КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_5.

суддів ОСОБА_6.

ОСОБА_7.

за участю секретаря ОСОБА_8.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за клопотанням адвоката ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_1 про зміну обов`язків, покладених на засудженого ОСОБА_1 вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_9.

захисника ОСОБА_10.

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_10. про зміну обов`язків, покладених у відповідності до ст. 76 КК України, на засудженого ОСОБА_1 вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_10. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу, якою скасувати обов`язок, покладений на ОСОБА_1 у відповідності до ст. 76 КК України вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року, а саме не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки висновки суду, викладені у ній, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так в апеляційній скарзі акцентується увага на тому, що ОСОБА_1 взимку 2019 року, не маючи змоги влаштуватись в Україні на роботу з гідною оплатою праці, був змушений виїхати до Угорщини, де офіційно влаштувався на роботу. Про намір працевлаштуватись на роботу в Угорщині ОСОБА_1 повідомив орган пробації та просив дати дозвіл на виїзд за кордон і встановити йому порядок реєстрації один раз на два чи три місяці, яку він буде здійснювати по прибуттю в Україну з Угорщини. Проте будь-якої офіційної відповіді ОСОБА_1 не отримав, а в усному порядку йому було повідомлено, що в даний час це є неможливим.

Захисник також посилається на те, що 17 серпня 2020 року ним в інтересах ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу Центру пробації у м. Києві та Київській області було внесено клопотання про надання останньому дозволу для виїзду за кордон з метою працевлаштування та роботи, а також встановлення порядку реєстрації в органі пробації один раз у три місяці. 8 вересня 2020 року, як вказується в апеляційній скарзі, захиснику надійшла відповідь про те, що Дніпровський районний відділ Центру пробації у м. Києві та Київській області не має законних підстав надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд за межі України, а також встановити періодичність явки на реєстрацію один раз у три місяці. При цьому апелянт зазначає, що ОСОБА_1 розуміє, що, виїхавши за кордон без дозволу органу пробації, порушив покладені на нього судом обов`язки, але іншого варіанту з працевлаштування у нього не було, оскільки віднайти в Україні роботу із заробітною платнею 20 - 25 тис. грн. майже неможливо. Будь-яких інших порушень обов`язків, встановлених щодо нього судом, ОСОБА_1 не допускав і має чіткий намір стати на шлях виправлення та довести це чесною і сумлінною працею, хоча і за кордоном.

Також захисник акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 працює в Угорщині разом з потерпілим ОСОБА_3 , з яким, незважаючи на прикрий інцидент, продовжує перебувати у дружніх стосунках та всіляко спокутує спричинену шкоду, а саме підтримує потерпілого ОСОБА_3 морально, який разом з ним вимушений працювати за кордоном, щоб забезпечити належний рівень життя. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 працюють у одного роботодавця, разом винаймають житло та допомагають один одному в роботі та побуті. Крім того, ОСОБА_1 має складнощі із виїздом з Угорщини до України через поширення коронавірусної інфекції та відповідних обмежень введених державами.

Крім того, сторона захисту вказує на те, що твердження суду першої інстанції, наведене в оскаржуваному рішенні, є таким, що суперечить положенням Конституції України, Кодексу

законів України про працю, іншим законам та міжнародним актам, згода на

обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та якими закріплено непорушні гарантії і права кожної особи на працю, яку вона вільно обирає або на яку вільно погоджується, а,

отже, воно підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, при постановленні оскаржуваної ухвали зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Згідно зі ст. 76 КК України на ОСОБА_1 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання (ас. 135-140).

Таким чином ОСОБА_4 ознайомлений з покладеними на нього вироком суду обов`язками, що додатково підтверджується копією розписки про отримання копії вироку останнім (ас. 143).

Вказаний вирок було направлено до виконання до органу з питань пронації за місцем зареєстрованого проживання засудженого, а саме до ВКВІ Дніпровського району м. Києва (ас. 147).

Дніпровським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області копія вироку отримана та прийнята до виконання (ас. 148).

1 листопада 2019 року захисник ОСОБА_10. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного відділу Центру пробації у м. Києві та Київській області з клопотанням про встановлення порядку з`явлення ОСОБА_1 для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та надання йому дозволу для виїзду за кордон з метою роботи (ас. 161).

Листом Дніпровської районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області від 12 листопада 2019 року за № 32/14/10840-19 адвокату ОСОБА_10. надана обґрунтована відповідь про те, що відділ не має законних підстав надати гр. ОСОБА_1 дозвіл на виїзд за межі України, а також встановити періодичність явки на реєстрацію один раз на три місяці (ас. 162).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 4 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_10. про зміну обов`язків, покладених у відповідності до ст. 76 КПК України на засудженого ОСОБА_1 вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року (ас. 174-175).

На повторне звернення захисника ОСОБА_10. до Дніпровського районного відділу Центру пробації у м. Києві та Київській області з клопотанням про встановлення порядку з`явлення ОСОБА_1 для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та надання йому дозволу для виїзду за кордон з метою роботи, листом районного відділу повторно роз`яснено захиснику з наведенням обґрунтування про те, що відділ не має законних підстав надати гр. ОСОБА_1 дозвіл на виїзд за межі України, а також встановити періодичність явки на реєстрацію один раз на три місяці (ас. 197-198).

23 вересня 2020 року захисник повторно звернувся до Дніпровського районного суду з клопотанням про зміну обов`язків, покладених на засудженого ОСОБА_1 , звільненого від відбування покарання з випробуванням (ас. 189).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_10. про зміну обов`язків, покладених у відповідності до ст. 76 КК України, на засудженого ОСОБА_1 вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що відповідно до ч.4 ст.164 КВК України у разі, якщо засуджений з незалежних від нього обставин не може виконати обов`язок (обов`язки), покладені на нього судом, уповноважений орган з питань пробації направляє до суду обґрунтоване подання про зміну таких обов`язків. Проте, у матеріалах клопотання відсутні, а суду не надані будь-які об`єктивні дані, які вказують на наявність таких підстав для зміни обов`язків у даному випадку. Зокрема, суду надані відомості про виїзд засудженого без погодження з уповноваженим органом з питань пробації за межі України до Угорщини, де він на даний час працює, але вказана обставина не обґрунтовує необхідності зміни покладеного на ОСОБА_1 обов`язку через неможливість його виконання.

Окрім того, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, з долученої до клопотання копії відповіді уповноваженого органу з питань пробації вбачається, що Дніпровський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області не має законних підстав надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд за межі України, а також встановити періодичність явки на реєстрацію один раз на три місяці, оскільки періодичність явки на реєстрації визначена додатком 48 до Наказу Міністерства юстиції України № 272/5 від 29 січня 2019 року «Про затвердження Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі» (ас. 212-213).

З таким висновком місцевого суду погоджується й колегія суддів.

Відповідно до ст. 63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду, таким чином, права засудженого не можуть підлягати будь-яким обмеженням, окрім тих, які визначені законом та встановлені вироком суду.

Згідно з вироком суду на засудженого ОСОБА_1 покладені обов`язки, передбачені ст. 76 КПК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Зі змісту наведених положень вбачається, що покладення на засуджених обов`язків, передбачених ст.76 КК України, є обов`язковим (імперативним).

Контроль за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, виконанням покладених на них судом обов`язків протягом іспитового строку (наглядова пробація) здійснюється уповноваженим органом з питань пробації у порядку, передбаченому Законом України «Про пробацію» від 5 лютого 2015 року № 160-VIII, та до 29 січня 2019 року Інструкцією про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженою наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства внутрішніх справ України від 19 грудня 2003 року N 270/1560, а після 29 січня 2019 року Порядком здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 січня 2019 року № 272/5, якими передбачено здійснення обов`язкових заходів контролю за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням та виконанням покладених них судом обов`язків.

Відповідно до положень Розділу V Порядку, яким передбачений порядок погодження на виїзд з України засуджених осіб, для отримання погодження на виїзд з України засуджені до ЗЗПД, ГР, ВР, звільнені з випробуванням, на яких судом покладено обов`язок не виїжджати з України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, подають до уповноваженого органу з питань пробації заяву про погодження на виїзд та долучають підтвердні документи про необхідність виїзду з України (відповідний наказ Міністерства охорони здоров`я України про направлення на лікування за кордон або лист-підтвердження закордонного лікувального закладу про згоду прийняти особу на лікування або обстеження, копія довідки про смерть або копія висновку лікаря про хворобу близьких родичів, довідка з місця роботи про необхідність виїзду за кордон, копія довідки про вступ до навчального закладу, місцезнаходження якого за кордоном тощо). Якщо підтвердні документи викладені іноземною мовою, засуджена особа повинна надати переклад цих документів, здійснений суб`єктом господарювання, який має право на надання послуг перекладу.

Заява про погодження на виїзд з України розглядається уповноваженим органом з питань пробації не більше п`яти днів.

У заяві засуджена особа зазначає термін, на який вона планує виїхати за кордон, та зобов`язується у разі погодження на виїзд з України повідомити уповноважений орган з питань пробації про прибуття в Україну наступного дня після спливу зазначеного терміну.

За результатами розгляду заяви про погодження на виїзд уповноваженим органом з питань пробації виноситься постанова про погодження на виїзд з України засудженої особи (відмову у погодженні) за формою, наведеною в додатку 25 до цього Порядку.

Про погодження (відмову у погодженні) на виїзд з України уповноважений орган з питань пробації інформує осіб, визначених у цьому пункті, у день винесення відповідної постанови.

При цьому, уповноважений орган з питань пробації погоджує виїзд з України особам, визначеним у пункті 1 цього розділу, у випадках направлення їх у відрядження з місця роботи, навчання за кордоном, потреби проходження курсу лікування або обстеження, у разі смерті або хвороби близьких родичів чи членів сім`ї, що загрожує життю хворих.

У день винесення постанови про погодження на виїзд з України уповноважений орган з питань пробації інформує територіальний орган Національної поліції України за місцем розташування уповноваженого органу з питань пробації про надання дозволу на виїзд з України.

Підставою для відмови у погодженні на виїзд з України є ненадання підтвердних документів, зазначених у пункті 1 цього розділу.

Згідно з матеріалами справи особисто засуджений до уповноваженого органу пробації із заявою про надання дозволу для виїзду за кордон України не звертався, і таких доказів не надано захисником ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду.

Таким чином, з наявних у справі даних встановлено, що ОСОБА_1 , всупереч встановленим вироком суду обов`язкам, виїхав за межі України, не маючи дозволу уповноваженого органу пробації.

Окрім того, пунктом 2 Підрозділу 2 Розділу ІV вказаного Порядку передбачено проведення реєстрації звільнених від відбування покарання з випробуванням, у тому числі звільнених від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до семи років, а саме, періодичність явки на реєстрацію встановлюється з урахуванням рекомендованої періодичності встановлення днів явки на реєстрацію за формою, наведеною в додатку 48 до цього Порядку, але не більше 12 разів на квартал. Попередня періодичність явки на реєстрацію визначається під час першого візиту з урахуванням історії правопорушень.

Згідно з вимогами, викладеними у додатку 48, особи, періодичність явок на реєстрацію з максимальною інтенсивністю контрольних заходів - 2-4 рази на місяць. Періодичність явок на реєстрацію із середньою інтенсивністю контрольних заходів - 1 раз на місяць. Періодичність явок на реєстрацію з мінімальною інтенсивністю контрольних заходів - 1-2 рази на 3 місяці. Про зміну періодичності явки на реєстрацію уповноваженим органом з питань пробації виноситься постанова про встановлення днів явки на реєстрацію, яка оголошується звільненому з випробуванням під підпис.

З матеріалів справи встановлено, що постанова про зміну періодичності явки обвинуваченого на реєстрацію уповноваженим органом з питань пробації не виносилася.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що суду не надані будь-які об`єктивні дані, які вказують на наявність підстав для зміни обов`язків у даному випадку, а наявні відомості про виїзд засудженого без погодження з уповноваженим органом з питань пробації за межі України до Угорщини, де він на даний час працює, не є обставиною, що обґрунтовує необхідність зміни покладеного на ОСОБА_1 обов`язку через неможливість його виконання, є правильним.

Окрім того, на переконання колегії суддів, зміна покладеного на засудженого обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації зумовить невиконання останнім обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, що є обов`язковим, здійснення контролю за його поведінкою з боку уповноваженого органу пробації та перешкоджатиме досягненню завдань кримінального судочинства та меті покарання, а, відтак, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки вона є законною та обгрунтованою.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_10 про зміну обов`язків, покладених у відповідності до ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_1 вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року, - залишити без зміни, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_1 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________

ОСОБА_5 ОСОБА_6. ОСОБА_7.