Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

13 жовтня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000332 щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Здолбунів Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, раніше не судимого, якому інкримінується вчинення суспільно- небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Здолбунівського районного суду від 01 липня 2020 року задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Як визнав доведеним суд, 11 травня 2020 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на подвір`ї багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин підняв малолітнього ОСОБА_8 за футболку, після чого кинув об землю, покриту щебенем, спричинивши легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 доводить, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад суспільно небезпечного діяння, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки, на його думку, ОСОБА_6 заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження з необережності.

Апелянт просить ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 липня 2020 року скасувати із закриттям кримінального провадження.

Іншими учасниками судового розгляду апеляційні скарги не подані. Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника адвоката ОСОБА_5 , який змінив апеляційні вимоги і просить застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру, передавши його під нагляд районного лікаря психіатра, прокурора, яка вважає ухвалу законною і просить залишити її без змін, перевіривши матеріали провадження й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження малолітньому ОСОБА_8 за наведених в ухвалі обставин, підтверджується сукупністю розглянутих доказів, яким дана належна юридична оцінка, і є обґрунтованим.

Покликання захисника ОСОБА_5 в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, побудованих на недопустимих та неналежних, з його погляду, доказах, а також доводи апелянта ОСОБА_5 щодо не встановлення події кримінального правопорушення, спростовуються зібраними у справі доказами, і не заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів провадження, сам ОСОБА_6 не заперечував, що на початку травня 2020 року, точної дати не пам`ятає, між ним і малолітнім ОСОБА_8 раптово виник інцидент, в ході якого він штовхнув дитину рукою за спину, в результаті чого потерпілий впав на землю та отримав тілесні ушкодження на нозі у вигляді подряпини.

З показань потерпілого ОСОБА_8 слідує, що 11 травня 2020 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_6 ображав його та кинув об землю, внаслідок чого він вдарився в праву ногу та у нього текла кров.

При проведенні слідчого експерименту ОСОБА_8 показав, як і за яких обставин ОСОБА_6 йому було нанесено тілесні ушкодження, що узгоджується і з висновком судово-медичної експертизи.

Факт інциденту між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , що переріс у бійку, підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_9 , яка зазначила, що в травні 2020 року, точної дати не пам`ятає, в післяобідню пору дня вона бачила, як ОСОБА_6 схопив малолітнього ОСОБА_8 , підняв його за футболку на невелику відстань і кинув об землю, покриту щебенем. Свої показання підтвердила під час проведення слідчого експерименту 19.05.2020 року (т.1, а.с. 29 32).

Згідно висновку судово - медичної експертизи № 62 від 21 травня 2020 року ( т. 1 а. с. 14 - 15), у потерпілого ОСОБА_8 об`єктивно виявлено тілесні ушкодження у вигляді садна на правій гомілці по передній поверхні в середній третині та осаднення шкіри на правій гомілці по передній поверхні в середній третині, осаднення шкіри на правій гомілці по передній поверхні в нижній третині з переходом на гомілково/стопний суглоб, які могли виникнути в останнього внаслідок підняття тіла потерпілого сторонньою особою за одяг з послідуючим його киданням та ударом правою нижньою кінцівкою об тупі предмети, якими могли бути щебінь, гравій та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив та перевірив зібрані у кримінальному провадженні докази і вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу суспільно небезпечного діяння, відповідальність за яке, передбачена ч. 1 ст. 125 КК України.
Як вбачається з висновку судово психіатричної експертизи №89/20 від 10.06.2020 року (т. №1 а.с. 57 63), ОСОБА_6 під час вчинення суспільно небезпечного діяння страждав та на даний час страждає на хронічний стійкий психічний розлад (F20- за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
За станом психічного здоров`я ОСОБА_6 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації в психіатричний заклад із звичайним наглядом, куди і поміщений на даний час.
Отже, застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом відповідає, як характеру і тяжкості його захворювання, так і ступеню його небезпечності для себе та оточуючих.
При апеляційному розгляді колегії суддів не надано медичних висновків чи лікарських даних про те, що потреба в лікуванні ОСОБА_6 у психіатричному закладі із звичайним наглядом відпала, і за станом здоров`я можлива передача його під нагляд районного лікаря психіатра по місцю проживання, як примусовий захід медичного характеру.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою, і підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду учасниками судового провадження протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3