Справа № 211/5630/19
Провадження № 1-кп/211/304/21
У Х В А Л А
19 січня 2021 року колегія Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0001010 від 16.07.2019 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України, -

встановив:

До суду прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів. В обґрунтування клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор посилається на те, що останній не має місця реєстрації, тривалий час офіційно ніде не працевлаштований та не навчається, тобто має слабкі соціальні зв`язки, раніше судимий, та враховуючи те, що в разі доведення вини ОСОБА_7 йому загрожує реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7-ми років, що дає реальні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та від суду, тим самим перешкоджати об`єктивному розслідуванню та встановленню істини по кримінальному провадженню. Крім того, встановлено, що ОСОБА_7 раніше вже притягався до кримінальної відповідальності, за вчинення розбою, однак, звільнившись 14.09.2018 з виправної колонії № 89 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і, маючи не зняту та не погашену в встановленому законом порядку судимість, знову вчинив аналогічний злочин, що свідчить про існування реального ризику того, що залишаючись на свободі він може продовжити вчиняти злочини, здійснювати тиск на потерпілого від даного злочину та свідків. Вищезазначені обставини свідчать про реальне існування ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, тому просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав.

Обвинувачений та захисник ОСОБА_6 проти клопотання прокурора заперечували, посилаючь на тривалість судового розгляду та відсутність ризиків.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, суд дійшов до наступних висновків.

При вирішенні клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 суд приймає до уваги, що він, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаного з проникненням у житло, за який законом передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Обвинувачений ОСОБА_7 , не має постійного джерела доходу, не одружений та не має дітей чи інших утриманців, доводи прокурора про відсутність міцних соціальних звязків у обвинуваченого стороною захисту та обвинуваченим не спростовані, а отже вказане свідчить про відсутність у обвинуваченого будь-яких стримуючих факторів від вчинення нових злочинів. Суд вважає, що залишаючись на свободі, він може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення та усвідомлюючи неминучість покарання у виді позбавлення волі, може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом.

Також суд враховує стадію провадження, а саме, що у справі не допитані свідки, та обвинувачений може на них впливати.

Отже суд вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, тому, незважаючи на презумпцію невинуватості, яка превалює над принципом поваги до свободи особистості, слід продовжити строк дії запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою на 60 днів і таке рішення відповідає практиці ЄСПЛ, зокрема викладеній у рішеннях у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.

Крім того, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України, не знаходить підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, так, як злочин у якому обвинувачується ОСОБА_7 був вчинений із застосуванням насильства, небезпечного для життя особи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 309 КПК України, суд
ухвалив:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів - по 19 березня 2021 року включно без визначення застави.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити уповноваженій особі місць ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3