Справа № 513/718/20
Провадження № 1-кп/513/73/20
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата кримінальне провадження на підставі угоди про визнання винуватості стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселий Кут Арцизького району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, стрільця-зенітника 1-го зенітно ракетного відділення зенітно ракетного взводу військової частини НОМЕР_1 , матроса, 12 листопада 2020 року звільненого з військової служби у запас, який відповідно до ст.89 КК України не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-У11 "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", в Україні оголошено про мобілізацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - це час, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

17 жовтня 2017 року громадянин України ОСОБА_5 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 05.12.2017 № 205 матроса військової служби за контрактом ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця-зенітника 1-го зенітного ракетного відділення зенітного ракетного взводу зазначеної військової частини та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , постановлено на усі види забезпечення.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби матросу ОСОБА_5 достеменно було відомо, і до часу не з`явлення вчасно на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, матрос ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Будучи військовослужбовцем, матрос ОСОБА_5 був зобов`язаний дотримуватися вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Однак, 08 серпня 2019 року о 08 год. 00 хв. матрос ОСОБА_5 , діючи умисно, будучи військовослужбовцем за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

В подальшому, 22 липня 2020 року матрос ОСОБА_5 , добровільно з`явився до розташування військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, матрос ОСОБА_5 08 серпня 2019 року о 08 год. 00 хв., будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 12 год.00 хв. 22 липня 2020 року.

Отже, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) без поважних причин на службу тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

23 листопада 2020 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та військовим прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості, за умовами якої обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, щиро каятися, активно сприяти розкриттю злочину.

Сторони узгодили призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.4 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

У зв`язку з чим, суд розглянув справу відповідно до положень ст. 474 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 під час судового засідання повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, щиро розкаявся.

Суд роз`яснив обвинуваченому його права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч.2 ст.473 КПК України, а також переконався у добровільності укладення угоди і в тому, що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_5 заявив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Вислухавши прокурора, захисника та обвинуваченого, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, перевіривши укладену між сторонами угоду на відповідність вимогам КПК України, суд встановив, що угода про визнання винуватості укладена у провадженні щодо тяжкого злочину, внаслідок якого шкоди завдано лише суспільним інтересам, умови угоди не суперечать вимогам КПК України, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; сторони уклали угоду добровільно; фактичні підстави для визнання винуватості наявні; узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості від 23 листопада 2020 року, укладена між обвинуваченим ОСОБА_5 та військовим прокурором Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_4 відповідає вимогам частин 2, 4 ст. 469, ст.472 КПК України, а тому підлягає затвердженню судом.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке за положеннями ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений приймав участь у зоні проведення АТО (ООС), вчинив тяжкий злочин; повністю визнав вину та щиро розкаявся, на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Судом не встановлено обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого.

За положеннями ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

З урахуванням характеру і ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення (злочину), даних про особу обвинуваченого, інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покласти на нього під час іспитового строку обов`язки, передбачені частиною 1 ст. 76 КК України.

Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 469, 472, 314, 373, 374, 394,474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , укладену 23 листопада 2020 року за участі захисника ОСОБА_4 - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до частини 1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 під час іспитового строку обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання

Іспитовий строк обчислювати з дня проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

обвинуваченим, його захисником, законим представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена..

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1