ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1851/20 Номер провадження 11-кп/814/1180/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09.11.2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Роздольне Целіноградської області Республіки Казахстан, зареєстрованому та проживаючому за адресою АДРЕСА_1 , громадянину України, казаху, із середньою освітою, неодруженому, непрацюючому, раніше судимому,

-27.08.1995 Полтавським районним судом за ч.3 ст.117, ч.2 ст.118, ст.42 КК України (1960 р.) до 5 років 6 місяців позбавлення волі;
-04.03.2002 Київським районним судом м.Полтави за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;
-04.06.2003 Полтавським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;
-14.07.2011 Київським районним судом м.Полтави за ч.2 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі;
-04.06.2019 Полтавським районним судом за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі.

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 07 січня 2020 року.
В задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід відмовлено.
Згідно з клопотанням та ухвалою, у провадженні Полтавського районного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження № 0001347 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч.3 ст.189 КК України.
Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_9 обвинувачується у тім, що він 03.12.2019 року близько 16:00 год, перебуваючи дома за адресою АДРЕСА_1 , у стані алкогольного сп`яніння на грунті побутового конфлікту зі своєю матір`ю ОСОБА_10 , взяв ОСОБА_10 двома руками за передпліччя та, міцно cтискаючи, штовхнув її на диван, після чого наніс один удар долонею правої руки у ліву частину обличчя ОСОБА_10 , чим спричинив останній легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я у вигляді гематоми м`яких тканин обличчя зліва та легке тілесне ушкодження у вигляді синців шкіри тулуба ліворуч та обох плечей.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим за злочини проти власності та злочини проти життя та здоров`я особи, на шлях виправлення не став, а знову, 12.01.2020 року близько 04:00 год., повернувшись додому за тією ж адресою повторно почав висловлювати потерпілій ОСОБА_10 безпідставні вимоги передачі йому грошових коштів «на пляшку», на що отримав від останньої категоричну відмову, проте продовжив вимагати передачі грошових коштів та з метою залякування та віддачі грошей почав застосовувати насильство, наносячи удари кулаками в обличчя та удари ногами у корпус тіла ОСОБА_10 . Після того, як потерпіла впала на підлогу від ударів, схопив її рукою за волосся на голові та перетягнув до сусідньої кімнати, вирвавши при цьому жмут волосся, кинув на диван, заклеїв липкою стрічкою рот потерпілій, яка кричала від болю. В подальшому потерпіла ОСОБА_10 втратила свідомість та залишилась лежати на дивані. Коли остання прийшла до тями близько 11 годин дня, ОСОБА_7 продовжив висловлювати потерпілій ОСОБА_10 безпідставні вимоги передачі йому грошових коштів. Даними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини: переломів передніх відрізків ІІ, Х, ХІ-го ребер зліва без зміщення, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, гематоми м`яких тканин та синців шкіри обличчя, закритого перелому кісток носу, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; гематом м`яких тканин верхньої правої кінцівки та правої молочної залози, які кваліфікуються як у своїй сукупності, так і кожна окремо як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вказані дії, пов`язані з вимогою передачі грошових коштів та застосування фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я, ОСОБА_11 сприймала як реальну загрозу для свого життя.
Продовжуючи дію запобіжного заходу суд зазначив про доведеність прокурором продовження існування ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні. Зазначені обставини також свідчать про недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а тому строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 вважає за необхідне продовжити.
Не погоджуючись з рішенням суду до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за місцем проживання у нічний час з 22 год. до 06 год.
Зазначає, що судом належно не обґрунтовано продовження обвинуваченому найбільш суворого запобіжного заходу.
Вказує, що він не переховувався від органу досудового розслідування, супротиву працівникам поліції не чинив, як і не чинив тиску на свідків та потерпілих, інших перешкод у здійсненні досудового розслідування не чинив, інших злочинів не вчиняв, з моменту події до набрання запобіжного заходу майже пів року проживав з матір`ю та у них не виникало жодних конфліктів.
Також звертає увагу на позицію потерпілої щодо продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та зміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Інші учасники кримінального провадження ухвалу не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника в його інтересах - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених, заперечення прокурора проти її задоволення, вивчивши матеріали п ровадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла наступного висновку.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд повинен з`ясувати всі обставини з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час вирішення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, доведених прокурором, тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, дані про його особу та дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років із конфіскацією майна, при цьому, як зазначив прокурор у судовому засіданні, оголошувався у розшук в ході проведення досудового розслідування, а тому існує ризик переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання.
Окрім цього, ОСОБА_7 має не зняті та не погашені судимості, у тому числі, за злочини проти життя та здоров`я особи, а також за злочини проти власності, не має стійких соціальних зв`язків, не працює, інших джерел доходу, окрім злочинного, не має, що характеризує його особистість наявністю стійкої внутрішньої орієнтації на злочинний спосіб задоволення потреб та свідчить про існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.
Зважаючи на обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, проживання обвинуваченого разом із потерпілою, ОСОБА_7 може вчинити дії щодо незаконного впливу на потерпілу з метою зміни її показань в суді або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Застосування більш м`якого запобіжного заходу домашнього арешту, на якому наполягає обвинувачений та його захисник, є неможливим, оскільки він передбачає перебування ОСОБА_7 на волі, що дає можливість негативно впливати на повне та об`єктивне встановлення істини у кримінальному провадженні.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09.11.2020 року щодо продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4