Справа № 638/8932/20
Провадження №1-кп/638/759/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду матеріали кримінального провадження №0001115 від 17.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Шахтарськ Донецької області, громадянина України, українця, одруженого, , з вищою освітою, не працює, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України,

встановив:

26 грудня 2019 року у денний проміжок часу, більш точний час не встановлений, ОСОБА_5 , будучи матеріально-відповідальною особою, отримав розпорядження від директора ТОВ «Вінсіт» ОСОБА_7 про здійснення оплати оренди складського приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до договору суборенди нежитлового приміщення від 20.12.2019 року між ТОВ «Вінсіт» та ПП «Вершина». Після чого, у ОСОБА_5 виник умисел, направлений на привласнення та розтрату майна ТОВ «Вінсіт». Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на привласнення чужого майна, до якого у нього є вільний доступ та яке перебуває у його віданні, користуючись згідно покладених на нього обов`язків, наданими йому повноваженнями, діючи умисно, з метою протиправного заволодіння чужим майном, вирішив заволодіти грошима зазначеного підприємства. ОСОБА_5 , прибувши до офісу ТОВ «Вінсіт», який розташований за адресою: м.Харків, вул.Цілиноградська 48-В, де відповідно до Видаткового касового ордеру від 26.12.2019 року отримав у касі грошові кошти в сумі 163 873 гривень під приводом оплати договору суборенди приміщення, укладеного між ТОВ «Вінсіт» та ПП «Вершина», з наміром в подальшому обернути їх на свою користь.

У подальшому ОСОБА_5 вказані грошові кошти на рахунок ПП «Вершина» не перерахував, розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Вінсіт» матеріальну шкоду на суму 163 873 гривень.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.191 КК України як привласнення, розтрата та заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

03 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінсіт» в особі директора ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України укладено угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Згідно з даною угодою потерпілий та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст.191 КК України, а також міри покарання, яке обвинувачений повинен понести за ч.2 ст.191 КК України, а саме у виді одного року обмеження волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України підлягає звільненню від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним в інкримінованому злочині, підтвердивши викладене вище у повному обсязі, щиро розкаявся та зазначив, що розуміє надані законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ст.473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, які до нього будуть застосовані в результаті затвердження угоди про примирення та наполягає на затвердженні угоди.
Захисник обвинуваченого також наполягав на затвердженні угоди.
Потерпілий в судовому засіданні просив суд затвердити угоду про примирення, підтвердив досягнення примирення з обвинуваченим, зазначив, що матеріальна шкода була відшкодована у повному обсязі, моральної шкоди не завдано.
Прокурор в судовому засіданні також вважав угоду обґрунтованою та просив її затвердити.
Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст.468, 469 КПК України у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з потерпілим угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.

Зміст угоди про примирення відповідає вимогам ст.471 КПК України.

За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_5 вчинив привласнення, розтрату та заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та кваліфікує його дії за ч.2 ст.191 КК України.

Дослідженими в судовому засіданні даними про особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, одружений, не працює, згідно досудової доповіді Шевченківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюються як середній.
Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що скоєний ним злочин у відповідності до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

При цьому, щире каяття обвинуваченого визнається обставиною, що пом`якшує його покарання, обставин, що обтяжують покарання не встановлено, а тому суд, вважає можливим призначити йому узгоджене сторонами покарання за ч.2 ст.191 КК України.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що умови угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди, за якою належить призначити ОСОБА_5 узгоджену сторонами угоди про примирення міру покарання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 369, 370, 371, 373, 374, 469, 472-475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про примирення від 03.02.2021 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінсіт» в особі директора ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 03.02.2021 року покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим (підозрюваним) може бути оскаржений в апеляційному порядку:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;
3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
У разі невиконання угоди про примирення потерпілий має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного злочину.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1