У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 р. м. Кобеляки

Суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 ,

з участю:

заявника обвинуваченого ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 в м. Кобеляки заяву ОСОБА_2 про відвід судді Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 грудня 2019 року за № 0001261, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 366, частиною 1 статті 371 Кримінального кодексу України,

Встановив:

У провадженні судді Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_6 перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 грудня 2019 року за № 0001261, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 366, частиною 1 статті 371 Кримінального кодексу України.

18 січня 2021 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_2 про відвід судді ОСОБА_6 по вказаному кримінальному провадженню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 18 січня 2021 року заяву про відвід судді ОСОБА_6 передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Подана заява обґрунтована тим, що відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 75 Кримінального процесуального кодексу України наявні обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді ОСОБА_6 .

Заявник зазначає, що 21 грудня 2020 року територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Полтаві, на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001935 за заявою ОСОБА_2 від 30 жовтня 2020 року були внесені відомості щодо вчинення суддею ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження № 0001261, у межах якого останній заявлений відвід, кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 374 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_2 вважає, що подана ним заява про злочин та факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо неправомірних дій судді ОСОБА_6 , буде підставою для винесення судом упередженого рішення щодо нього у цій справі.

До заяви про відвід додані копія заяви ОСОБА_2 від 30 жовтня 2020 року про вчинення злочину та копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження № 0001935.

Заявник ОСОБА_2 у судовому засіданні подану заяву про відвід підтримав та прохав задовольнити з наведених у ній підстав. Додатково вказував, що він не має наміру затягувати розгляд кримінального провадження щодо нього, а також що окрім наведених у заяві про відвід обставин, які стали підставою для подачі ним 30 жовтня 2020 року заяви про злочин, мали місце й інші випадки, які на його думку свідчать про упередженість судді ОСОБА_6 .

Особа, якій заявлено відвід, суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася та надала пояснення, у яких прохає заяву про відвід розглядати у її відсутності, рішення прохає прийняти з урахуванням можливості збереження довіри до суду.

Прокурор ОСОБА_7 проти заявленого відводу заперечував, пославшись на те, що заявником не доведені його твердження щодо порушення його права на захист та не доведена наявність підстав, передбачених статтею 75 Кримінального процесуального кодексу України, для відводу судді ОСОБА_6 . Також звертав увагу на те, що раніше у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_2 уже заявлявся відвід судді ОСОБА_6 з підстав подання ним скарги на суддю до Вищої Ради правосуддя, однак цей відвід не був задоволений. Вважав, що вказані дії заявника свідчать на затягування ним розгляду кримінального провадження.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав думку прокурора, інших зауважень чи заперечень проти відводу не заявляв.

Інші учасники кримінального провадження не з`явилися, що не перешкоджає розгляду заяви про відвід.

Дослідивши заяву про відвід, заслухавши пояснення заявника, думку інших учасників кримінального провадження, які прибули, суд приходить до таких висновків.

При розгляді питання про відвід суд надає оцінку виключно наведеним у заяві про відвід обставинам, які стосуються можливості розгляду суддею кримінального провадження. При цьому суд не вдається до аналізу й правової оцінки поведінки судді чи суті кримінального провадження.

Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Згідно з положеннями статті 80 Кримінального процесуального кодексу України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 75 Кримінального процесуального кодексу України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження, або за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява №11/1987/134/188, §46).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з суб`єктивним критерієм, урахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд і серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», заява № 14396/88 від 24 лютого 1993 року, п. п. 28 і 30).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані. Припускається, що особиста неупередженість існує, якщо немає доказів протилежного.

Разом з тим, суд має бути неупередженим з об`єктивної точки зору, тобто він повинен запропонувати достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів щодо цього.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2009 у справі «Мікаллеф проти Мальти», Європейський суд з прав людини вказав, що «будь-який суддя щодо якого наявна достатня підстава (legitimate reason) побоювання відсутності неупередженості повинен усунутись» (Micallef v. Malta, заява № 17056/06, §98).

У рішенні від 15 липня 2005 у справі «Межнаріч проти Хорватії» Суд звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01, § 31).

Заявником доведений той факт, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 грудня 2020 року за № 0001935 внесені відомості за заявою ОСОБА_2 з приводу дій судді Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження № 0001261.

Остаточне рішення у кримінальному провадженні № 0001935 уповноваженими на те особами не ухвалювалося, аналіз підстав та обставин, наведених у вказаній заяві ОСОБА_2 не надавався.

Сам по собі факт реєстрації кримінального провадження не свідчить про реальне існування фактів, викладених у повідомленні, на підставі якого провадження вноситься до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Питання доведення чи спростування факту існування таких обставин є завданням досудового розслідування та судового розгляду у відповідному кримінальному провадженні.

Зважаючи на наведене, суд при розгляді заяви про відвід не вправі аналізувати та надавати правову оцінку діям та обставинам, що стали підставою для звернення обвинуваченого із заявою про вчинення злочину, а тому в такий спосіб не може бути встановлений чи спростований факт вчинення суддею умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи суддею ОСОБА_6 або іншим чином давали б підстави сумніватися в її неупередженості.

Твердження, що наведені заявником у заяві про відвід та під час її розгляду, стосуються доведення й обґрунтування тих обставин, які мають бути перевірені у межах кримінального провадження № 0001935, або ж є припущеннями про можливий перебіг подій у майбутньому.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у ході судового розгляду заяви про відвід не було підтверджено належними та допустимими доказами, що суддя ОСОБА_6 не є безсторонньою чи є зацікавленою у результатах розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 , у той час як особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного.

Водночас, Європейський суд з прав людини у рішенні від 24.05.1989 у «Справі Гаусшильдта» зазначає, що найголовніше це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02) від 09 листопада 2006 року цей Суд у контексті фактичних обставин тієї справи констатував, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium) від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain) від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Враховуючи, що Державним бюро розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження № 0001935 за заявою ОСОБА_2 про вчинення суддею ОСОБА_6 неправомірних дій під час розгляду справи № 0001261, а також враховуючи подання заявником скарг до Вищої ради правосуддя щодо діяльності судді ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що у заявника склалась стійка думка щодо упередженості та необ`єктивності судді ОСОБА_6 при розгляді кримінального провадження, де заявник є обвинуваченим.

Ставлення ОСОБА_2 , ґрунтоване на обставинах та подіях, зазначених ним у заяві про вчинення злочину, які за твердженням заявника мали місце під час розгляду кримінального провадження № 0001261, завідомо формує недовіру до судді ОСОБА_6 безвідносно до об`єктивності таких тверджень, а тому будь-які доводи не зможуть надійно спростувати сумніви заявника у безсторонності й незалежності судді під час розгляду цього провадження.

З огляду на це, при розгляді кримінального провадження № 0001261 вчинення будь-яких процесуальних дій суддею ОСОБА_6 , щодо дій якої у сторони провадження вже є усталені сумніви щодо упередженості (не залежно від того, наскільки реальними є підстави таких побоювань), може призвести до виникнення у стороннього спостерігача підозр у зацікавленості судді, навіть якщо такої заінтересованості немає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення умов, за яких в учасників судового розгляду та в очах стороннього спостерігача не виникало б будь-яких сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді, який здійснює розгляд кримінального провадження № 0001261, необхідно задовольнити заяву про відвід судді ОСОБА_6 .

Керуючись статтями 75, 81, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суддя,

Постановив:

Заяву ОСОБА_2 про відвід судді Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_6 задовольнити.

Відвести суддю Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_6 від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 грудня 2019 року за № 0001261, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 366, частиною 1 статті 371 Кримінального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 20 січня 2021 року.

Суддя