Справа № 132/1905/18
Провадження №11-кп/801/1419/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000144 від 18.04.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України,

за участю:
прокурора: ОСОБА_8
захисника : ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
в с т а н о в и в :
До Вінницького апеляційного суду надійшли матеріали у кримінальному провадженні №0000144, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.04.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2020 року клопотання прокурора задоволено.
Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Строк дії ухвали суду 60 днів до 17.01.2021 включно.
Визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 549 250 (п`ятсот сорок дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн., які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В разі внесення застави, покладено на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кілька обов`язків, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , непогодившись з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2020 року, подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду від 19.11.2020 року, обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання.
Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 мотивовано тим, що суд не взяв до уваги те, що жодного разу ОСОБА_7 не був належним чином повідомлений відповідно до ст. 135 КПК України про судовий розгляд, в матеріалах провадження відсутні повідомлення про вручення судових повісток, на кожне судове засідання, на яке не міг прибути ОСОБА_7 , він надсилав клопотання про перенесення судового засідання, оскільки мав проблеми зі здоров`ям.
Захисник звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вже перебував під вартою, але з 13.11.2018 року йому було змінено запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, 13.01.2019 року строк запобіжного заходу збіг і його не було продовжено.
Жодного разу ОСОБА_7 не порушив покладені на нього обовязки, не вчинив нових злочинів.
З 08.08.2018 року розглядається судове провадження відносно ОСОБА_7 за цей час не вивчено жодного доказу, не допитано жодного свідка, потерпілого, за час перебування під вартою ОСОБА_7 було повністю відшкодовано завдані збитки потерпілим, також було досягнуто домовленості про укладання угоди про визнання винуватості з Вінницькою обласною прокуратурою, яка до цих пір не була надана суду для затвердження, оскільки не відбулося підготовче засідання у справі.
Ризики, передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не підтверджуються, доказів незаконного впливу на свідків у сторони обвинувачення не має, як і підстав обгрунтовано припускати можливість знищення доказів у справі, які давно зібрані та зберігаються у сторони обвинувачення.
Крім того, потерпілі у письмових заявах вказують на те, що шкода їм повністю відшкодована, претензій до ОСОБА_7 в них немає.
На думку захисника, сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час існують, оскільки ОСОБА_7 неодноразово не зявлявся на виклику до суду, був оголошений в розшук, може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, захисника ОСОБА_6 , який просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду від 19.11.2020 року та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав в повному обсязі вимоги апеляційної скарги захисника, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.
З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 , ч.5 ст.185 КК України.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000 від 18.04.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 , ч.5 ст.185 КК України перебуває на розгляді.
Вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Безпідставними є посилання захисника ОСОБА_6 , що ризики наведені прокурором та які зазначені в ухвалі суду є недоведеними.

З матеріалів провадження убачається, що обвинувачений ОСОБА_7 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.08.2020 року був оголошений у розшук, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, неодноразово не з`являвся до суду, перешкоджав встановленню істини в кримінальному провадженні, у обвинуваченого відсутнє постійне місце проживання в м.Вінниці та Вінницькій області, тому перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки у разі постановлення обвинувального вироку суду, особа може бути засуджена до реальної міри покарання; вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), незаконно впливати на свідків та потерпілих.
Крім того, судом прийнято до уваги, те що під час досудового розслідування щодо ОСОБА_7 було обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яку ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2018 року змінено на цілодобовий домашній арешт з покладенням на нього певних обов`язків, однак обвинувачений ОСОБА_7 порушував умови виконання запобіжного заходу.
Також, судом перевірено причини поважності неявки обвинуваченого ОСОБА_7 в судові засідання, який, хоча і надсилав до суду заяви (клопотання) про відкладення судових засідань у зв`язку з неможливістю його прибуття в судові засідання з різних особистих обставин, таких як перебування на лікуванні або у відрядженні з робочих питань 11.03.2019, 22.05.2019, 21.06.2019, 15.08.2019, 19.09.2019, 15.11.2019, 23.12.2020, 10.02.2020, 27.02.2020, 01.06.2020, 25.06.2020 та 05.08.2020, однак в подальшому до суду на виклики не з`являвся, що свідчить про його ухилення від суду та судового розгляду.
Суд першої інстанції обґрунтовано застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки на час розгляду клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого триває, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором, а також забезпечити безпеку суспільства від нових протиправних посягань обвинуваченого, враховуючи ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому він обвинувачується.
Твердження захисника ОСОБА_6 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування ухвали Вінницького міського суду від 19.11.2020 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 .

Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в :
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4