ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/107/21Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 11-сс/817/46/21 Доповідач - ОСОБА_1
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_1

Суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю
секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2021 року,-
встановила:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мишковичі, Тернопільського району, Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, на утриманні має трьох дітей, працює пекарем у ПП ОСОБА_9 , з середньою освітою, раніше судимого,
запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені п.п.1,2,3,4 ч.5 ст.194 КПК України, строком до 26 лютого 2021 року включно.
Застосовуючи запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, тому дійшов висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.
Як вбачається з матеріалів, слідчим управлінням ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002131 від 21 жовтня 2020 року, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України.
Органом досудового розслідування встановлено, що у ОСОБА_6 , який перебував неподалік 11 школи, що по вулиці Генерала Тарнавського, 6, в місті Тернополі, 20 жовтня 2020 року приблизно о 19:00 год. виник злочинний умисел, спрямований на повторне, відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства щодо потерпілого ОСОБА_10 .. Реалізуючи вказаний умисел, він у зазначених місці та час підійшов до ОСОБА_10 , розпочавши із ним словесний конфлікт, в подальшому застосував насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, усвідомлюючи, що за ним спостерігають, намагався відкрито викрасти велосипед торговельної марки «Winner», моделі «Solid DX-29», вартістю 9026,84 грн., який на праві власності належить потерпілому. В подальшому ОСОБА_11 сів на вищезазначений велосипед та почав рух на ньому, намагаючись втекти із місця вчинення злочину, проте був зупинений потерпілим, шляхом поштовху, внаслідок чого впав. ОСОБА_11 , з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
28 грудня 2020 року ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України (в редакції Закону №2617-VIII від 01.07.2020 року).
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 18.01.2021 та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб.
Обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_11 раніше вчиняв умисні корисливі злочини, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, що свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення, тому існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний ОСОБА_11 може вчинити інше кримінальне правопорушення, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відповідальності.
Апелянт вказує, що підозрюваний 04.01.2021 року був оголошений в розшук, оскільки не з`являвся на виклики до слідчого.
Посилається на тяжкість покарання у випадку доведення вини ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, не стійкі соціальні зв`язки підозрюваного, його негативну репутацію вважає, що до останнього не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.
Також вважає, що до підозрюваного не може бути застосована застава, оскільки перебуваючи на волі останній може вчиняти нові злочини.
Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, яка підтримала подану апеляцію, просить її задовольнити, підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника, які заперечили апеляцію прокурора, вважають ухвалу слідчого судді обґрунтованою, просять її залишити без змін, дослідивши матеріали та доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно з вимогами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч. 1 ст.178 КПК України.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється особа та обставини, що характеризують особу і можуть свідчити про збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду ухвали встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, при обранні запобіжного заходу щодо підозрюваного, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178 КПК України, об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу підозрюваного та дійшов правильного висновку про те, що під час досудового слідства відносно підозрюваного може бути обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
При цьому, було прийнято до уваги обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у випадку визнання підозрюваного винуватим, у вчиненні якого він підозрюється та наявність можливого ризику незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні.
Враховуючи дані обставини, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки, слідчим суддею на підозрюваного покладено певні обов`язки.
Окрім того, слідчий суддя вірно взяв до уваги і те, що підозрюваний проживає спільно із багатодітною сім`єю, має на утриманні трьох дітей (2004, 2007, 2017 р.н.) та дружину, позитивно характеризується за місцем проживання, працює, що свідчить про міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання.
Твердження прокурора, що підозрюваний може переховуватися від слідства і суду, оскільки не з`являвся на виклики до слідчого є необґрунтованими, так як відповідно до представлених слідчому судді довідок- підозрюваний хворів.
Слідчим суддею дано правильну оцінку тому, що з моменту звільнення останнього з місця відбування покарання пройшло більше чотирьох років, тому посилання прокурора на те, що ОСОБА_11 раніше вчиняв злочини, не є підставою вважати, що він робитиме це надалі.
Щодо твердження прокурора про необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з мотивів тяжкості вчиненого правопорушення, то з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятої 04 листопада 1950 року та ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, а також практики Європейського суду з прав людини (рішення W. проти Швейцарії), ризик переховування обвинуваченого від слідства і суду не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку.
Нових ризиків чи будь-яких характеризуючих відомостей про особу, які б давали підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурором в апеляційній інстанції не наведено.
Тому, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 176-179, 183, 194, 404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 18 січня 2021 року щодо ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.
Судді