КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

09 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0001913 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2020 року, щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Стариця Бориспільського району Київської області, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень на користь держави.
Цим же вироком суд задовольнив клопотання захисника ОСОБА_6 та звільнив ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. ст. 49, 74 КК України, від відбуття покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження № 0001913, внесене до ЄРДР 22.08.2017, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрив.

Як встановлено вироком суду, 21.08.2017, близько 12 години 00 хвилин, ОСОБА_8 знаходився поруч з подвір`ям будинку АДРЕСА_2 та разом із сусідами намагалася погасити траву, яка горіла біля паркану.

У подальшому, 21.08.2017, близько 12 години 30 хвилин, між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , який також знаходився поблизу будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , почалась суперечка з приводу ліквідації пожежі. У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин, наніс один удар кулаком лівої руки в праву щоку обличчя ОСОБА_8 .

Своїми діями ОСОБА_5 наніс ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синців правої щоки із крововиливом слизової оболонки правої щоки, які згідно з висновком експерта від 22.08.2017 № 164, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить обвинувальний вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.01.2020 року скасувати та прийняти нове судове рішення у формі ухвали, якою обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження № 0001913, внесене до ЄРДР 22.08.2017, за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України закрити у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
В поданій апеляційній скарзі, апелянт зазначає про те, що оскаржуваний вирок є не законним та ухваленим з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, як вказує апелянт, судом помилково винесений обвинувальний вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки у відповідності з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним вироком, сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання (до моменту винесення обвинувального вироку), а згідно правил ст. 288 та ч. 2 ст. 269 КПК України, суд при розгляді клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, у разі встановлення підстав, передбачених ст. 49 КК України, виносить рішення у формі ухвали, зокрема звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Як звертає увагу апелянт, чинне кримінальне процесуальне законодавство України не передбачає можливості винесення обвинувального вироку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності згідно ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Зазначає апелянт і про те, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що ОСОБА_5 , відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 КК України, підлягає звільненню від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 просив суд закрити кримінальне провадження відносно нього у зв`язку із закінченням строків давності, і його захисником було подане відповідне клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_5 .

На думку апелянта, суд першої інстанції, помилково, незаконно, необґрунтовано та з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалив обвинувальний вирок, хоча в даному випадку, як вказує апелянт, суд мав прийняти рішення у формі ухвали, якою звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності та на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ст. 2 ст. 284 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого; провівши судові дебати; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно приписів вказаної статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання чинності вироком суду законної сили минули встановлені законом строки, обчислення яких призупиняється в разі ухилення особи, яка вчинила злочин, від слідства та суду та переривається у випадку скоєння зазначеною особою нового злочину.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у звязку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, то суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Тобто суд, встановивши наявність передбачених законом, зокрема ст. 49 КК України, підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, зобовязаний це прийняти таке рішення, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.
За правилами ч. 3 ст. 288 КПК України, суд першої інстанції своєю ухвалою, а не вироком, закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, в тому числі у разі встановлення підстав, передбачених ст. 49 КК України.
Незважаючи на вказані вимоги кримінального процесуального закону, суд першої інстанції ухвалив судове рішення, а саме обвинувальний вирок, яким звільнив ОСОБА_5 від покарання, а потім від кримінальної відповідальності, на підставі ст.ст. 49, 74 КК України, у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження, яке не може бути визнане законним та обґрунтованим з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке, згідно ст.12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості та за яке передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Вказане кримінальне правопорушення, згідно висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, було вчинено 21.08.2017 року.

14 січня 2020 року, під час судового розгляду, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 звернувся до суду з письмовим клопотанням про закриття кримінального провадження у звязку із закінченням строків давності та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, яке підтримав останній та проти задоволення якого не заперечував прокурор, проте, за наслідками розгляду цього клопотання, суд першої інстанції, всупереч вимогам закону, замість ухвали постановив судове рішення у формі вироку.
Більш того, суд першої інстанції неправильно застосував матеріальний закон, оскільки одночасно своїм вироком звільнив обвинуваченого від покарання, а потім від кримінальної відповідальності, що є неприпустимим.
До того ж, як прямо передбачено ч. 5 ст. 74 КК України, на яку суд першої інстанції послався у своєму вироку, особа може бути за вироком суду звільнена лише від покарання, а не від кримінальної відповідальності, на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що вирок суду першої інстанції слід скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрити, оскільки, відповідно до вимог, передбачених ст. 417 КПК України, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, а саме наявність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності, суд апеляційної інстанції скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 , скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, у відповідності до ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/1987/2020

Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1