Справа № 638/9759/19
Провадження № 1-кп/638/733/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.11.2020 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0001067 від 20.03.2019 року за обвинуваченням :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Південне Харківського району Харківської області, громадянин України, українець, з середньою освітою, працюючого за трудовими договорами, інвалідності, хронічні захворювання спростовує, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , раніше засудженого Комінтернівським районним судом міста Харкова вироком від 19 червня 2019 року за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень ( штраф сплачено), у скоєнні кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ч.3 ст. 185КК України, -

встановив:
19 березня 2019 року близько 10.00 години ОСОБА_4 , знаходився за адресою м. Харків вул. Клочківська 337, поблизу автомийки « Форсаж». У подальшому ОСОБА_4 побачив припаркований біля вищевказаної автомийки автомобіль ВАЗ 21013 державний номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку із чим у нього виник раптовий умисел, спрямований на викрадення чужого майна, поєднаний із проникненням у сховище. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно ОСОБА_4 , упевнившись в тому, що за його діями нхто не спотсерігає, шляхом відкриття автомобілю проник до припаркованого автомобілю ВАЗ 21013 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , а саме у салон автомобілю та викрав автомобільну магнітолу, марка та модель якої не встановлена під час судового розгляду, та зі слів потерпілого яка не становила для нього цінності та грошові кошти на суму 1000 гривень. Після чого ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник та обернув викрадене майно на свою користь та розпорядився ним на свій розсуд, спричинивши майнову шкоду потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 1000 ( одна тисяча ) гривень.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у сховище ( крадіжка).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Розкаявся у скоєнні злочину, та пояснив, що 19 березня 2019 року він перебував біля дитячої лікарні у місті Харків по вул. Клочківській, чекав на доньку, яка повинна була привести дитину до лікарні. В момент коли чекав побачив автомобіль, так як раніше він мав схожий автомобіль, у нього залишилися ключі від свого автомобілю, якими він відкрив автомобіль, який належить ОСОБА_5 , витяг магнітолу та забрав кошти. У подальшому продав магнітофон, отримав 150 ( сто п`ятдесят) гривень, які використав на власні потреби. Причину вчинку не зміг пояснити. Просив суворо не карати та зазначив, що більше не буде вчиняти злочини, влаштується на роботу.
Потерпілий неодноразово викликаний у судове засідання не звився. До матеріалів справи долучені поштові повідомлення про отримання ОСОБА_5 судових викликів.
Позовні вимоги не заявлені.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Позовні вимоги у кримінальному провадженні не заявлені.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у сховище ( крадіжка).

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 офіційно не працює, прте працює за трудовими договорами, має середню освіту, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, притягався до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, має повнолітніх дітей та внуків. Відповідно до досудової доповіді про обвинуваченого від 08 листопада 2019 року виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, обставин які обтяжують покарання суд не встановив.
Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Підлягає застосуванню ч.4 ст. 70 КК України, так як ОСОБА_4 вироком Комінтернівського районного суду міста Харкова від 19 червня 2019 року за ч.1 ст. 185 КК України засуджений до штрафу в розмірі 850 гривень ( штраф сплачено), тому на підставі ст. 72 КК України вказані вироки необхідно виконувати самостійно.

Судові витрати відсутні.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд, -

ухвалив:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років.

В силу ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_4 , якщо він протягом іспитового строку тривалістю три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 19 червня 2019 року за ч.1 ст. 185 КК України де ОСОБА_4 засуджений до штрафу в розмірі 850 гривень виконувати самостійно.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому, прокурору, потерпілому негайно вручити копію вироку.

Суддя ОСОБА_1