Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/9658/20
Провадження № 1 КП/758/1140/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.09.2020 року Подільський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві підготовче судове засідання по кримінальному провадженню № 0002296 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кожухівка Васильківського району Київської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку 2017 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , -

по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України,

В С Т А Н О В И В :

згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.
Згідно зі ст. 178 Цивільного кодексу України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471 X-II, зброя, в тому числі холодна та боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї) не можуть перебувати у власності громадян.
Однак, в супереч вищенаведеним нормативно-правовим актами
ОСОБА_4 вирішив стати на злочинний шлях та вчинив злочини проти порядку громадської безпеки, за наступних обставин.
ОСОБА_4 , у невстановлений час та дату, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи з прямим умислом, з метою використання холодної зброї в особистих цілях, без передбаченого законом дозволу на її придбання, вирішив стати на злочинний шлях, у порушення вимог ст. ст. 41, 92 Конституції України, ст. ст. 178, 328 Цивільного кодексу України, Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471 X-II, Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 12.10.1992 № 576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, придбав один ніж, який помістив за пояс власних штанів та почав при собі носити.
Так, 09.07.2020 о 02.40 год. за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, працівниками патрульної поліції виявлено ОСОБА_4 , який тримав в руках ніж. Останній, побачивши працівників патрульної поліції, усвідомлюючи незаконність своїх діянь, а саме зберігання холодної зброї, викинув ніж на землю. В подальшому, 09.07.2020 о 05. год. 20 год., в ході огляду місця події, слідчим було виявлено та вилучено на ділянці місцевості, що за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, поблизу будинку №4, ніж, який належить ОСОБА_4 .
Згідно висновку експерта №8-2/712 від 10.07.2020 наданий на дослідження ніж належить до коротко клинкової холодної зброї колючої дії. Досліджуваний ніж є мисливським ножом загального призначення, що виготовлений саморобним способом.

Ці дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.263 КК України.

27 серпня 2020 року між прокурором і ОСОБА_4 , у присутності захисника укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 470 та 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор та ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останнього за ч.2 ст.263 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 у виді громадських робіт. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є нетяжким злочином. У суді останній визнав свою вину.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.п. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і ОСОБА_4 і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

затвердити угоду від 27 серпня 2020 року про визнання винуватості укладену між прокурором ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 27 серпня 2020 року покарання у виді 140 годин громадських робіт.

Згідно ст.124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за залучення експерта у розмірі 817 грн. 25 коп.

Згідно ст.100 КПК України речовий доказ ніж, вилучений у ОСОБА_4 , який зберігається у камері схову Подільського УП НП у м.Києві знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Подільський районний суду м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1