Дата документу 13.01.2021 Справа № 331/5033/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/65/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/5033/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7

законного представника неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2020 року, якою щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має загальну середню освіту, навчається на другому курсі Запорізького електротехнічного коледжу Національного університету «Запорізька політехніка», не одруженого, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділення Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_11 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21 години 29 хвилин 25 грудня 2020 року, без визначення застави,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року щодо ОСОБА_10 та застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Апелянт, посилаючись на норми КПК України, вважає, що слідчим суддею при прийнятті рішення не взято до уваги те, що ОСОБА_10 надав слідству вичерпні показання, не здійснював перешкод у здійсненні досудового розслідування та не вчиняв інших злочинів, не враховано обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_10 є неповнолітнім, студентом 2 курсу Запорізького електротехнічного коледжу Національного університету «Запорізька політехніка», має постійне місце проживання, по якому з народження мешкає з бабусею, яка є його законним представником, та дідусем, тобто, має міцні соціальні зв`язки зі своєю сім`єю, позитивно характеризується за містом навчання та мешкання, спостерігається у лікарів невролога, кардіолога та офтальмолога з різними важкими діагнозами і потребує постійного лікування, після отриманої травми та проведеної операції йому необхідне проведення різноманітних медичних маніпуляцій, що неможливо зробити в умовах слідчого ізолятора. За таких обставин апелянт вважає, що відсутні ризики, передбачені пунктами 1, 2 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_10 переховуватися від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, захисника та законного представника неповнолітнього підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст. 29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, під час розгляду клопотання слідчий суддя, встановивши, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, зазначені у ч. 1 ст. 194 КПК України, врахувавши підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками слідчого судді та вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілком може забезпечити належну поведінку підозрюваного.

У судовому засіданні суду першої інстанції сторона захисту просила про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Оцінюючи кожен факт, викладений на підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків, суд має оцінювати його у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК України. Вказане вбачається не лише зі змісту відповідної норми, але й практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови», заява №9190/03 від 04 жовтня 2005 року, зазначено про те, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність в нього родини й утриманців, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

На думку колегії суддів, слідчий суддя суду першої інстанції не повною мірою дотримався вказаних вимог закону.

Так, підозрюваний ОСОБА_10 є неповнолітнім, студентом 2 курсу Запорізького електротехнічного коледжу Національного університету «Запорізька політехніка», має постійне місце проживання, по якому з народження мешкає з бабусею, яка є його законним представником, та дідусем, тобто, має міцні соціальні зв`язки зі своєю сім`єю, позитивно характеризується за містом навчання та мешкання, за станом здоров`я потребує лікування, згідно з протоколом допиту, останній щиро розкаявся у вчиненому.

Вказані обставини значно зменшують ступінь існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Проте, слідчий суддя вказаним обставинам належної оцінки не надав та не зазначив, чому інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_10 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що обґрунтована підозра у вчиненні ним тяжкого злочину, не може бути сама по собі підставою для відмови у застосуванні більш м`якого запобіжного заходу до останнього.

При оцінці можливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, колегія суддів використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну зі спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак, вимагає доказів того, що вона має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладені обставини, враховуючи наявність у підозрюваного ОСОБА_10 постійного місця мешкання, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, є мінімальними.

Разом з цим, колегія суддів враховує закріплену в п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і розтлумачену в п. 86 рішення ЄСПЛ у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30 січня 2018 року «презумпцію на користь звільнення» з урахуванням того, що запобігти встановленим ризикам можливо, шляхом застосування до підозрюваного домашнього арешту з покладенням обов`язків.

При цьому, колегія суддів, беручи до уваги викладені обставини, які характеризують особу підозрюваного, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

На думку колегії суддів, застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи вказане вище, а також те, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, колегія суддів не знаходить підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга захисника задоволенню, при цьому вважає за необхідне змінити підозрюваному ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

У зв`язку зі зміною запобіжного заходу, ОСОБА_10 слід звільнити з-під варти в порядку ч. 3 ст. 202 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2020 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_10 задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділення Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_11 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21 години 29 хвилин 23 лютого 2021 року, без визначення застави, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому в період доби з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_10 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до визначеної службової особи;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.

Строк дії домашнього арешту та обов`язків, покладених судом, визначити до 23 лютого 2021 року включно.

ОСОБА_10 , який утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», звільнити з-під варти у зв`язку зі зміною запобіжного заходу в порядку ч. 3 ст. 202 КПК України.

Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_10 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: