УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.12.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хрустальний (Красний Луч), Луганської обл., росіянина, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.04.1999 року Краснолуцьким місцевим судом Луганської області, за вчинення дій, передбачених ч. 2 ст. 206 КК України, 1960 р., засуджено до позбавлення волі на строк 3 роки, з застосуванням ст. 45 КК України - звільнений з випробувальним терміном 1 рік 6 місяців, штраф 170 грн. (з застосуванням ст. 45 КК України, 1960 р.);

- 15.12.2004 року Краснолуцьким місцевим судом Луганської області за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 296, ст. 70 КК України, засуджено до позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців, з застосуванням ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробувальним терміном 2 роки;

- 21.05.2009 року Краснолуцьким місцевим судом Луганської області, за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України, засуджено до позбавлення волі на строк 5 років, з застосуванням ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробувальним терміном 2 роки;

- 29.06.2011 року Краснолуцьким місцевим судом Луганської області, за вчинення дій, передбачених ч.1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України, засуджено до позбавлення волі строком на 3 роки, відповідно положень ст. 71 КК України приєднано часткове покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців (відповідно до вироку Краснолуцького місцевого суду Луганської області від 21.05.2009, та призначено кінцевий строк позбавлення волі - 5 років 6 місяців),

підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.127 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з клопотання, у провадженні СВ Київського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0002098 від 06.08.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст.127 КК України.

Так, слідством встановлено, що ОСОБА_5 будучи співмешканцем ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері двох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за час їх сумісного проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , а саме у період часу з 05.07.2020 по 05.08.2020, усвідомлюючи значну перевагу в фізичному, інтелектуальному розвитку, пряму залежність в побутових умовах, враховуючи вік малолітнього потерпілого та безпорадний стан останнього, умисно систематично завдавав морального та фізичного страждання, що проявлялось у знущанні, утриманні в шкідливих для здоров`я умовах: позбавляв на тривалий час сну, залишаючи в кутку на всю ніч з забороною сну, своїми насильницькими діями примушував малолітнього потерпілого вчиняти дії, що суперечили його волі.

Так, 05.08.2020 ОСОБА_5 наніс декілька ударів ногами в область паху малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , спричинивши своїми діями малолітньому потерпілому тілесні ушкодження у вигляді обширної гематоми правої пахової, надлобкової ділянок, калитки статевого члена, які викликали розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день), що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, ОСОБА_5 будучи співмешканцем ОСОБА_7 , матері двох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , за час їх сумісного проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , а саме у період часу з 05.07.2020 по 05.08.2020, усвідомлюючи значну перевагу в фізичному, інтелектуальному розвитку, пряму залежність в побутових умовах, враховуючи вік малолітнього потерпілого та безпорадний стан останнього, як вид покарання за неправильну вимову слів ОСОБА_7 примушував останнього до самокалічення здійснювати неодноразові удари головою об стіну, двічі кидав малолітнього потерпілого на тверду поверхню землі з висоти близько двох метрів (піднявши останнього над головою), систематично наносив удари ременем та руками по різним частинам тіла ОСОБА_7 , спричинивши своїми систематичними діями ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку та гематоми голови, які є єдиним нерозривним комплексом закритої черепно-мозкової травми і тому оцінюються у сукупності, як такі, що викликали розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день), що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; гематоми тулуба та нижніх кінцівок, які як у сукупності, так і кожне окремо, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше шести діб, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок скоєних протиправних дій ОСОБА_5 проти малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , в останнього розвинулись психічні порушення невротичного регістру у вигляді «Посттравматичного стресового розладу» що відповідає діагностичним критеріям рубрики F 43.1 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), виникнення яких знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною йому шкодою ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене, встановлені достатні підстави підозрювати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 127 КК України катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, з метою покарати його за дії, скоєні потерпілим; ч. 2 ст. 127 КК України дії, передбачені ч. 1 ст. 127 КК України, вчинені повторно.

Слідчий звертається з клопотанням, в якому зазначає, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання, у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років та відповідно до вимог п.4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлені ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 слідчий посилається на наступне:

- згідно п.1 ч.1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_10 не має постійного джерела доходу, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення»), за вказаною адресою не проживає, тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у останнього відсутні міцні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оскільки підозрюваний усвідомлює, що санкція ч. 2 ст. 127 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, на строк до десяти років;

- згідно п.3 ч.1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого, свідків так як ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, останньому відомі усі анкетні данні вказаних осіб;

- згідно п.5 ч.1 ст. 177 КПК підозрюваний ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, що посягають на життя, здоров`я та власність осіб та на даний час знову підозрюється у вчиненні умисного злочину, у зв`язку із чим, є ризик, що ОСОБА_5 може також вчинити інші кримінальні правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання посилаючись на викладені в ньому доводи. Крім того зазначила, що після отримання комесійної експертизи, стало відомо, що тілесні ушкодження були отримані в різний період часу, дитина вилучена з сім`ї та передана бабусі на утримання. Також прокурор, вказала на те, що сестра потерпілого хлопчика повідомила, що підозрюваний періодично бив потерпілого, кидав його з висоти власного зросту, на давав спати дитині на ліжку і дуже багато ще страшних речей.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, зазначивши що повідомлена її підзахисному підозра не обґрунтована, відсутня повторність вчинення кримінального правопорушення, на підставі чого просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та зазначив, що заперечує проти задоволення клопотання, всього того, що зазначено в клопотанні він не робив, просив залишити його на свободі. Крім того, зазначив, що свою вину у завдані одного разу тілесних ушкоджень дитині він визнає, знає що не мав право підіймати руку на чужу дитину (підіймав руку в цілях виховання), готов оплатити лікування дитини, але не визнає завдання тілесних ушкоджень дитині двічі. Також зазначив, що має постійне місце проживання, на підставі чого просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ч.2 ст.127 КК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Враховуючи вагомість наявних доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у їх вчиненні, враховуючи спосіб, у який злочини були вчинені, особу підозрюваного, який раніше неодноразово засуджений, проживання з потерпілим та свідками однією сім`єю та можливість постійного спілкування з останніми, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні наявність ризиків передбачених п.1, п.3, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, що з урахуванням обґрунтованості клопотання слідчого вказує на доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу в судовому засіданні встановлено не було.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Piruzyanv. Armenia», п.п. 104-105-794, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що кримінальні правопорушення було вчинено із застосуванням насильства, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали обчислюється з моменту проголошення ухвали 10.12.2020 року та припиняє свою дію 07.02.2021 року.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1