1Справа № 333/3905/17 1-кп/335/72/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя в режимі відеоконференції клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст. 263, ч.2 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст. 263, ч.2 ст.309 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку з тих підстав, що 13.07.2020 року за клопотанням адвоката було проведено медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_4 в умовах слідчого ізолятору. Згідно консультативного висновку встановлено діагноз: цукровий діабет 2 типу, середньої важкості ст. декомпенсації. Діабетична переферична дистальна симетрична полійнеопатія нижніх кінцівок 2 ступені, сенсорно-моторна форма. Діабетична ангіопатія очей. Діабетична ангіопатія судин ніжних кінцівок 2 ступені. Гіпертонична хвороба 2 стадії, 3 ступеня, кризовий перебіг, СН 2-А, ФК 3, гіпертрофія лівого шлуночка. Хронічний гастродуоденіт, ст. невираженого загострення та згідно висновку ОСОБА_4 потребує термінової госпіталізації до кардіологічного або терапевтичного відділення для лікування серцево-судинної недостатності та наслідків ускладнень цукрового діабету. Також адвокат зазначив, що на теперішній час відсутні будь-які ризики,передбачені ст. 177 КПК України, та на теперішній час відсутні будь-які докази які підтверджували спроби ОСОБА_4 незаконно вплинути на потерпілого, свідка, або продовжити злочинну діяльність.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 потребує постійного медичного догляду, та проведення необхідних медичних дій спрямованих на реабілітацію та лікування. Він переніс декілька операцій, у тому числі з застосуванням хірургічних фіксацій, а також необхідно отримання ліків які не можливо отримувати в слідчому ізоляторі. При обраному запобіжному заході у вигляді тримання під вартою проведення необхідних медичних процедур та реабілітації не можливо, у звязку з відсутністю в установах управління ДПтС України в Запорізький області необхідного обладнання та медичного досвіду, пов`язаного з проведенням лікування та госпіталізації ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти заявленого клопотання захисника, просив в його задоволенні відмовити, зазначивши при цьому, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені п.3,5 ч.1 ст.177 КПК України та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, тільки подальше тримання обвинуваченого під вартою може забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Заслухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, суд дійшов до наступного.
Згідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Статтею 201 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.
Клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу із доданими до нього документами вручено особисто прокурору з дотриманням вимог ст. 201 КПК України.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2020 року ОСОБА_6 було продовжено строк тримання під вартою, на два місяці, до 31.07.2020 року включно.
Так, захисником подано клопотання про зміну запобіжного заходу після спливу тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу, що відповідає вимогам ст.201 КПК України.
Відповідно до ст.201 КПК України за клопотанням обвинуваченого, захисника обраний раніше запобіжний захід може бути змінений.
За положеннями ч. 4 ст. 201 КПК України розгляд клопотання про зміну запобіжного заходу здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Згідно з правилами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд повинен встановити підстави, передбачені ч. 2 ст. 177 КПК України для його застосування, а у даному випадку зміни, тобто наявність обґрунтованого обвинувачення та ризиків.
При цьому необхідно враховувати, що клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст. 201 КПК України по суті закріплює право сторони захисту на зміну запобіжного заходу у зв`язку з встановленням нових обставин, які виникли (або про існування яких стало відомо) після постановлення ухвали про застосування чи продовження запобіжного заходу та не розглядалися і не приймалися до уваги слідчим суддею, судом при постановленні такої ухвали, або зміна обставин підозри, зменшення встановлених в провадженні ризиків зі спливом досудового розслідування.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Розглядаючи клопотання сторони захисту суд, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд, не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише підстави клопотання щодо існування вагомих підстав для зміни запобіжного заходу та наявності обставин, визначених ст. 201 КПК України. При цьому судом у відповідності до вимог ст. 177 КПК України враховано вагомість зібраних у справі доказів.
Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
ЄСПЛ наголошує, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним. Про це зазначено в рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 12369 від «26» червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції», п. 51, за скаргою № 5522/04 від «20» січня 2011 року по справі «Прокопенко проти України», за скаргою № 38717/04 від «14» жовтня 2010 року по справі «Хайредінов проти України», п. 29, 41, за скаргою № 37466/04 від «20» травня 2010 року по справі «Москаленко проти України». В пункті 36 останнього зазначено, що «…органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався…Однак Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою…».
У пункті 79 рішення по справі «Харченко проти України», ЄСПЛ нагадав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти.(«Яблонський проти Польщі» №33492/96 п.80, від 21.12.2000р, «І.А. проти Франції» №28213/95 п.102).
ЄСПЛ також встановив, що національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, попри належну повагу до принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення («Лабіта проти Італії», п. 152). Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого. У справі «Доронін проти України», ЄСПЛ встановив, що згідно з п. 3 ст., 5 зі збігом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою».
У рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.
Відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації» до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим. Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».
Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: «Смирнова проти Росії» «Пірузян проти Вірменії». «Тирон проти Румунії»).
Як встановлено судом у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 тримається під вартою з 13.03.2019 року, і строк дії запобіжного заходу неодноразово продовжувався.
Разом з тим, у контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини, з огляду на те, що в даному кримінальному провадженні загальний термін тримання під вартою ОСОБА_6 становить 1 рік 4 місяці 8 днів, судовий розгляд з об`єктивних причин триває, тому доводи прокурора щодо клопотання про зміну запобіжного заходу про те, що лише подальше тримання обвинуваченого під вартою може забезпечити його належну процесуальну поведінку на даний час не можна вважати підтвердженими та належно обґрунтованими, з огляду на вищевказані рішення Європейського суду з прав людини (Панченко проти Росії § 106, Ноймайстер проти Австрії §10, Дереджі проти Туреччини §38, «Адам`як проти Польщі»)
Розглядаючи в порядку ст.201 КПК України клопотання, суд приходить до висновку, що новими обставинами, які не розглядалися судом раніше, є утримання обвинуваченого під вартою протягом 1 року 4 місяців 8 днів, дані щодо відсутності порушень дисципліни під час перебування його в слідчому ізоляторі, також суд приймає до уваги, що обставини частково змінилися, а саме обвинувачений ОСОБА_6 потребує термінової госпіталізації до кардіологічного або терапевтичного відділення для лікування сердцево - судинної недостатності та наслідків укладення цукрового діабету, а можливість забезпечення умов для проведення необхідного лікування та підтримання стану здоров`я у повному обсязі в стаціонарі медичної частини „Вільнянська установа виконання покарань №11 може бути забезпечено на неналежному рівні, тому суд вважає, що інший запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому суд приходить до висновку за можливе змінити запобіжний захід

Судом також враховується, що наразі з огляду на стадію розгляду кримінального провадження існує ризик ймовірного впливу на потерпілого, свідків, оскільки вказані особи ще не допитані у судовому засіданні.
Проте не зважаючи на такий висновок суду, на даній стадії судового провадження, беручи до уваги тривалість розгляду даної справи, суд має враховувати практику ЄСПЛ, а саме рішення по справах «Кудла проти Польщі», «Ухань проти України», «Хумматов проти Азербайджану», «Петухов проти України», у яких Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що держава повинна забезпечити тримання ув`язненої особи в умовах, які відповідають принципу поваги до її людської гідності, а також належним чином забезпечити її здоров`я та добробут з огляду на практичні потреби ув`язнення.
Обвинувачений тримається під вартою з 13.03.2019 року по теперішній час. Зазначене, на переконання суду зменшує ризик скоєння іншого кримінального правопорушення настільки, що він не може виправдати подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Тривалість судового розгляду, що не залежить від волі обвинуваченого ОСОБА_6 за відсутності відомостей щодо явного зловживання стороною захисту процесуальними правами, не може перекладатися на обвинуваченого шляхом обмеження права на свободу, що відносно ОСОБА_6 носить довготривалий характер, навіть за наявності пред`явленого обвинувачення, і при цьому очікуване покарання не є тотожнім із застосуванням запобіжного заходу.
Слід при цьому зазначити, що судом постійно вживаються усі можливі та доступні процесуальні заходи для своєчасного розгляду даної судової справи, однак, з урахуванням обсягу доказів, які необхідно дослідити в даному кримінальному провадженні, перспектива завершення судового розгляду у найближчий час відсутня, а подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою фактично створюватиме умови для відбування ним покарання за відсутністю обвинувального вироку щодо нього, що призведе в свою чергу до порушення принципу верховенства права, передбаченого ст. 8 Конституції України, порушення конституційного права ОСОБА_6 на свободу та особисту недоторканість, передбаченого ст. 29 Конституції України, не відповідатиме принципу презумпції невинуватості, визначеному ст. 62 Конституції України, а також буде суперечити принципам, визначеним ст.ст. 3, 5-6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема й принципу поваги до його людської гідності.
Враховуючи вказані обставини з урахування наявності нових обставин, які не були предметом судового розгляду, зменшення ризиків зі спливом часу, суд приходить до висновку, що таку тривалість тримання особи під вартою не можна вважати виправданою.
Суд звертає увагу на положення ч.1 ст. 318 КПК України, п. 3 ст. 5 Конвенції, які визначають право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
У даному кримінальному провадженні, зваживши всі обставини у їх сукупності, в тому числі і відомості щодо особистості ОСОБА_6 , суд дійшов висновку, що запобігти ризикам, передбаченим ч.3,5 ст.177 КПК України можливо шляхом застосування до останнього альтернативного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який у повній мірі забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
За наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії»)
Застосування домашнього арешту з покладанням обов`язків буде достатнім для запобігання встановленим ризикам. А ризику ймовірного впливу на потерпілого, свідків можна уникнути також шляхом покладення на обвинуваченого обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні.
Також, слід зазначити, що прокурором не доведено в якості заперечень на клопотання про зміну запобіжного заходу, що саме на теперішній час, такий більш мякий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що для досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи обвинуваченому доцільно змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в певний час доби, з обов`язком не відлучатись з 22-00 години до 08-00 години наступної доби з місця свого проживання, якщо це не пов`язано з обов`язком з`являтись за викликом до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя для участі у розгляді даного кримінального провадження, а також утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженню, у зв`язку з чим клопотання захисника підлягає частковому задоволенню.
На підставі ч. 2 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений ОСОБА_6 підлягає негайному звільненню з-під варти.

Керуючись ст.ст. 177, 181,183,331, 369, 372 КПК КПК України суд,-

у х в а л и в:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу задовольнити частково.
Змінити з 21 липня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст. 263, ч.2 ст.309 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2019 року, продовжений на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2019 року, продовжений на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2019 року, продовжений на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2020 року, продовжений на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2020 року, продовжений на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2020 року, на домашній арешт строком до 21 вересня 2020 року включно, шляхом заборони залишати, у певний час доби, житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно після оголошення цієї ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: негайно після звільнення з-під варти стати на облік до Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, прибути до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_1 та в подальшому не відлучатись з 22-00 години до 08-00 години наступної доби з місця свого проживання, якщо це не пов`язано з обов`язком з`являтись за викликом до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя для участі у розгляді даного кримінального провадження, а також утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженню.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

В разі невиконання покладених на ОСОБА_4 , обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4

Ухвала суду підлягає негайному виконанню та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1