у судовому засіданні від 23 вересня 2019 року захисник перед наданням обвинуваченому останнього слова до виходу суду до нарадчої кімнати заявив відвід судді ОСОБА_10 ..
З огляду на це, згаданий суд дійшов висновку, що захисник подав заяву про відвід із порушенням її строків відповідно до норм ст. 80 КПК. З такими висновками погоджується і Суд.
Крім того, обставини, які на думку захисника, свідчать про упередженість судді ОСОБА_10 , були також перевірені в суді першої інстанції під час розгляду його заяви про відвід головуючого судді ОСОБА_10 , який за наслідками її розгляду ухвалою від 24 вересня 2014 року, керуючись статтями 75, 80, 81 КПК, обґрунтовано відмовив у її задоволенні. Мотивуючи своє рішення, суд зазначив, що обставин, які б викликали сумнів у неупередженості судді ОСОБА_10 у розгляді провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК, не має, при цьому заява про відвід подана з порушенням строків згідно з ст. 80 КПК.
Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , перевірив усі доводи, зокрема, сторони захисту, викладені в апеляційних скаргах, у тому числі про незаконність засудження ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК та недодержання під час судового провадження норм права, дав на них вичерпні відповіді і, навівши підстави прийнятого рішення, залишив вирок місцевого суду без змін, а заявлені апеляційні вимоги без задоволення.
Зміст ухвали суду апеляційної інстанції не суперечить положенням ст. 419 вказаного Кодексу.
Зазначені в касаційній скарзі доводи аналогічні тим, що були предметом апеляційної перевірки, не містять нових даних, які би ставили під сумнів законність та обґрунтованість судових рішень і слугували підставами для їх скасування.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування оспорюваних рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що зазначено в касаційній скарзі, при розгляді кримінального провадження судом касаційної інстанції не встановлено.
Тому касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24 вересня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3