Провадження № 1-кп/127/563/20

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.09.2020 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі:головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду, в м. Вінниці, кримінальне провадження, відомості про яке внесені 25 жовтня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002313 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малі Заліщики, Бучацького району, Тернопільської області, українець, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 НГ України, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Солдат ОСОБА_4 23.10.2019 року призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та цього ж дня, наказом № НОМЕР_2 військового комісара Тернопільського ОВК присвоєно військове звання солдат. В подальшому, 23.10.2019 року ОСОБА_4 направлено для проходження строкової військової служби в складі команди НОМЕР_3 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №244 від 24.10.2019 року зарахований до списків військовослужбовців строкової служби і, призначений на посаду стрільця військової частини НОМЕР_1 .
Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 244 від 24.10.2019 року солдата строкової служби ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця військової частини НОМЕР_1 (ВОС - НОМЕР_4 ).
17.03.2014 року Указом в.о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17.03.2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Однак, 23.10.2019 року, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на ухилення від військової служби.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, з метою ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 23.10.2019 року в складі команди НОМЕР_3 вибув з Тернопільського ОВМ до залізничного вокзалу міста Тернопіль, де того ж дня, у складі тієї ж команди, о 23 годині 46 хвилин разом з іншими військовослужбовцями, здійснив посадку у 32 вагон потягу № 358 сполученням «Рахів - Київ», який прямував до міста Вінниці, де знаходиться пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 .
У подальшому, перебуваючи у вищезазначеному вагоні та реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 24.10.2019 року, близько 03 години, підійшов до начальника відділення по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , якому, повідомив, що іде у вбиральню. Знаходячись у вбиральні вищезазначеного вагону, ОСОБА_4 дочекався о 03 годині 10 хвилин, зупинки потягу на станції Гнівань Тиврівського району Вінницької області та крізь вікно вбиральні залишив вищезазначений вагон потягу, тим самим не з`явився до місця несення служби та, протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , використовуючи попутні транспортні засоби, доїхав до міжнародного пропускного пункту Вилок Виноградівського району Закарпатської області та 25.10.2019 року, приблизно о 04 годині 20 хвилин, намагався перетнути Державний кордон України в напрямку Республіки Угорщина, однак був затриманий інспекторами прикордонного контролю прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (типу А) ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Таким чином, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 , з метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, 24.10.2019 року не з`явився до місця служби.
В ході досудового розслідування між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_3 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншого, у відповідності до ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, 30 червня 2020 року укладено угоду про визнання винуватості.
Зі змісту укладеної угоди вбачається, що сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення до місця служби з метою ухилитись від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та погодженого сторонами призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 408 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) місяців арешту з відбуванням його на гауптвахті.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосовний за наслідками затвердження угоди про визнання винуватості судом.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та зазначив, що угода про визнання винуватості є добровільною та наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості, пообіцявши, що в майбутньому такого більше не повториться.
Прокурор ОСОБА_7 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 і ухвалити вирок, яким призначити узгоджене сторонами покарання.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 призначивши узгоджене сторонами угоди покарання.
Заслухавши думку прокурора, захисника та показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468-475 цього Кодексу.
Винуватість ОСОБА_4 у вчинені злочину, що полягає в ухиленні від військової служби, є доведеною та підтверджується показаннями самого обвинуваченого, який вину визнав та повідомив обставини вчинення ним злочину. Показання обвинуваченого суд вважає переконливим доказом його винуватості з підстав їх належності та допустимості.
Так, ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину визнав, щиро розкаявся та суду пояснив, що дійсно, при обставинах, зазначених в обвинувальному акті він скоїв інкриміноване діяння.
Аналіз вказаних доказів у справі свідчить, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені злочину є доведеною та підтверджується показаннями обвинуваченого, який вину визнав та повідомив обставини злочину.
За таких обставин, суд вважає вказані докази достатні для надання юридичної оцінки дій обвинуваченого та кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення до місця служби з метою ухилитись від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Заслухавши думку прокурора, захисника, показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Злочин, передбачений ч. 3 ст. 408 КК України, який вчинено ОСОБА_4 відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів. Потерпілих у кримінальному провадженні не має.
Обвинувачений ОСОБА_4 являється військовослужбовцем строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 НГ України, в судовому засіданні вину у вчиненому злочині визнав в повному обсязі в чому щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, не одружений.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
У судовому засіданні встановлено, що угода про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_3 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншого відповідає вимогам ст. 472 КПК України, укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, в тому числі і наслідки укладення та затвердження даної угоди передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Судом при вирішенні питання щодо затвердження угоди встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_4 є вірною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб та обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання.
Виходячи з вищенаведеного, враховуючи конкретні обставини справи, особу винного, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення, попередження нових злочинів, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, суд приходить до переконання про можливість застосування положень ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 408 КК України у вигляді арешту на гауптвахті, з врахуванням положень, закріплених у ст. 60 КК України, та призначає узгоджене сторонами вид і міру покарання, відповідно до угоди про визнання винуватості від 30 червня 2020 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_4 .
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 368-370, 374, 468, 470, 472, 474, 475 КПК України та ст.ст. 60, 65, 69, 425 КК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості укладену між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 30 червня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 25 жовтня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002313.
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України.
Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання за ч. 3 ст. 408 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) місяців арешту з відбуванням його на гауптвахті.
Початок строку відбування покарання рахувати з дати прибуття ОСОБА_4 для відбуття покарання на гауптвахту.
На вирок суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області, з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України. Клопотання про його скасування місцевим судом може подаватися прокурором у разі невиконання умов угоди про визнання винуватості згідно зі ст. 476 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: