Номер провадження: 11-сс/813/1684/20
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000060 від 17 вересня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2020 року було задоволено клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 30 листопада 2020 року. В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 098 500 гривень та, у разі внесення застави, на підозрюваного покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем постійного проживання його батька за адресою: АДРЕСА_1 або зменшити розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що ризик переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду є необґрунтованим, оскільки підозрюваний має цивільну дружину та малолітню дитину 2017 року народження, яка потребує постійного нагляду та виховання.

Захисник зазначила, що запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Згідно із п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у тому, що 16.09.2020р., о 14:00 год., ОСОБА_9 та ОСОБА_7 разом із ОСОБА_10 прибули до приміщення офісу ПП «МЕТАЛІСТ КАА», за адресою: м.Одеса, вул.Хімічна, 35, та повідомили ОСОБА_11 про необхідність повернення ОСОБА_10 боргу, при цьому погрожуючи йому та його близьким родичам фізичною розправою та пошкодженням майна.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 19.09.2020р., приблизно о 16:45год., ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, прибули до офісу ПП «МЕТАЛІСТ КАА», де стали вимагати від ОСОБА_11 віддати їм грошові кошти у сумі 25тис.доларів США, які він нібито винен ОСОБА_10 , при цьому продовжуючи чинити психологічний тиск на ОСОБА_11 , що виразився у погрозі фізичної розправи та пошкодженням майна останнього. ОСОБА_11 , побоюючись за своє життя та здоров`я, сприймаючи вказані погрози реально, надав згоду на вимогу ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 щодо передачі їм грошових коштів.

Далі, 02.10.2020р., приблизно о 16:50 год., ОСОБА_11 , знаходячись за адресою: м.Одеса, вул.Хімічна, 35, передав ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 частину грошових коштів в сумі 20 тис.грн., після чого останні були затримані співробітниками поліції. Своїми умисними діями ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 заподіяли потерпілому майнову шкоду в розмірі 20 тис.грн.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, обґрунтована долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

-заявою ОСОБА_11 від 17.09.2020 року, про те, що дві особи на ім`я ОСОБА_13 і ОСОБА_14 вимагали у нього грошові кошти у розмірі 25 000 дол. США. (а.с.7);

-протоколами допиту потерпілого ОСОБА_11 від 17.09.2020 року, від 21.09.2020 року, від 23.09.2020 року;

-фототаблицями з відеофайлу від 19.09.2020 року;

-протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 18.09.2020 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав під №3 особу, яка вимагала у нього грошові кошти та погрожувала фізичною розправою, та, згідно довідки доданої до протоколу, вказаною особою є ОСОБА_7 ;

-протоколом затримання ОСОБА_7 від 02.10.2020 року на місці вчинення злочину;

-іншими матеріалами провадження.

Відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи викладене, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до семи років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що підозрюваний може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що є громадянином іншої держави, у зв`язку з чим має об`єктивну можливість з метою уникнення покарання виїхати за межі України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на теперішній час на розгляді у Приморському районному суді м.Одеси відносно ОСОБА_7 перебуває кримінальне провадження №0007223 з ч.2 ст.187 КК України та до ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту.

За таких обставин, враховуючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, апеляційний суд вважає неспроможними твердження захисника про те, що запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Разом з тим, апеляційний суд враховує обставини злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , а саме: вимагання, тобто висунення вимоги передачі грошових коштів з погрозою насильства над потерпілим та знищенням майна останнього за попередньою змовою групою осіб.

Вищенаведене в сукупності з характером інкримінованого ОСОБА_7 злочину та тяжкістю можливого покарання, а також те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності на території України, вказують на актуальність існування ризику вчинення іншого злочину та переховування підозрюваного від суду.

При цьому обставини передбачені ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом не встановлені.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що підтверджується характеристикою особи підозрюваного ОСОБА_7 , який, знаходячись в працездатному віці, офіційно не працевлаштований, не має джерел доходу, а тому обґрунтовано доведено наявність ризику вчинення в майбутньому ОСОБА_7 іншого корисливого злочину.

Апеляційний суд бере до уваги обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, має цивільну дружину та малолітню дитину, однак вважає, що вказані обставини, не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя в якості альтернативного запобіжного заходу визначив розмір застави для підозрюваного ОСОБА_7 , який не відповідає критеріям необхідності та пропорційності.

В порушення вимог п.2 ч.5 ст. 182 КПК України слідчий суддя не врахував, що максимальний розмір застави для особи, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, в силу вимог ст.12 КК України, може бути визначений в сумі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положення ч.5 ст.182 КПК України чітко регламентують те, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали слідчим суддею не були належним чином виконанні вимоги ч.5 ст.182 КПК України, оскільки в ухвалі відсутнє обґрунтування виключності випадку, який виправдовує застосування до підозрюваного ОСОБА_7 застави в розмірі 1 098 500 гривень.

Крім того, слідчий у своєму клопотанні про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою зазначив про можливість застосування до підозрюваного застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Пунктом 18) ст.3 КПК України встановлено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Положеннями ч.3 ст.176 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави дійти висновку про те, що до повноважень слідчого судді, в тому числі, відноситься здійснення контролю щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу до підозрюваного, який запропонований слідчим чи прокурором у відповідному клопотанні. При цьому, діючим кримінальним процесуальним законом не передбачена можливість слідчого судді за власної ініціативи застосувати до підозрюваного більш суворий запобіжний захід, ніж запропонований у клопотанні слідчого, прокурора.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя вийшов за межі вимог клопотання слідчого та за власної ініціативи збільшив розмір застави, чим погіршив становище підозрюваного, не вмотивувавши своє рішення в цій частині, в порушення вимог ч.4 ст.182 КПК України визначив підозрюваному ОСОБА_7 завідомо непомірний розмір застави, що призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Викладені обставини є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Згідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу.

При розгляді питання щодо визначення розміру застави у вказаному кримінальному провадженні у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Згідно абзацу 4 пункту 16 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, слід не допускати встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд враховує вимоги клопотання слідчого, в якому він просив у якості альтернативного запобіжного заходу застосувати до ОСОБА_7 заставу 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, особу підозрюваного, його майновий стан, обставини злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 .

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що застава в межах, передбачених п.2 ч.5 ст.182 КПК України здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому апеляційний суд вважає за необхідне визначити йому заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160 гривень (2102 грн. * 80).

На переконання апеляційного суду саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 частково задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2020 року, якою до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, до 30 листопада 2020 року із визначенням застави 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 098 500 грн скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 30 листопада 2020 року з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор.

Визначити в якості альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_7

заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160 гривень.

Підозрюваний, або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на рахунок: Банківські реквізити; Депозитний рахунок для зарахування заставних сум

Отримувач: Одеський апеляційний суд,

Рахунок отримувача UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ, код банку 820172. Призначення платежу: згідно ухвали суду від 27.10.2020 р., заставна сума за ОСОБА_7 , судді: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

У разі внесення застави на відповідний рахунок Одеського апеляційного суду ОСОБА_7 підлягає негайному звільненню з під варти, з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)прибувати до слідчого у даному кримінальному провадженні з періодичністю 1 раз на тиждень;

2)не відлучатися з м.Одеси буз дозволу слідчого;

3)повідомляти слідчого про зміну місця проживання;

4)утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

5)здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон;

6)носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.ч.8,10,11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Строк дії ухвали до 30 листопада 2020 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .