ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/6468/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1102/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Шостаківка Олександрівського району Донецької області, українцю, громадянину України, з середньо-спеціальною освітою, який не одружений, працював комірником ТОВ «Трансфарм-Харків», зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимий,

який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 січня 2021 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що ризики можливості переховування обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати. При цьому, судом враховано обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, якому інкримінується тяжкий злочин, та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у даному кримінальному правопорушенні, а також те, що судовий розгляд справи триває.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу про продовження строку тримання під вартою та обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт або заставу.
Апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Посилається на формальний судовий розгляд клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу. Прокурор не надає матеріали, які підтверджують обвинувачення, не забезпечує явку свідків у судове засідання, потерпіла відмовляється прибувати до суду. Фактично судовий розгляд справи не відбувається, враховуючи , що обвинувачений ОСОБА_7 тримається під вартою з 05.03.2020 року.

Заявлені прокурором ризики не є виправданими, оскільки доказів на підтвердження вини обвинуваченого немає. Крім того апелянт зазначає, що тяжкість покарання не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Вказана обставина має значення лише в сукупності з іншими факторами. Також відсутність у обвинуваченого ОСОБА_7 постійного місця проживання в Харківській області не може слугувати підставою для відмови в застосуванні до нього інших альтернативних видів запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту або застави. Крім того, в матеріалах справи є договір оренди квартири обвинуваченим у м. Харкові. А також в матеріалах справи є довідка про постійне місце роботи ОСОБА_7 комірником в ТОВ «ТРАНСФАРМ-ХАРКІВ». Отже, твердження прокурора про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, а також наявність можливості вчиняти інші кримінальні правопорушення з метою отримання грошових коштів є хибними.

Крім того, захисник зазначає, що ним були направлені звернення до Уповноваженого ВР України з прав людини та Президента України щодо застосування катувань до його підзахисного, який протягом 10 місяців безпідставно тримається під вартою.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 .
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або вчинити новий злочин, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено до спливу продовженого строку, враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду або вчинення іншого кримінального правопорушення.
Так, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, в силу ст.89 КК України не судимий, що в сукупності вказує на підвищену суспільну небезпеку як самого діяння, так і особи обвинуваченого .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, що супроводжувався нанесенням тілесних ушкоджень за допомогою кухонного ножа, який останній тримав біля горла потерпілої, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , який в силу ст. 89 КК України не судимий, не має міцних соціальних зв`язків, може переховуватись від правоохоронних органів та суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Доводи захисника про відсутність доказів вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини повинні бути оцінені судом при ухвалені остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

Посилання на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, роботи, міцних соціальних зав`язків в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики ,встановлені під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Також колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -