Дата документу 07.09.2020 Справа № 323/861/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 323/861/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1316/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,
захисника засудженого - адвоката ОСОБА_8

розглянула 7 вересня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 4 червня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Приморську Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засудженого 24.04.2018 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:
До Оріхівського районного суду Запорізької області ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на положення ст. 81 КК України.

Суд першої інстанції, вказавши, що засуджений ОСОБА_7 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а отже і не довів своє право бути умовно-достроково звільненим від відбування подальшого покарання, прийшов до висновку про відмову у застосуванні до засудженого умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вказує, що суду були надані неточні відомості відносно нього, а саме щодо його поведінки та стану здоров`я. Просить ухвалу суду скасувати.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, пославшись на наявність позитивних відомостей та просив про умовно-дострокове звільнення.
Захисник у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу, вказав про те, що засуджений має заохочення, працевлаштований, пройшов курс навчання за спеціалізаціями слюсар-сантехнік, маляр 2 розряду, просив задовольнити апеляційну скаргу.
Прокурор у судовому засіданні не погодився з апеляційною скаргою засудженого, вказав про законність та обґрунтованість ухвали суду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Приморського районного суду Запорізької області від 24.04.2018 року за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

За статтею 6 КВК України вбачається, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як було встановлено судом і вбачається з матеріалів справи засуджений ОСОБА_7 за час перебування в державній установі «Оріхівська ВК (№ 88) характеризується посередньо.

За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК та ПВР установи, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці має заохочення (а.п. 9, 39).

При цьому, за порушення вимоги режиму відбування покарання має стягнення, яке не зняте та не погашене в установленому законом порядку (а.п. 9, 39).

Проте, однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

За часу відбування покарання з 2017 року, засуджений ОСОБА_7 був працевлаштований, проте останній працював лише протягом 3 місяців у 2018 році, в 2019 році та жодного дня в 2020 році, що є незначним період за весь час відбування покарання (а.п. 15).

Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, незначний період працевлаштованості ОСОБА_7 , наявність притягнення до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про те, що засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Крім того, комісією було відмовлено у застосуванні відносно ОСОБА_7 заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України (а.п. 16).

Одночасно колегія судів зауважує, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

При вирішенні питання щодо можливості застосування до ОСОБА_7 заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, слід враховувати також тяжкість призначеного покарання, за що особа була засуджена та чи довела з урахуванням цих обставин своє виправлення.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого, оскільки поряд з наявністю як позитивних відомостей так і негативних щодо особи засудженого зазначених у характеристиці, встановлено, що ОСОБА_7 притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень.

Одночасно звертає увагу застосування по відношенню до ОСОБА_7 інституту умовно-дострокового звільнення, що позитивно не вплинуло на засудженого та не спонукало останнього стати на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, відсутні достатні та вагомі докази, які б надавали законні підстави для висновку про виправлення ОСОБА_7 , його стабільно позитивну поведінку.

Відсутність у матеріалах справа доказів на підтвердження позитивних відомостей, які зазначені стороною захисту свідчить про неможливість задоволення заявленого клопотання через передчасність та невиправданість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з точки зору дотримання вимог загальної та особистої превенції.

Такі докази не надані і при апеляційному розгляді. З відповідними клопотання щодо їх витребування сторона захисту до суду не зверталася.

Наявність заохочень, про що зазначалось стороною захисту при апеляційному розгляді, у сукупності з допущенням засудженим ОСОБА_7 порушення режиму тримання, а саме: вилучення 30.12.2019 року у останнього пляшки об`ємом 2,5 л з алкоголевмісною рідиною (а.п. 29-36) не може свідчити про те, що засуджений протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.

Аргументи засудженого щодо надання адміністрацією установи неточних відомостей відносно нього, а саме щодо його поведінки та стану здоров`я, нічим не підтверджено, а тому не приймаються колегією суддів до уваги.

Посилання засудженого про наявність у нього дружини та дитини, як підстави для застосування до нього положень ст. 81 КК України, про що вказував ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції, поряд із визначеними правовими підставами для застосування умовно-дострокового звільнення, судова колегія знаходить необґрунтованими з огляду на положення ст. 81 КК України щодо підстав застосування такого заохочувального заходу.

Отже, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_9 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого ОСОБА_9 і які слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 4 червня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Приморського районного суду Запорізької області від 24.04.2018 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4