Справа № 345/2422/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі колегії суддів головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000328, що внесене до ЄРДР 20.03.2018 про обвинувачення ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 ч. 2, ст.307 ч.3 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 ч. 2, ст. 307 ч. 3 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 подав суду заяву про відвід прокурора ОСОБА_6 , від участі у даному кримінальному провадженні, мотивуючи її тим, що прокурор не має наміру встановити фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, не зацікавлений в об`єктивному і законному розгляді справи в суді, а переслідує виключно обвинувальний ухил , що порушує загальновизнані принципи кримінального провадження, а саме змагальність сторін та неупередженість судового розгляду. Саме прокурор ОСОБА_6 , діючи явно незаконно та упереджено, орієнтував суд на винесення незаконного вироку відносно нього по даному кримінальному провадженні, який було скасовано вмотивованою ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду.

Крім того, під час неодноразового розгляду судом питання щодо продовження строку тримання його під вартою, прокурор ОСОБА_6 , практично в кожному випадку обмежився просто констатацією ніби-то наявності незрозумілих ризиків, які в свою чергу ніби-то на протязі тривалого періоду часу не змінилися та продовжують існувати. Прокурор не наводить конкретних фактів існування ризиків, саме це, переконує його, як обвинуваченого, в існуванні обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурора ОСОБА_6 , який переслідує явно мстиві мотиви, є явно упередженим та зацікавленим у справі.

В судовому засіданні обвинувачений та захисник заяву про відвід прокурора підтримали, з викладених у ній мотивів.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти викладених доводів та просив відмовити у задоволенні заяви про його відвід. Зазначив, що підстави, передбачені п.3 ч.1 ст.77 КПК України нічим не підтверджені. Вважає, обвинувачений, зловживаючи своїми правами, має намір усунути прокурора, який з самого початку судового розгляду здійснює державне обвинувачення за кримінальним провадження. Даних, які б свідчили про його упередженість у здійсненні кримінального провадження чи про його зацікавленість, заява про відвід не містить.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали за заявою, суд вважає, що заява про відвід прокурора не підлягає до задоволення з таких міркувань.

Відповідно до ст. 77 КПК України, прокурор, слідчий немає права брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача; 2)якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості. Попередня участь прокурора у цьому ж кримінальному провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, як прокурора не є підставою для його відводу.

Згідно з частиною другою статті 81 КПК України, відвід прокурору під час судового провадження вирішує суд, який його здійснює.

При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду) (частина третя статті 81 КПК України).

Однією з складових засади законності є обов`язок прокурора та інших учасників кримінального провадження з боку обвинувачення всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Вимога здійснення неупередженого досудового розслідування означає, що органи досудового розслідування зобов`язані об`єктивно, неупереджено, без необґрунтованої підозри та обвинувального ухилу встановити за допомогою доказів, зібраних у встановленій процесуальній формі, всі обставини кримінального правопорушення та осіб, які його вчинили. Неупередженість (об`єктивність) дослідження обставин провадження слідчим, прокурором передбачає вчинення ними процесуальних дій, ухвалення процесуальних рішень лише з підстав, встановлених КПК, та на основі зібраних фактичних даних, без обвинувального ухилу та особистої зацікавленості у вирішенні справи.

Значення об`єктивності чи неупередженості слідчого та прокурора щодо дослідження всіх обставин провадження оцінюється крізь призму гарантування реалізації завдань кримінального провадження, зокрема, щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності відповідно до своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру (ст.2 КПК).

Статтею 3 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що неупередженість та об`єктивність є одними із засад діяльності прокуратури.

Відповідно до Керівних принципів ООН щодо ролі обвинувачів, прийнятих восьмим Конгресом ООН із запобігання злочинності і поводження з правопорушниками (Гавана, Куба, 27серпня 7вересня 1990p.), обвинувачі відповідно до закону виконують свої обов`язки справедливо, послідовно та швидко, поважають і захищають людську гідність й захищають права людини, сприяючи тим самим забезпеченню належного процесу і безперебійного функціонування системи кримінального правосуддя. При виконанні своїх обов`язків обвинувачі виконують свої функції неупереджено та уникають будь-якої дискримінації на основі політичних переконань, соціального походження, раси, культури, статі або будь-якої іншої дискримінації; захищають державні інтереси, діють об`єктивно, належним чином враховують становище підозрюваного та жертви і звертають увагу на всі обставини, що мають відношення до справи, незалежно від того, вигідні чи невигідні вони для підозрюваного (п.п.12, 13).

Неупередженість прокурора є необхідною умовою успішного виконання своїх конституційних функцій (ст.121 Конституції України) та виконання своїх повноважень на досудовому розслідуванні й в судовому провадженні (ст.36 КПК) для здійснення завдань кримінального провадження (ст.2 КПК) та забезпечення законності (ст.9 КПК). Значення неупередженого досудового розслідування варто оцінюється в контексті забезпечення реалізації права на справедливий розгляд (ст.6 Європейської конвенції з прав людини).

Повноваження прокурора визначені, зокрема у статті 36 КПК України. Згідно із ч.1 ст.36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Обставини, на які посилається обвинувачений у своїй заяві та в судовому засіданні, не доводять упередженості та зацікавленості прокурора.

Заявником не наведено аргументів, за яких можливо прийти до висновку, що участь прокурора ОСОБА_6 під час розгляду даного кримінального провадження, може призвести до ймовірного ухвалення незаконних, необґрунтованих та несправедливих рішень.

Підримка державного обвинувачення прокурором ОСОБА_6 під час розгляду даного кримінального провадження в Калуському міськрайонному суді з ухваленням вироку, який було скасовано апеляційним судом, не може свідчити про упередженість прокурора. Попередня участь прокурора у цьому ж кримінальному провадженні, як прокурора не є підставою для його відводу.

Стосовно доводів обвинуваченого про те, що в ході судового розгляду під час вирішення питання щодо продовження строку тримання його під вартою, прокурор ОСОБА_6 , обмежується констатацією незрозумілих ризиків, які не змінилися та продовжують існувати, то суд вважає, що зазначені доводи не можуть бути підставою для відводу прокурора. Питання щодо продовження дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , в кожному випадку вирішувалося судом під час оцінки наявності відповідних ризиків в нарадчій кімнаті, з ухваленням вмотивованого судового рішення.

Отже, за результатами розгляду заяви про відвід, судом не встановлено визначених законодавством обставин, які виключають участь прокурора ОСОБА_6 , у розгляді цього провадження.

За таких обставин, в задоволенні заяви про відвід прокурора ОСОБА_6 , слід відмовити.

В судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою посилаючись на те, що термін тримання під вартою обвинуваченому спливає 22 вересня 2020 року. Клопотання про продовження строку тримання під вартою прокурор мотивував тим, що розгляд кримінального провадження триває, а ризики передбачені ч.1 п.п.1,5 ст.177 КПК України продовжують існувати. Зокрема прокурор вказує, що при зміні запобіжного заходу обвинувачений може переховуватись від суду, вчиняти інші злочини. За таких обставин, вважає, що є всі підстави для продовження строку тримання під вартою.

Не погоджуючись з клопотанням сторони обвинувачення захисник ОСОБА_7 просила змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший запобіжний захід, непов`язаний з триманням під вартою. Клопотання мотивувала тим, що прокурором не доведено наявність жодного із ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 також просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі. Він не має на меті жодним чином ухилятися від суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Вислухавши учасників судового провадження з приводу заявленого прокурором клопотання та вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 24 липня 2020 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 22 вересня 2020 року.

До вказаної дати закінчити розгляд кримінального провадження неможливо з об`єктивних причин, оскільки судом не допитано всіх свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; зокрема, при продовженні строку тримання під вартою, суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин справи.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст. 307 ч. 2, ст.307 ч.3 КК України, один з яких відноситься до категорії тяжких, а інший - особливо тяжких злочинів.

Врахування тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень має свій раціональний зміст, оскільки воно свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинені кримінальні правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На думку суду, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідають характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінуються, виключають можливість ухилення обвинуваченого від суду, а тому суд не вбачає підстав для зміни відносно обвинуваченого запобіжного заходу на інші більш м`які.

Приймаючи таке рішення суд, окрім зазначених ризиків, враховує також соціальні зв`язки обвинуваченого, вагомість наявних доказів, що зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування про ймовірне вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, а також те, що тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, має задовольняти вимогу пропорційності, що викладено у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 березня 2008 року у справі «Ладент проти Польщі», заява № 11036/03, пункт 55, а тому тримання обвинуваченого під вартою є необхідним для забезпечення його присутності в суді, а інші, менш суворі запобіжні заходи, на думку суду не є достатніми для досягнення цієї мети.

Все вищевикладене в сукупності, свідчить про доцільність продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, а обмеження його конституційних прав в даному випадку є виправданим і таким, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Оскільки підстав для зміни запобіжного заходу відсутні, клопотання захисника про зміну запобіжного заходу не підлягає до задоволення.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При вирішенні питання щодо розміру застави, який має бути відповідним і достатнім в даному кримінальному провадженні, а також є прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд враховує обставини кримінальних правопорушень, соціальні зв`язки обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, презумпцію невинуватості обвинуваченого, наявність ризиків, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які в ході розгляду кримінального провадження частково зменшились, однак продовжують існувати і на даний час, а тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід змінити раніше визначений розмір застави, та визначити такий в межах вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 168.160 гривень, з покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст.ст. 77,81,131, 176-178, 182 - 184, 197, 369-372 КПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_5 про відвід прокурора ОСОБА_6 , відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12), відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в с. Студінка Калуського району, жителя АДРЕСА_1 , продовжити на 60 днів - до 16 листопада 2020 року.

Визначити розмір застави в сумі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 168160 ( сто шістдесять вісім тисяч сто шістдесять ) гривень, яка може бути внесена як обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області (Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26289647 Банк отримувача ДКСУ, м.Київ, Код банку отримувача (МФО) 820172, Рахунок отримувача UA0002265).

В разі внесення визначеної в ухвалі суми застави, негайно звільнити обвинуваченого з-під варти та зобов`язати його :

1.Прибувати за першою вимогою до суду.

2.Не відлучатися за межі місця проживання без дозволу суду.

3.Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Попередити обвинуваченого, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України з одночасним вирішенням питання, передбаченого ч. 10 ст. 182 КПК України.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт, відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору, та направити начальнику Державної установи" Івано-Франківська установа виконання покарань ( № 12), для виконання.

Ухвала в частині запобіжного заходу може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 7 діб після її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою - в той же строк після отримання копії ухвали.

Головуючий суддя:

Судді: