Житомирський апеляційний суд
Справа №279/133/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника володільця майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 січня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання дізнавача СД Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у рамках кримінального провадження №0000006 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст.290 КК України,-

в с т а н о в и в :
В апеляційній скарзі прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на автомобіль марки «BMW 320» р.н. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , володільцем якого є ОСОБА_10 з правом використання вказаних речей для проведення відповідних експертиз. Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, без повного та всебічного дослідження обставин справи. Зазначає, що слідчий суддя не взяв до уваги, що вилучений автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, відповідно до постанови дізнавача від 07.01.2021 року та у даному провадженні призначено експертизу комплексного дослідження транспортного засобу і на даний час проведення експертизи триває. Вказує, що ті обставини, що власник майна не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, а також те, що в санкції ст.290 КК України відсутній такий вид покарання, як конфіскація майна не можуть бути перешкодою для накладення арешту на вилучене майно. Посилається на те, що копію оскаржуваної ухвали слідчого судді від 12 січня 2021 року вона отримала 25 січня 2021 року, в суді присутня при розгляді клопотання не була, а тому вважає що строк на апеляційне оскарження пропущений нею з поважних причин.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, яке надійшло від представника володільця майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , йдеться про безпідставність доводів апелянта та залишення ухвали слідчого судді без зміни.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що старший дізнавач СД Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернулася до суду з клопотанням, в якому просила накласти арешт на автомобіль марки «ВМW 320», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , володільцем якого є ОСОБА_10 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з правом використання вказаних речей для проведення відповідних експертиз.

В обґрунтування клопотання дізнавач зазначила, що 06.01.2021 року на 161 км. автодороги сполученням Київ-Ковель-Яготин було зупинено автомобіль марки «ВМW 320» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 , під час перевірки якого виявлено ознаки підробки кузова.

06 січня 2021 року сектором дізнання Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст.290 КК України.

Згідно матеріалів досудового розслідування, під час проведення огляду місця події 06.01.2021 року в період часу з 11 год. 37 хв. по 12 год. 12 хв. на 161 км. автодороги Київ-Ковель-Яготин біля поліцейського посту с. Клочеве, Коростенського району, було виявлено та вилучено: автомобіль марки «ВМW 320», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 . Вищезазначені об`єкти містять на собі слідову інформацію і можуть бути використані як доказ в скоєнні вказаного проступку.

Постановою дізнавача від 07.01.2021 року вилучене майно визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Опитаний водій ОСОБА_10 , пояснив, що вказаний автомобіль він взяв у тимчасове користування у особи, анкетні дані якого відмовився надавати працівникам поліції.

Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 власником вказаного автомобіля є ОСОБА_11 , проживаючий АДРЕСА_2 .

Враховуючи, що є підстави вважати, що в тимчасово вилученому майні в автомобілі марки «ВМW 320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виявлено ознаки підробки кузова, а повернення цього майна власнику/користувачу може призвести до зникнення, втрати та іншого видозмінення речового доказу, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, дізнавач просив накласти арешт на вилучене майно, з метою з`ясування всіх обставин справи та проведення відповідних експертиз.

Відмовляючи в задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна слідчий суддя вважав, що дізнавачем в клопотанні не доведено, що існують правові підставі для накладення арешту на майно особи, якій належить даний автомобіль, яка при цьому у вказаному кримінальному провадженні не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст. 170 КПК України, можливість спеціальної конфіскації майна, а також не зазначено правових підстав для прийняття рішення про відповідність транспортного засобу критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а тому дійшов висновку, що подане клопотання задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд вважає можливим поновити прокурору строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, який пропущений з поважних причин, оскільки в судовому засіданні при розгляді клопотання прокурор не був присутній, копію оскаржуваної ухвали слідчого судді від 12 січня 2021 року вона отримала 25 січня 2021 року, з апеляційною скаргою звернулася 27.01.20221 року.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора в підтримання апеляційної скарги, думку представника володільця майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повній мірі.
Як вбачається з матеріалів клопотання, 06 січня 2021 року сектором дізнання Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст.290 КК України.
Підставою для внесення відомостей до ЄРДР слугувало те, що 06.01.2021 року на 161 км. автодороги сполученням Київ-Ковель-Яготин був зупинений автомобіль марки «ВМW 320» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 , під час перевірки якого виявлено ознаки підробки кузова.

Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 власником вказаного автомобіля є ОСОБА_11 , проживаючий АДРЕСА_2 .

Згідно генерального доручення від 03.08.2020 року, яке зареєстроване в реєстрі за №1304 та посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_12 , право на користування та розпорядження вищезазначеним транспортним засобом власником ОСОБА_11 надано ОСОБА_7 (а.п. 37-38).

Відповідно положень ч.3 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В клопотанні дізнавача зазначено, що свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 містить на собі відомості щодо проступку, передбаченого ст. 290 КК України, а автомобіль марки «ВМW 320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зберіг на собі сліди вчинення вказаного проступку (а.п. 3).

Колегія суддів приходить до висновку, що вказане в клопотанні дізнавача майно не містить ознак речових доказів, передбачених ст.98 КПК України, з огляду на наступне.

Згідно копії висновку експерта від 16.01.2021 року №СЕ-19/106-21/413-ТД, бланк свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 відповідає аналогічним, що знаходяться в офіційному обігу.

Прокурор не заперечив щодо наявності вказаного висновку експерта.

Також, у зазначеному свідоцтві про реєстрацію ТЗ вказано, що кузов автомобіля марки «ВМW 320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без номеру «замарк. 00010973».

В матеріалах клопотання міститься копія додатку до технічного паспорту, який підтверджує протиугінне маркування автомобіля за № НОМЕР_3 та є невід`ємною частиною свідоцтва про реєстрацію ТЗ (а.п. 39).

Згідно фотознімків, наданих адвокатом ОСОБА_8 номер НОМЕР_3 набитий на дверцях автомобіля та вікнах та співпадає з талоном протиугінного маркування автомобіля.

Прокурор в засіданні апеляційного суду не заперечив вказані обставини.

Таким чином, ознаки вилученого майна як речових доказів, зазначені в клопотанні дізнавача, не знайшли свого підтвердження як під час розгляду клопотання слідчим суддею так і під час апеляційного розгляду.

Наявність постанови дізнавача про визнання вилученого майна речовими доказами у кримінальному провадженні не може слугувати підставою для накладення арешту на вказане майно, оскільки воно не містить ознак речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про те, що вилучений автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому слідчий суддя дійшов помилкового висновку про задоволення клопотання про накладення арешту на майно.

Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України, ризики, доведення наявності яких покладається на особу, що подає клопотання про арешт майна, становлять: можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.
Проте, як вбачається зі змісту клопотання, в ньому не зазначено жодних вказаних ризиків. Не доведено наявності ризиків і прокурором в засіданні апеляційного суду.

Як пояснив адвокат ОСОБА_8 , володілець майна ОСОБА_7 надав заяву дізнавачу, в якій просить надати вилучений у нього автомобіль йому на відповідальне зберігання, та просить дозволити йому користуватись автомобілем до прийняття законного рішення у справі і він, як законний володілець вказаного автомобіля готовий надавати його правоохоронним органам на першу їх вимогу.

Наведене свідчить про відсутність намірів володільця майна знищити чи відчужити даний транспортний засіб.

Посилання апелянта на те, що на даний час триває експертиза комплексного дослідження транспортного засобу, не може слугувати безумовною підставою для накладення арешту на майно.

Крім того, з пояснень прокурора вбачається, що необхідні вихідні дані вказаного автомобіля експертами отримано.

Згідно практики ЄСПЛ втручання у власність фізичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна.

Таким чином, при апеляційному розгляді встановлено, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків слідчого судді про відсутність підстав для накладення арешту на вказане в клопотанні майно.

За таких обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Поновити прокурору Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 січня 2021 року.

Апеляційну скаргу прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 січня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання дізнавача СД Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у рамках кримінального провадження №0000006 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст.290 КК України без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: