Провадження № 1-кп/522/18/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000570 від 13.08.2020 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Слободзея Республіки Молдова, громадянина Молдови, без освіти, офіційно не працевлаштованого, на території України без реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 12.02.2020 року Приморським районним судом м. Одеси, за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
12.08.2020 року приблизно о 18 год. 50 хв. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився на автостанції «Привокзальна» за адресою: м. Одеса, вул. Старосінна, 1, підшукуючи особу, у якої під надуманим приводом терміново зателефонувати, можливо отримати мобільний телефон у тимчасове користування, а в подальшому заволодіти ним на свою користь та продати для отримання грошових коштів.
Помітивши ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в руках тримав мобільний телефон марки «Мейзу М6Т» в корпусі, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , із сім-картою НОМЕР_3 , загальною вартістю 2100 гривень, ОСОБА_3 вирішив заволодіти вказаним телефоном.
Діючи з вказаною метою, з корисливих мотивів та переслідуючи ціль особистого збагачення, ОСОБА_3 , діючи повторно, шляхом обману, повідомив ОСОБА_7 надуманий мотив необхідності зателефонувати, з метою отримання доступу до належного йому мобільного телефону, заздалегідь не маючи наміру його повертати.
В результаті вказаних навмисних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , будучи введеним в оману, добровільно передав належний йому мобільний телефон в тимчасове користування.
Отримавши обманним шляхом доступ до вказаного чужого майна, ОСОБА_3 , скориставшись неуважністю ОСОБА_7 , непомітно для нього покинув місце отримання телефону від власника, обернувши його на свою користь та завдавши потерпілому матеріальний збиток на суму 2100 грн., розпорядившись вказаним майном на власний розсуд.
Таким чином, встановлені достатні підстави обвинувачувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України за ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
У судовому засідання обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та підтвердив обставини кримінального правопорушення, що описані в обвинувальному акті.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини кримінального правопорушення, що описані в обвинувальному акті, та пояснив суду наступне. Вказав, що дійсно 12.08.2020 року приблизно о 18 год. 50 хв., він знаходився за адресою: м. Одеса, вул. Старосінна, 1, на автостанції «Привокзальна», де підійшов до чоловіка, попросив в нього зателефонувати, відійшовши в бік, поки потерпілий не бачив, та покинув місце вчинення кримінального правопорушення з його телефоном. Потім поїхав до с. Усатове Біляївського району Одеської області, продав телефон приблизно за 300-400 гривень. Розумів, що робить неправильно.
У вчиненому злочину щиро кається, просив вибачення, зробив відповідні висновки та завіряв суд, що відшкодує шкоду потерпілому та більше не вчинятиме злочини.
Просив суд суворо його не карати, врахувати його щире каяття у вчиненому злочині та призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі, оскільки в нього є дитина, яку він хоче виховувати. Вказав, що досі не відшкодував потерпілому шкоду, однак пообіцяв це зробити.
Прокурор з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину та характеризуючих особу даних, просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та на підставі ст. 71 КК України, застосувавши в даному випадку принцип часткового приєднання покарання, призначеного за попереднім вироком суду, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці.
Потерпілий ОСОБА_7 вказав, що шкоду обвинуваченим йому не відшкодовано, просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з урахуванням визнання вини обвинуваченим, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання обману (шахрайство), вчинене повторно.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який, є громадянином Молдови, без освіти, офіційно не працевлаштований, без реєстрації, фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий.
Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , при цьому встановлено, що він: раніше судимий та вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку; не має офіційних джерел для існування, що і спонукало його до вчинення корисливого кримінального правопорушення; за місцем реєстрації на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; за місцем проживання характеризується задовільно.
Згідно зазначеної в досудовій доповіді соціально-психологічної характеристики обвинуваченого, ОСОБА_3 постійної роботи не має, освіти не має, професійними навичками не володіє, час від часу підробляє вантажником на ринку «Привоз», отримує допомогу від родичів, а також соціальну допомогу на дітей, коштів на базові потреби вистачає. Обвинувачений наразі проживає за вищевказаною адресою разом зі співмешканкою у будинку, який належить рідному дядькові. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній.
Призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд враховує, що і в період досудового слідства, і під час судового розгляду, останній винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінального правопорушення визнавав стабільно, що свідчить про надання допомоги правоохоронним органам і суду у встановленні обставин справи і активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, що на підставі ст. 66 КК України визнається пом`якшуючою покарання обставиною.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 не встановлено.
Суд також приямає до уваги, що вчинений обвинуваченим злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого.
Санкцією ч. 2 ст. 190 КК України за вчинення даного кримінального правопорушення передбачено покарання у видіштрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років.
Відповідно до абз. 4 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.
Згідно ч. 1 ст. 53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Обвинувачений в судовому засіданні просив не призначати покарання у виді штрафу, оскільки офіційно не працевлаштований, постійного доходу не має, тому не матиме можливості сплатити штраф.
Згідно ч. 1 ст. 57 КК України, покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в дохід держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 офіційно не працює, покарання у виді виправних робіт не може бути йому призначено.
Призначаючи у відповідності до ст. 65 КК України ОСОБА_3 вид і міру покарання, суд, керуючись правосвідомістю, враховує вчинення обвинуваченим умисного корисливого злочину, яке віднесене кримінальним Законом за формальними ознаками до нетяжкого злочину, яке являється суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності.
При цьому суд враховує позицію прокурора, висновок органу пробації, те, що шкоду потерпілому не відшкодувано, наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме щире каяття, критичне ставлення обвинуваченого ОСОБА_3 до скоєного, відсутність стійких соціальних зв`язків. Посилання обвинуваченого на те, що він має малолітню дитину не підтверджено документально.
При призначені покарання суд також бере до уваги, що ОСОБА_3 вироком Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2020 року був засуджений до 2 років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, однак, ніяких висновків для себе не зробив і під час іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення, тому суд приходить до переконання про неможливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, проте, враховуючи молодий вік обвинуваченого та наведені в даному вироку на користь ОСОБА_3 позитивні дані: щире каяття, тяжкі особисті та сімейні обставини, суд все ж вважає за необхідне призначити покарання у виді двох років позбавлення волі.
Суд вважає, що вказаний вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
За роз`ясненнями, що містяться в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами та доповненнями), у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, відповідно до якої, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нові кримінальні правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до вимог ч. 3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Враховуючи, що ОСОБА_3 , 12.02.2020 року був засуджений вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, від відбування якого, звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком один рік, при цьому, в період останнього вчинив новий злочин, у зв`язку з чим, суд вважає за потрібне визначити ОСОБА_3 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, застосувавши в даному випадку принцип часткового приєднання покарання за попереднім вироком суду.
На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті призначення покарання.
Процесуальні витрати на залучення експертів, у зв`язку з проведенням експертиз, відсутні та цивільний позов не заявлено.
Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 63, 65, 190 КК України, ст. ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Визнати виним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до покарання призначеного ОСОБА_3 за даним вироком, приєднати частково один місяць позбавлення волі, з невідбутого ним покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року, за яким ОСОБА_3 був засуджений до двох років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК визначено 1 рік іспитового строку, та остаточно ОСОБА_3 до відбування призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 1 (один) місяць.
Обвинуваченого ОСОБА_3 негайно взяти під варту в залі судового засідання.
Початок строку покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту взяття під варту.
Речові докази по справі:
- зелена футболка «FAZO-R», з білими полосами повернути власнику;
- DVD-R диск VERBATIM 7.4 GB, на якому наявний відеозапис з камер спостереження системи «Безпечне Місто», розташованих на Старосінній площі в місті Одесі зберігати в матеріалах справи.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1