Номер провадження: 11-кп/813/877/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , на вирок Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2020 року у кримінальному провадженні № 0001080, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.04.2020 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка, Оренбургської області РФ, громадянина України, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 2 роки, з покладенням обов`язків передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком також вирішено питанням щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

встановив:

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 13.04.2020 року о 17:20 годині, керуючи технічно справним автобусом марки «БОГДАН А-09201», номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті проспекту Адміральського та вул. Геранева в м. Одеса, в порушення вимог п.п.1.5, 2.3(б), 18.1, 18.4 «Правил дорожнього руху» України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість, а при необхідності не зупинився перед пішохідним переходом, на якому перебував пішохід ОСОБА_7 , та з необережності допустив наїзд на вказаного пішохода. В результаті наїзду, останній отримав тяжкі тілесні ушкодження. Порушення вимог п.п. 18.1, 18.4 «Правил дорожнього руху» України водієм ОСОБА_8 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Не погоджуючись із вироком суду в частині призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 на виконання ухвали Одеського апеляційну суду від 22.10.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху, подав уточнену апеляційну скаргу в якій просить вирок суду змінити та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, без позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначені додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не врахував пом`якшуючих обставин, зокрема даних про особу засудженого та того, що робота останнього безпосередньо пов`язана з керуванням транспортним засобом, так як останній є водієм маршрутного автобусу.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали уточнену апеляційну скаргу у повному обсязі; пояснення потерпілого, який не наполягав на призначенні додаткового покарання; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права та законності.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Щодо доводів захисника, з приводу невідповідності призначеного судом першої інстанції додаткового покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через надмірну суворість, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 55 КК України, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначено як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

Позбавлення права керувати транспортними засобами передбачено в санкції частини 2 статті 286 КК України на строк до трьох років або без такого.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України, визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у повному обсязі та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті.
За таких обставин суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_8 , за згодою всіх учасників судового розгляду, розглянув справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні, і дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.
Як вбачається з уточненої апеляційної скарги захисника, стороною захисту не оспорюються фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, а також правильність кваліфікації його дій, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Що стосується доводів апеляції захисника про те, що суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, не врахував пом`якшуючих обставин, зокрема даних про особу засудженого та того, що робота його підзахисного нерозривно пов`язана з керуванням транспортним засобом, оскільки він є водієм маршрутного автобуса, апеляційний суд вважає вказані доводи захисника безпідставними з огляду на наступне.
Так, матеріали кримінального провадження, окрім заявлених в обвинувальному акті даних про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення в якості водія маршрутного автобусу, взагалі не містять жодних документальних підтверджень про перебування на час розгляду кримінального провадження в районному суді та ухвалення оскаржуваного вироку на посаді водія.
Більш того, матеріали на підтвердження зазначеної обставини не були надані стороною захисту і апеляційному суді, тобто підтвердження обставин того, що отримана засудженим освіта за спеціальністю пов`язана з необхідністю керувати транспортними засобами та робота останнього нерозривно пов`язана з керуванням транспортним засобом.
Разом з тим, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд встановив обставини, які давали суду підстави для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Зокрема з матеріалів справи вбачається, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції керувався вимогами ст. 65 КК України, врахувавши тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу засудженого, а також обставини, як обтяжуючі, так і пом`якшуючі покарання, в тому числі вказані захисником в апеляційній скарзі.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

На думку апеляційного суду, допущення обвинуваченим ОСОБА_8 грубих порушень Правила дорожнього руху, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди та отримання потерпілим ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, вказувало на необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, тобто є таким, яке відповідає положенням ст. 65 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції ухвалений з дотриманням норм кримінального законодавства, а обвинуваченому має бути призначене додаткове покарання, яке належить відбувати реально, а саме позбавлення права керування транспортними засобами.

Водночас, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції, при призначенні обвинуваченому покарання, обґрунтовано врахував пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих обставин, позитивну характеристику, а також думку потерпілого, який претензій матеріального та морального характеру не має, що дало суду можливість призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, із застосуванням вимог ст. ст. 75,76 КК України.
Посилання сторони захисту на необхідність врахування апеляційним судом обставини забезпечення можливості обвинуваченому у наданні потерпілому додаткової допомоги на придбання медичних препаратів, не може слугувати підставою для незастосування відносно обвинуваченого додаткового покарання, в тому числі з урахуванням встановлених судом першої інстанції даних про відшкодування потерпілому спричиненої шкоди.
При цьому, апеляційний суд вважає, що наведена сукупність обставин надала підстави суду першої інстанції для висновку, що визначена обвинуваченому форма відбування покарання є справедливим та виваженим заходом примусу, а також, що вона забезпечить виправлення обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, характеризуючих даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляція захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 підлягає - залишенню без задоволення, а вирок суду - залишенню без змін.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Вирок Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2020 року у кримінальному провадженні №0001080 від 14.04.2020 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3