Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4739/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 274/4739/20 за апеляційною засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 вересня 2020 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання умовно-достроково. Вважає ухвалу суду незаконною, постановленою без повного та всебічного дослідження обставин справи. Зазначає, що залишаючи його клопотання без задоволення, суд першої інстанції послався на ч.8 ст.154 КВК України, яка не має до нього жодного відношення, а тому ухвала суду підлягає скасуванню. Вказує, що право на звернення з клопотання про умовно-дострокове звільнення він отримав ще в квітні 2020 року. Крім того, зазначає, що поза увагою суду залишилися заохочення, які він отримав відбуваючи покарання в БВК №119, а також те, що до переведення в ДУ «Бердичівський виправний центр (№108)» він був працевлаштований та до праці ставився сумлінно.

В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково від призначеного покарання, вказавши, що порушень встановленого порядку відбування покарання він не допускає, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня під контролем адміністрації.

Залишаючи заяву засудженого без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 засуджений вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 грудня 2015 року за ч. 2 ст. 121 КК України на 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.10.18 року у строк покарання засудженому ОСОБА_7 зараховано час попереднього ув`язнення з 07.02.15 року до 31.05.15 року та з 24.06.15 року до 17.05.16 року.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.12.19 року згідно зі ст.82 КК України невідбуту частину покарання засудженому ОСОБА_7 замінено на 3 роки 6 місяців 13 днів обмеження волі.

Початок строку відбування покарання: для позбавлення волі - 24.06.19 року, для обмеження волі - 13.07.20 року.

Відповідно до досліджених матеріалів засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Бердичівський виправний центр (№108)» з 13.07.2020 року. За період відбування покарання характеризується посередньо. Порушень встановленого порядку відбування покарання не допускає, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня під контролем адміністрації. На даний час до праці не залучається у зв`язку з малим обсягом виробництва. Заохочень не має жодного.

Згідно ч.8 ст.154 КВК України особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.

З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_7 є особою, яка відбуває покарання в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме в порядку заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі покаранням у виді обмеження волі, тобто підпадає під перший критерій обмеження у часі у праві умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Також ОСОБА_7 є особою, яка була направлена у місця обмеження волі у випадках, передбачених законом, а саме був направлений до Бердичівського виправного центру (№ 108) у випадку, передбаченому ст. 82 КК України, ч. 3 ст. 154 КВК України, тобто підпадає і під другий критерій обмеження у часі у праві умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Враховуючи, що ухвала про направлення ОСОБА_7 у місця обмеження волі була винесена 04.12.19 року, тобто з дня винесення ухвали ще не минув один рік, засуджений ОСОБА_7 не може бути звільнений умовно-достроково. При цьому право засудженого на умовно-дострокове звільнення не порушується, оскільки за особою залишається таке право при настанні строків, передбачених у Законі.
Крім того, ОСОБА_7 прибув до Бердичівського виправного центру (№ 108) для відбування покарання лише 13.07.20 року, а з заявою про умовно-дострокове звільнення звернувся вже 14.07.20 року, тобто відбувши у місцях обмеження волі лише 1 день. При цьому на даний час за період відбування покарання у виді обмеження волі ОСОБА_7 заохочень не має жодного, не працевлаштований, що не дозволяє зробити висновок про сумлінну поведінку засудженого і його ставлення до праці, які вказують на доведення виправлення засудженого.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З ухвали суду вбачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України та ст. 154 КВК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Так, ОСОБА_7 був засуджений вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 грудня 2015 року за ч. 2 ст. 121 КК України на 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.10.2018 року у строк покарання засудженому ОСОБА_7 зараховано час попереднього ув`язнення з 07.02.2015 року до 31.05.2015 року та з 24.06.2015 року до 17.05.2016 року.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2019 року згідно зі ст.82 КК України невідбуту частину покарання засудженому ОСОБА_7 замінено на 3 роки 6 місяців 13 днів обмеження волі.

Початок строку відбування покарання: для позбавлення волі - 24.06.19 року, для обмеження волі - 13.07.20 року.
З 13.07.2020 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Бердичівський виправний центр (№108)».
Відповідно до ч.8 ст.154 КВК України особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.

Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_7 , складеної адміністрацією ДУ «Бердичівський виправний центр (№108)», ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2019 року згідно зі ст.82 КК України невідбуту частину покарання засудженому ОСОБА_7 замінено на 3 роки 6 місяців 13 днів обмеження волі. З 13.07.2020 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Бердичівський виправний центр (№108)».

Таким чином, засуджений ОСОБА_7 є особою, яка відбуває покарання в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме в порядку заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі покаранням у виді обмеження волі та особою, яка була направлена у місця обмеження волі у випадках, передбачених законом.
На підставі викладеного, в даному випадку при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 підлягають застосуванню положення ч.8 ст. 154 КВК України.
Враховуючи, що ухвала про заміну невідбутої частини покарання засудженому ОСОБА_7 на 3 роки 6 місяців 13 днів обмеження волі та направлення останнього у місця обмеження волі була постановлена 04.12.2019 року, тобто з дня винесення ухвали ще не минув один рік, тому у засудженого ОСОБА_7 не виникло права на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Таким чином, тлумачення апелянтом положень ст. 154 КВК України не ґрунтуються на законі.
Доводи апелянта про необґрунтоване застосування судом положень ч.8 ст. 154 КВК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме вимогами ст. 154 КВК України встановлено порядок дострокового звільнення від відбування покарання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч.3 ст. 81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.

Відповідно до порядку дострокового звільнення від відбування покарання встановленого ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.

Проте, згідно пояснень представника ДУ «Бердичівський виправний центр (№108)», наданих в суді першої інстанції, вбачається, що представник адміністрації вказаної установи не підтримав клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та вважав його передчасним.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду про залишення вказаного клопотання засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Також, апеляційний суд відмічає, що право засудженого ОСОБА_7 на умовно-дострокове звільнення не порушується, оскільки за останнім залишається таке право при настанні строків, передбачених ч.8 ст. 154 КВК України.
На підставі викладеного, ухвалу суду щодо ОСОБА_7 не можна визнати незаконною, а тому підстав для її скасування немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 вересня 2020 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: