Справа № 202/6592/20
Провадження № 1-кс/202/7768/2020
УХВАЛА
06 листопада 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 ,

слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотаннярозглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 ,про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нікополя Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, має на малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000691 від 14.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1,12 ч.2 ст.115 КК України.

Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні встановлено, що приблизно на початку серпня 2020 року, більш точної дати в ході проведення досудового розслідування не вдалось можливим встановити, між ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з однієї сторони та ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин, виник словесний конфлікт, який в подальшому переріс у бійку,під час якої ОСОБА_11 були спричиненні тілесні ушкодження.

На вказаному підґрунті між братами ОСОБА_13 та братами ОСОБА_14 склалася довготривала конфліктна ситуація.

Так, 14.09.2020 року з метою вирішення вище вказаної конфліктної ситуації ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ще не менше 6 невстановленими в ході досудового розслідування особами прибули на автомобілях ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_2 , «Део Ланос», НОМЕР_3 до будинку № 25 А по вулиці Мистецька у м. Нікополі Дніпропетровської області, де автомобіль марки ВАЗ 2101д.н.з. НОМЕР_1 від`їхав у кінець вулиці, а автомобілі «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_2 , «Део Ланос», НОМЕР_3 , розташувались неподалік від вказаного місця по вулиці Довгалівській у м.Нікополі Дніпропетровській області у яких знаходились вище вказані особи.

14.09.2020 року приблизно о 04.30 годині ОСОБА_12 , ОСОБА_6 на автомобілі марки «Шевроле Авео» НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_6 за усною домовленістю напередодні події з одним із братів « ОСОБА_13 » прибули на раніше обумовлене місце, а саме на вулицю Мистецьку у м. Нікополі Дніпропетровської області. В цей час, помітивши автомобіль марки «Шевроле Авео», особи які перебували в автомобілі ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , на значній швидкості почали руху бік автомобіля «Шевроле Авео», НОМЕР_4 , та біля будинку № 25 А по вул. Мистецькій у м Нікополі Дніпропетровської області здійснили з ним лобове зіткнення. Після вказаного, особи які перебували в автомобілях «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_2 , «Део Ланос», НОМЕР_3 , заблокували проїзд автомобілю «Шевроле Авео», НОМЕР_4 , позаду нього, та з вище вказаних автомобілів вийшло не менше 10 осіб, серед яких перебували ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_16 .

В цей час у ОСОБА_6 та ОСОБА_12 виник єдиний злочинний намір на умисне вбивство двох осіб, тобто на протиправне позбавлення життя потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_15 за попередньою змовою групою осіб.

Так, реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 дістав вогнепальну зброю, яку мав при собі та здійснив один постріл в бік ОСОБА_9 , чим спричинив останньому, згідно довідки № 494 від 14.09.2020 тілесні ушкодження у вигляді відкритої рани шиї з ушкодженням гортані та трахеї, проникаючого вогнепального кульового поранення шиї.

Після чого ОСОБА_9 , отримавши вогнепальне ушкодження, почав відходити із лінії ведення вогню, а ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_12 продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного наміру направленого на умисне вбивство двох осіб, тобто на протиправне позбавлення життя потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , за попередньою змовою групою осіб, з особисто неприязних мотивів, продовжили здійснювати постріли із невстановленої вогнепальної зброї в бік потерпілих, чим заподіяли ОСОБА_15 , згідно довідки № 495 від 14.09.2020, тілесні ушкодження у вигляді множинних ран органів грудної порожнини, проникаючого вогнепального поранення правої верхньої кінцівки і грудної клітини.

В цей час, з метою особистої безпеки, невстановлені слідством особи, почали застосовувати невстановлену зброю травматичної дії, а саме здійснювали хаотичні постріли в бік автомобіля «Шевроле Авео» НОМЕР_4 , в якому перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , застосовуючи при цьому також сльозогінний газ та будівельні молотки, якими намагались пошкодити автомобіль «ШевролеАвео», НОМЕР_4 , з метою перешкоджання подальшого його руху. В цей час ОСОБА_10 побачив, що ОСОБА_9 та ОСОБА_15 заподіяно тілесні ушкодження та з метою надання останнім медичної допомоги, він перемістив їх до автомобіля марки «Део Ланос», НОМЕР_2 , на якому доставив потерпілих до приймального відділення Нікопольської міської лікарні № 1, яка розташована за адресою: м. Нікополь, вул. 50 років НЗФ 2 А, де ОСОБА_9 та ОСОБА_15 від отриманих вогнепальних поранень померли на місці.

14.09.2020 року за вказаним фактом СУ ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до ЄРДР за №0000691 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч.2 ст.115 КК України.

14.09.2020 року СУ ГУНП перекваліфіковано склад злочину на п.п. 1,12 ч.2 ст. 115 КК України.

14.09.2020 за вчинення вказаного злочину, відповідно до ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15.09.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 12 ч.2 ст.115 КК України, а саме у скоєнні умисного протиправного заподіяння смерті (вбивства) двох осіб, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

16.09.2020 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська підозрюваному ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 12.11.2020 включно.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 12 ч.2 ст.115 КК України обґрунтовується здобутими в ході проведення досудового розслідування доказами.

Слідчий вказує на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілих, свідків, оскільки він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, втік з місця події, повідомлена йому підозра ґрунтується на показах свідків.

Вважає, що застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

У зв`язку з цим просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб.

У судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Захисник у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання слідчого, посилаючись на те, що підозра є необґрунтованою, ризики стороною обвинувачення не доведені, у зв`язку з чим просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний підтримав думку захисника.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, матеріали кримінального провадження № 0000691, заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000691 від 14.09.2020 року.

В межах цього провадження,14 вересня 2020 року о 15 год. 30 хв. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України та 15 вересня 2020 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2020 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12 листопада 2020 року включно.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2020 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000691 від 14 вересня 2020 року до чотирьох місяців, тобто до 15 січня 2021 року.

03 листопада 2020 року слідчому судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Пункт перший ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У даному випадку слід брати до уваги те, що відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні по справі «Ігнатов проти України» від 15 грудня 2016 року вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Частиною другою ст. 29 Конституції України проголошено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.11.2017 року №1-р/2017 встановлено, що обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Згідно положень частини третьої ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

У відповідності до положень статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно з статтею 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Відповідно до частини першої ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до частини п`ятої ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування (рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії»).

Вирішуючи таке питання, слідчий суддя виходить з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого стороною обвинувачення.

Аналіз представлених доказів зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені Кримінального процесуального кодексу України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» («Cloot v. Belgium», § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

В той же час, слідчий суддя не у повній мірі може погодитися з існуванням ризиків, про які вказує прокурор та слідчий, виходячи за наступного.

Як вказує сторона обвинувачення, враховуючи те, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що повністю підтверджує ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Проте вказане стороною обвинувачення в обґрунтування ризику переховування підозрюваного, слідчий суддя оцінює критично, оскільки відомостей, які б підтверджували вказане, слідчому судді надано не було.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу» (аналогічні справи - «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).

Крім того, дане твердження кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп / 2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

У рішеннях ЕСПЛ «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року, «Мамедова проти Росії» від 01 червня 2006 року, а також правових позицій, викладених у п. 80 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, та у рішенні у справі «Тодоров проти України» від 12 січня 2012 р., визначено принцип призначення альтернативного запобіжного заходу, згідно з яким «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».

Відповідно до правової позиції, викладеній у листі ВССУ, від 4 квітня 2013 року №511-550/0/4-13, тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування тримання під вартою, тому судам, окрім кваліфікації, слід визначати ризики (ст. 177 КПК України), інакше судові рішення щодо застосування, продовження тримання під вартою не відповідають вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК України.

Окрім цього, сторона обвинувачення вказує, на ризик ймовірного впливу на свідків та потерпілих, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час розслідування, проте вказане можна уникнути шляхом покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні.

Разом з тим, ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином свого підтвердження у судовому засіданні не знайшов.

Крім того, невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, не може бути тією обставиною, яка б вказувала на необхідність тримання обвинуваченого під вартою. На вказані обставини також звертає увагу і Європейський Суд з прав людини у справі «Клішин проти України» від 23.02.2012 року зазначаючи, що підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами.

За викладених обставин, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до їх застосування.

Долучені до клопотання докази, містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого діяння та частково підтверджують ризики, проте в своїй сукупності це не може переконливо свідчити про наявність підстав для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу, а відтак слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання.

У відповідності до вимог частини четвертої ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки передбачені частиною п`ятою ст. 194 КПК України.

У п. 10 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2013 р. № 511-550/0/4-13 суд конкретизував положення п. 3-8 ч. 1 ст. 178 КПК України. Так, встановлення віку передбачає з`ясування, чи є особа неповнолітньою або похилого віку, стану здоров`я - наявності тяжких хвороб, інвалідності, нездатності самостійно пересуватися. Міцність соціальних зв`язків підозрюваного (обвинуваченого), у тому числі наявність у нього родини й утриманців потребує з`ясування сімейного стану цієї особи, стану здоров`я членів його сім`ї, кількості й віку дітей, строку фактичного проживання в цій місцевості тощо. Ураховуючи репутацію підозрюваного (обвинуваченого), слідчий суддя, суд зобов`язаний проаналізувати матеріали сторін кримінального провадження, об`єктивно оцінити надані характеристики на цю особу з місця роботи, навчання, проживання; дані, що свідчать про перебування підозрюваного (обвинуваченого) на обліку в наркологічному, психоневрологічному диспансері тощо. Встановлення майнових статків передбачає з`ясування наявності належного цій особі нерухомого майна за місцем проживання та інших місцевостях, транспортних засобів, грошових банківських вкладів, їх розміру. При з`ясуванні сімейного стану має значення наявність як батьківської, так і власної родини, оскільки у підозрюваного (обвинуваченого) можуть бути члени сім`ї, які потребують його догляду. Водночас слід встановлювати, чи підтримує ця особа із родиною позитивний емоційний зв`язок.

Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_6 , встановлено, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрацію, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, відомості про те, що підозрюваний схильний до антисоціальної поведінки відсутні.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків на даний час, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням на нього обов`язків, відповідно до вимог ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 197, 183, 184, 193, 194, 196, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, поклавши на ОСОБА_6 , такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора і суду за першою вимогою;

2) не залишати місце реєстрації та проживання, а саме: АДРЕСА_1 ;

3) повідомляти слідчого прокурора або суду про зміну свого місця мешкання;

4) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України, негайно доставити до місця проживання - АДРЕСА_1 , і звільнити з-під варти підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в залі суду.

Ухвалу про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання до органу національної поліції за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_6 .

Строк дії ухвали до 06 січня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1