У Х В А Л А

29 грудня 2020 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференії в залі суду в місті Львові спільне клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії (№30) та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дустик Сирдар`їнської області, Республіки Узбекистан, з середньою освітою, неодруженого, жителя АДРЕСА_1 , до засудження не працевлаштованого, раніше неодноразово судимого,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

представника державної установи

«Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

вироком від 11.12.2017 Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст. 185, ч.1 ст.70, 72 КК України на 4 роки 27 днів позбавлення волі.

Початок терміну покарання: 01.09.2017, кінець терміну покарання: 28.09.2021.

22.12.2020 адміністрація державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережна комісія Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулися до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання зазначають, що ОСОБА_3 відбув покарання у виді позбавлення волі 2/3 строку покарання, що становить 3 роки 3 місяці 9 днів, не відбув 9 місяців 18 днів.

За час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_3 характеризується наступним чином: перебуваючи під вартою в СІЗО м.Маріуполя порушення вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи не заохочувався.

В державну установу «Личакiвська виправна колонія (№30)» засуджений ОСОБА_3 прибув 29.03.2018. З квітня 2018 по лютий 2019 працевліштований на виробництві установи в цеху № 2 (дільниця виготовлення електромереж). На даний час приймає активну участю у роботах з благоустрою відділення. За час відбування покарання в установі один раз порушив режим відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи два рази заохочувався, вважають, що такий став на шлях виправлення, а тому на підставі ст. 81 КК України має право на умовно-дострокове звільнення.

В судовому засіданні представник державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_5 та засуджений ОСОБА_3 клопотання підтримали та просили таке задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечив, вважаючи таке передчасним, оскільки на його думку немає достатніх підстав вважати, що засуджений ОСОБА_3 став на шлях виправлення. Додатково зазначив, що ОСОБА_3 12 разів був засуджений за злочини ут.ч. і проти власності та знову вчинив злочин після звільнення, раніше неодноразово умовно-достроково звільнявся з місць позбавлення волі, що вказує на те, що засуджений на шлях виправлення не став.

Перевіривши подані матеріали, дослідивши матеріали особової справи та відомості про поведінку засудженого, заслухавши представника державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_5 , пояснення засудженого ОСОБА_3 щодо підтримання клопотання, висновок прокурора ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання, суд вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п.17 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком 11.12.2017 Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області за ч.3 ст. 185, ч.1 ст.70, 72 КК України на 4 роки 27 днів позбавлення волі.

З характеристики від 27.11.2020 року щодо засудженого ОСОБА_3 вбачається, що він характеризується посередньо: за час відбування покарання у місцях позбавлення волі порушував режим відбуття покарання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності, двічі заохочувався адміністрацією установи, на час розгляду клопотання не працевлаштований.

З клопотання вбачається, що ОСОБА_3 12 разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення у т.ч. умисних тяжких злочинів, у 2008 та 2012 роках умовно-достроково звільнявся та під час цього звільнення знову вчиняв злочини.

Вироком від 18.02.2014 року Володарського районного суду Донецької області ОСОБА_3 засуджений за ст. 185 ч.2, 185 ч.2, 185 ч.2, 277 ч.1, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10.02.2016 року на підставі ст.72 ч.5 КК України у термін призначеного покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 26.07.2013 року по 21.03.2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Звільнений 18.04.2017 ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 10.04.2017 згідно ст.82 КК України невідбуту частину покарання 1 місяць 23 дні замінено на 240 годин громадських робіт. При цьому відбув тільки 24 год громадських робіт та знову вчинив новий злочин.

З характеристики матеріалів особової справи №121-Т-18 вбачається, що 28.05.2020 адміністративною комісією установи було відмовлено в застосуванні ОСОБА_3 заохочувальної норми ст.81 КК України, як такому що не довів свого виправлення. Згідно довідки про заохочення та стягнення, після травня 2020 року отримав лише одне заохочення за участь у роботах з благоустрою.

Згідно вироку від 11.12.2017 Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області засуджений ОСОБА_3 визнав вину повністю, однак з довідки начальника Державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_6 від 10.12.2020 р. вбачається, що ОСОБА_3 не відшкодував витрат пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 790,96грн.

Суд враховує при розгляді спільного клопотання, що ОСОБА_3 неодноразово був засуджений за умисні тяжкі злочини, до закінчення відбування покарання залишилося 08 місяців 29 днів, умовно-достроково звільнявся з місць позбавлення волі та знову вчиняв злочини, не відбувши покарання у виді громадських робіт знову вчинив новий злочин, не відшкодував витрат на користь держави.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що засуджений та адміністрація установи не надали переконливих доказів того, що засуджений під час відбуття покарання довів своє виправлення.

На підставі наведеного та керуючись ст.81 КК України, ст.537,539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

у задоволенні спільного клопотання адміністрації державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляцій- ної скарги впродовж семи діб з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складений та проголошений 31.12.2020 року.

Суддя ОСОБА_1