Провадження № 274/118/20
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/5/20

І м е н е м У к р а ї н и
10.12.20 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі секретарів судового засідання . . ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 274/118/20 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівськ Перевальського району Луганської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, не працював, проживаючого без реєстрації до засудження в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 02.08.04 Кремінським районним судом Луганської області за ст.ст. 185 ч. 3, 69 КК України на 2 роки позбавлення волі; 2) 24.03.08 Жовтневим районним судом м. Луганська за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі; 3) 20.02.12 Міловським районним судом Луганської області за ст.ст. 115 ч. 1, 190 ч. 2, 263 ч. 1. 309 ч. 1, 70 ч. 1 КК України на 12 років позбавлення волі; 4) 27.03.18 Петрівським районним судом Кіровоградської області за ст.ст. 391, 71 ч. 1 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі,

за ст. 391 КК України,

за участі

прокурорів . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_7

обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

Вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 391 КК України та призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_4 , прибувши 20 жовтня 2018 року для відбуття покарання до Державної установи «Бердичівська виправна колонія (№ 70)», що розташована за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Низгірецька, 1, будучи ознайомлений з режимом утримання в установі, систематично його порушував.

Зокрема, в період часу з 01 до 14 листопада 2019 року ОСОБА_4 , як злісний порушник режиму тримання, 27 разів порушив вимоги режиму тримання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

При цьому за ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 липня 2019 року за чергове злісне порушення встановленого порядку відбування покарання до засудженого ОСОБА_4 застосовано захід стягнення у виді переведення до одиночної камери на строк два місяці.

Однак, незважаючи па застосування заходів дисциплінарного впливу, ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив та продовжив порушувати режим утримання в даній установі.

Так, 08 листопада 2019 року засуджений ОСОБА_4 вчергове порушив вимоги режиму відбування покарання, за що 14.11.19 на нього начальником установи накладено дисциплінарне стягнення у вигляді поміщення до карцеру терміном на 10 діб, про що складена відповідна постанова.

Відповідно 14 листопада 2019 року після розгляду цих матеріалів Дисциплінарною комісією установи засудженому ОСОБА_4 доведено до відома рішення комісії у вигляді постанови про поміщення його в карцер Державної установи «Бердичівська виправна колонія (№ 70)» терміном па 10 діб та правила поміщення в карцер установи, а саме пункт 6 розділу XXI Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі за текстом ПВР УВП), затверджених наказом Міністерства юстиції України 28.08.2018 за №2823/5. Також при цьому засудженому ОСОБА_4 доведено до відома вимоги статей 9, 107 Кримінально-виконавчого кодексу України та розділу II вказаних Правил, які зобов`язують засуджених виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.

14 листопада 2019 року о 09 год. 24 хв. при перебуванні у приміщенні прийому засуджених Державної установи «Бердичівська виправна колонія (№70)» ОСОБА_4 було запропоновано здати наявні у нього заборонені предмети та роздягнутися для проведення йому особистого обшуку з роздяганням в зв`язку із поміщенням його в карцер для відбуття дисциплінарного стягнення, на що засуджений ОСОБА_4 в категоричній формі відмовився.

Після цього у той же день та час перший заступник начальника Державної установи «Бердичівська виправна колонія (№ 70)» ОСОБА_8 в присутності працівників установи зачитав засудженому ОСОБА_4 письмове розпорядження начальника даної установи від 14.11.19 про обов`язок під час приймання засуджених у ДІЗО (дисциплінарний ізолятор), карцер, ПКТ (приміщення камерного типу (ОК - одиночну камеру) піддатися особистому обшуку з роздяганням, а також попередив про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України у разі злісної непокори законним вимогам адміністрації установи.

Засуджений ОСОБА_4 , будучи ознайомленим із законними вимогами адміністрації Державної установи «Бердичівська випрана колонія (№ 70)», а також будучи попереджений про кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, в категоричній формі відмовився виконувати законне письмове розпорядження начальника Державної установи «Бердичівська виправна колонія (№ 70)», а саме піддатися особистому обшуку з роздяганням.

Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнається винуватим, передбачена ст. 391 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та показав, що він відбуває покарання у виді позбавлення волі за таку саму ситуацію, за ст. 391 КК у Кіровоградській області. За час відбування покарання його неодноразово поміщували у карцер, ПКТ, одиночну камеру. Після чергової одиночної камери, десь листопад-грудень 2019 року, пройшов тиждень і ні з того, ні з сього, його знову викликають на 08-09 ранку на дисциплінарну комісію, дали десять діб за якесь порушення, за яке саме не пам`ятає. Два-три представника адміністрації, він їх не знає нікого, вони йому не потрібні, провели йому поверхневий обшук, обшукали міношукачем. І тут кажуть: «Роздягайся». На його думку, це все упереджене ставлення адміністрації, вони прекрасно знали, що він цього робити не буде, і спеціально підводили під статтю. Адвоката йому при цьому не пропонували, їхніх законів він не знає, вони, засуджені, живуть за своїми правилами. Він відразу сказав, що чого він має роздягатися, він же не раб, а людина. На столі вже стояв відеореєстратор, він вважає, що така відеофіксація є незаконною, він не давав свого дозволу проводити відеофіксацію. Раніше його поміщали також до карцеру, але повний обшук з роздяганням не проводили. Він ніяких заборонених речей з собою не брав і не міг брати. Через 10-15 хвилин прийшов перший заступник, зачитав якийсь папір, попередив за ст. 391. Він відмовився роздягатися, був на емоціях, і його повели до карцеру. На його думку, його порушення є незначним, за таке порушення йому мали б дати 10-15 діб стягнення, але ж не роки позбавлення волі, він вже 10 років відбуває таке покарання, мав час подумати, за його місцем проживання на даний час війна, батьки там залишилися.

Незважаючи на часткове невизнання вини обвинуваченим, хоча практично повне визнання фактичних обставин, його винуватість підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, допитаний в ході судового розгляду як свідок ОСОБА_9 , інспектор відділення СПС (соціально-психологічної служби) № 7 ДПК (дільниці посиленого контрою) ДУ «Бердичівська виправна колонія (№ 70)» (далі БВК-70), показав, що обвинувачений ОСОБА_4 відбував покарання у БВК-70. 14.11.19 йому повідомили, що буде відбуватися дисциплінарна комісія за фактом чергового порушення режиму дня засудженим ОСОБА_4 . На той час ОСОБА_4 характеризувався негативно, був злісним порушником, тільки у їхній колонії мав 28 стягнень, всього за час відбуття покарання за останнім вироком 52, і у попередній колонії 142. Близько 09 ранку він прибув до кабінету начальника установи, відбулася комісія, прийняли рішення про накладення стягнення у виді поміщення до карцеру на 10 діб. Він з черговим помічником начальника установи (далі ЧПНУ) Валенею попрямували до ДІЗО. Там засудженому повторно оголошено, що він поміщається до карцеру, запропоновано пройти повний обшук з роздяганням, що передбачено ПВР УВП. ОСОБА_4 відмовився. ЧПНУ доповів про цей факт 1-му заступнику начальника установи Дзюбчику. Хвилин через 10 до ДІЗО спустився ОСОБА_10 і в присутності його, ЧПНУ, заступника ЧПНУ, молодшого інспектора ВНіБ Горбоноса, фельдшерів ОСОБА_11 , Баліцького, оперуповноваженого Боцяна зачитав ОСОБА_4 письмове розпорядження начальника установи, де було зазначено, що якщо ОСОБА_4 відмовиться від проведення обшуку, його дії будуть розцінені як невиконання законних вимог адміністрації і в його діях вбачаються ознаки ст. 391 КК України. Після оголошення розпорядження ОСОБА_4 все рівно відмовився піддаватися повному обшуку з роздяганням. Наскільки пам`ятає, ОСОБА_4 казав, що не проти поверхневого, але проти повного обшуку. Після відмови засудженому ОСОБА_4 було проведено лише обшук поверхневий, без роздягання і тоді поміщено у карцер. Піддаватися повному обшуку з роздяганням перед поміщенням до камер ДІЗО, карцеру, ПКТ (ОК) є обов`язком будь-якого засудженого відповідно до ПВР. У ЧПНУ і у його заступника були відеореєстратори, які кріпляться на формі, ОСОБА_4 повідомляли про відеореєстрацію. Така реєстрація відбувається лише тоді, коли є порушення, відмова засудженого, якщо б ОСОБА_4 погодився піддатися обшуку, відеореєстрація б не відбувалася.

Як показав свідок ОСОБА_12 , на даний час і на час подій він обіймав посаду ЧПНУ БВК-70. До його обов`язків входить поміщення засуджених до камер ДІЗО, ПКТ (ОК). В той день він поміщав засудженого ОСОБА_4 . Перед поміщенням до карцеру відповідно до ПВР будь-який засуджений підлягає повному особистому обшуку з роздяганням. Він запропонував засудженому ОСОБА_4 пройти такий обшук, засуджений відмовився. Тоді він доповів керівництву про цей факт. Через деякий, невеликий проміжок часу прийшов перший заступник начальника установи з підписаним начальником установи письмовим розпорядженням про те, що якщо ОСОБА_4 не піддасться повному обшуку для нього настане кримінальна відповідальність за ст. 391. Перший заступник зачитав розпорядження, ОСОБА_4 відмовився, також ОСОБА_4 відмовився ставити підписи. Що пояснював при цьому засуджений, не пам`ятає. У нього та його заступника ОСОБА_13 є відеореєстратори, які вони носять на одязі. Відеореєстратори постійно увімкнені, але для фіксування потрібно натиснути ще одну кнопку. Фіксування відбувається тільки тоді, коли є злісна непокора, окремого документу для початку фіксування не потрібно. Фіксування обшуку засуджених не проводиться. Фіксування можливе лише, коли є злісна непокора, тому йому здається, що у випадку ОСОБА_4 і не було фіксування. При поміщенні будь-якого засудженого до ДІЗО має бути присутнім фельдшер, хто був у випадку ОСОБА_4 , точно не пам`ятає.

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_8 , 1-й заступник начальника БВК-70, показав, що засуджений ОСОБА_4 відбував покарання у виправній колонії. ОСОБА_4 був негативної спрямованості, систематично порушував режим утримання, ПВР УВП, за що багато разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, неодноразово поміщувався в карцер, ДІЗО, ОК. В той день у 2019 році, число не скаже, ОСОБА_4 черговий раз поміщали у карцер за якесь порушення, на даний час вже не пам`ятає, за яке. Як і при будь-якому поміщенні у карцер відповідно до ПВР всі засуджені мають бути піддані повному особистому обшуку з роздяганням, зняттям всього одягу. Однак засуджений ОСОБА_4 категорично відмовився піддаватися такому обшуку. Першого разу зранку таку законну вимогу в усній формі в присутності ЧПНУ висловив молодший інспектор. ОСОБА_4 не лише відмовився виконувати законну вимогу, але і почав чинити фізичний опір, у зв`язку з чим були застосовані прийоми рукопашного бою і одягнуті наручники. Після проведеної роз`яснювальної роботи, ОСОБА_4 заспокоївся і наручники були зняті. Все це було задокументовано, здійснено доповідь начальнику установи, яким було видано письмове розпорядження ОСОБА_4 піддатися повному обшуку. Процедура зайняла до години. Вже з цим розпорядженням він спустився до ОСОБА_4 , оголосив розпорядження. І у розпорядженні було зазначено, і він особисто говорив засудженому, що у разі відмови виконувати розпорядження настане кримінальна відповідальність за ст. 391 КК України. Незважаючи на це, ОСОБА_4 категорично відмовився виконувати розпорядження через свої особисті переконання. Вся процедура фіксувалася переносними відеореєстраторами чергової зміни. Відеофіксація здійснюється лише у випадку порушення, у цьому разі - відмова піддаватися обшуку. Якщо б засуджений погодився на обшук, фіксація не велася б. Навіть якщо б ОСОБА_4 погодився піддатися обшуку вже в ході процедури, відеофіксація б припинилася, з засудженим залишилися б лише співробітники, які проводять обшук, хоча прямої заборони такої фіксації у законодавстві немає, заборонена лише відеофіксація засуджених у туалетах, душевих. При прибутті кожного із засуджених у виправну колонію їм доводяться норми кримінально-виконавчого законодавства про те, що їхня поведінка відслідковується відеокамерами, порушення фіксуються на носимі віеореєстратори. Вся процедура відмови ОСОБА_4 виконувати законні вимоги була належним чином задокументована, відеозапис з матеріалами службової перевірки передані до поліції. Така процедура застосовується до всіх засуджених без винятку, не лише до ОСОБА_4 , про що свідчать особові справи засуджених, просто ОСОБА_4 раніше поміщався у одиночну камеру і тому у його випадку дійшло до настання наслідків у виді ст. 391. Після відмови засудженому ОСОБА_4 було проведено неповний особистий обшук (перевірено кишені) і засудженого було поміщено у карцер. На запитання захисника під час одночасного допиту зі свідком, обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що йому було проведений звичайний обшук, а щодо роздягання вказав: «А чого я повинен роздягатися».

Як показав свідок ОСОБА_14 , він працює у БВК-70, обіймає посаду молодшого інспектора ВНіБ (відділу нагляд і безпеки). Обвинувачений ОСОБА_4 відбував покарання в колонії. 14.11.19 він заступив на чергування і десь на початку 10-ї засудженого ОСОБА_4 поміщали в карцер за допущене порушення. При поміщенні засудженим має бути проведено повний обшук. У черговій частині він провів обшук поверхневий, потім металошукачем. Далі мав перейти до повного обшуку з роздяганням, але ОСОБА_4 відмовився. Про це доповіли керівництву. Через хвилин 15-30 спустилися 1-й заступник начальника установи Дзюбчик, ще четверо осіб. ОСОБА_4 зачитали письмове розпорядження начальника установи про обшук. Засуджений відмовився піддаватися, причини не пояснював, просто відмовився. Після цього він помістив засудженого у карцер. Поверхневий обшук засудженому він проводив до оголошення розпорядження, під час цього обшуку відеофіксація не велася. Потім вже велася така фіксація ЧПНУ, до поміщення засудженого у камеру.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що і на час подій, і на даний час він займає посаду оперуповноваженого ОВ БВК-70, періодично входить до складу оперативної групи. У день подій у листопаді 2019 року він входив до складу такої групи, яка перекривала ДІЗО. Був присутній у кімнаті молодших інспекторів при поміщенні засудженого ОСОБА_4 до ДІЗО. Цей засуджений характеризувався вкрай негативно, практично весь строк відбування покарання пробув у ДІЗО, ПКТ тощо. При поміщенні будь-якого засудженого до ДІЗО йому має бути проведено повний обшук з роздяганням, мають бути перевірені як особисті речі, так і тіло засудженого. Така процедура проводиться зі всіма засудженими, не лише з ОСОБА_4 . Обвинувачений відмовився піддаватися обшуку, чинив фізичний опір, виражався в бік представників адміністрації нецензурною лайкою, намагався вийти, відштовхував, на зауваження не реагував. У зв`язку з наведеним щодо засудженого було застосовано загиб руки за спину, одягнуто кайданки. З засудженим було проведено роз`яснювальну роботу, він заспокоївся, кайданки зняли. У цей же день він був присутній, коли 1-й заступник начальника установи Дзюбчик оголошував ОСОБА_4 розпорядження начальника установи про те, що якщо той буде чинити опір і не піддасться повному обшуку, настане більш сувора відповідальність за ст. 391 КК. ОСОБА_4 категорично відмовився, чи називав причини, не пам`ятає. Відмова засудженого фіксувалася на належний колонії відеореєстратор, який був чи у ЧПНУ, чи у його заступника, точно не пам`ятає. Відеореєстрація застосовується, коли засуджені відмовляються виконувати законні вимоги. Якщо б ОСОБА_4 погодився на обшук, відео б не застосовувалося. Чи був в той день ОСОБА_4 підданий повному обшуку не знає.

З показань свідка ОСОБА_16 вбачається, що він обіймає посаду старшого інспектора ВНіБ БВК-70. 14.11.19 близько 08-09 ранку по станції надійшов виклик, щоб він прийшов до чергової частини. Він з іншими свідками був присутнім, коли 1-й заступник начальника установи ОСОБА_10 зачитував розпорядження начальника установи засудженому ОСОБА_4 про піддання повному обшуку, повідомляв засудженого про настання кримінальної відповідальності за ст. 391 КК у разі відмови. ОСОБА_4 відмовився піддаватися повному обшуку, реакція на попередження про кримінальну відповідальність - все одно. Така ж поведінка засудженого щодо відмови проходити повний обшук була і раніше. Велася відео фіксація.

Допитаний свідок ОСОБА_17 показав, що він працює фельдшером медчастини № 70 філії центру охорони здоров`я, на час подій працював ним же. Оскільки вони вже не є працівниками колонії, не є атестованими, а є цивільними з іншої організації, їх запрошують бути свідками. Десь наприкінці осені 2019 року ЧПНУ сказав прибути у приміщення ДІЗО. Він прийшов у кабінет молодших інспекторів, як правильно він називається, не знає. Там був ЧПНУ, 4-5 працівників адміністрації і засуджений ОСОБА_4 . Він став свідком як ОСОБА_4 відмовився проходити повний огляд. Потім ОСОБА_4 зачитано було якийсь документ з тією ж пропозицією пройти повний огляд. Засуджений сказав, що не буде. Чи пояснював щось ОСОБА_4 при цьому, не пам`ятає, після відмови він пішов. У представників адміністрації є віеореєстратори, але чи вівся запис тоді, він не знає.

Як показав свідок ОСОБА_18 , він, як начальник медчастини, знає обвинуваченого ОСОБА_4 , як пацієнта під час перебування того у БВК-70, той звертався до нього зі скаргами на захворювання, на які саме, вже не пам`ятає. Також він, як начальник медчастини часто бере участь при поміщенні засуджених у ДІЗО, в тому числі при роздяганні. Є багато випадків, коли засуджені відмовляються роздягатися і у таких випадках він, як присутній ставить свій підпис. Чи був він присутнім під час того, як відмовлявся роздягатися ОСОБА_4 , не пам`ятає через велику кількість схожих випадків, якщо є його підпис, то так.

Крім того, винуватість ОСОБА_4 також підтверджується:

-копією вироку Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27.03.18, відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців (т. 1, а.п. 19-22);

-даними копії розписки від 22.10.18, про те, що цього числа під час проведення ознайомчої бесіди засуджений ОСОБА_4 був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, в т.ч. порядком поведінки засуджених, недопущенням порушень режиму утримання, кримінальною відповідальністю за ст. 391 КК України (т. 1, а.п. 23-24);

-даними копії протоколу № 48 засідання дисциплінарної комісії БВК-70 від 25.06.19, за результатами якого комісія вирішила клопотати перед судом про накладення стягнення у виді переведення ОСОБА_4 до одиночної камери строком на 3 місяці за протиправне діяння, що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань у вигляді зберігання забороненого предмету - мобільного телефону (т. 1, а.п. 49);

-даними копії ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.07.19, згідно з якою подання БВК-70 задоволено, до засудженого ОСОБА_4 застосовано захід стягнення у виді переведення до приміщення одиночної камери на строк два місяці за скоєння чергового злісного порушення режиму утримання (т. 1, а.п. 42-43, 41);

-даними копії постанови про переведення засудженого до ПКТ (ОК) установи виконання покарань, відповідно до якої 08.08.19 ОСОБА_4 відповідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду переведено в одиночну камеру на два місяці (т. 1, а.п. 41);

-даними довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_4 , згідно з якою за час відбування покарання останній не мав жодного заохочення та станом на 14.11.19 мав 194 стягнення, з яких 52 за час відбування покарання за останнім вироком, в т.ч. 16 в 2019 році, стягнення не зняті і не погашені у встановленому законом порядку (т. 1, а.п. 14-15);

-даними копії виписки з протоколу № 75 засідання дисциплінарної комісії БВК-70 від 14.11.19, за результатами якого комісія вирішила на засудженого ОСОБА_4 за порушення розпорядку дня накласти стягнення у виді поміщення в карцер на 10 діб (т. 1, а.п. 28);

-даними копії постанови про поміщення засудженого в карцер установи виконання покарань, відповідно до якої 14.11.19 ОСОБА_4 поміщено в карцер на 10 діб за те, що 08.11.19 о 07.20 він допустив порушення розпорядку дня, а саме не виконав команду «підйом», а знаходився на своєму спальному місці під ковдрою (т. 1, а.п. 26);

-даними висновку по факту вчинення злісної непокори законним вимогам адміністрації колонії від 14.11.19 з додатками, на підставі якого і направлено матеріали до Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області по факту злісної непокори ОСОБА_4 законним вимогам начальника БВК-70 14.11.19 за обставин обвинувачення (т. 1, а.п. 30);

-даними розпорядження начальника БВК-70 від 14.11.19, яким останній дає розпорядження засудженому ОСОБА_4 піддатись проведенню особистого обшуку з роздяганням. Засудженому ОСОБА_4 додатково роз`яснено, що відповідно до п. 2 р. ХХІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2823/5 від 28.08.18, під час приймання засуджених у карцери вони підлягають особистому обшуку з роздяганням. У разі невиконання письмового розпорядження засудженого ОСОБА_4 попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України за злісну непокору законним вимогам адміністрації колонії (т. 1, а.п. 19) (за клопотанням захисника оголошено копію рапорту допитаного в залі суду свідка ОСОБА_9 від 14.11.19 про відмову ОСОБА_4 виконувати письмове розпорядження начальника установи, акцентовано увагу на порушення п. 2 розділу ХХІV ПВР УВП (т. 1, а.п. 10));

-даними протоколу огляду предмету, в подальшому визнаного речовим доказом, від 12.12.19 з фототаблицею до нього та безпосередньо даними самого диску, а саме DVD-R-диску з відеофайлом, на якому зафіксовано, як 14.11.19 о 09:24:05 ОСОБА_4 проводять поверхневий огляд (перевіряють одяг) та супроводжують до іншого приміщення, о 09:24:50 1-й заступник начальника установи ОСОБА_8 доводить письмове розпорядження начальника установи про те, що засуджений перед поміщенням до карцеру повинен піддатись повному особистому обшуку з роздяганням. Також ОСОБА_4 попереджається про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України, тобто злісну непокору законним вимогам адміністрації установи, однак ОСОБА_4 відмовляється від виконання дій, зазначених у розпорядженні, та від письмового ознайомлення за даним фактом. Далі засудженого ОСОБА_4 супроводжують до карцеру, повний обшук до поміщення не проводиться (т. 1, а.п. 101, 99).

Судом в ході судового розгляду досліджені всі процесуальні джерела доказів (ст. 84 КПК України), які були заявлені та надані сторонами на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), в обсязі, визначеному відповідно до ст. 349 КПК України та в порядку, передбаченому § 3 глави 28 КПК України. Про дослідження будь-яких інших джерел доказування сторони не зазначали, клопотань про долучення, дослідження або перевірку таких доказів до суду не надходило, сторони висловили свою думку про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами.

При цьому судом для забезпечення дотримання вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на справедливий суд до матеріалів провадження в підготовчому судовому засіданні долучено й інші документи, які надано прокурором, в тому числі й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти наведених вище доказів на підтвердження фактів та обставин, що підлягають доказуванню.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не винен, не вчиняв тяжких злочинних дій, а його дію мають дисциплінарний характер, суд розцінює з врахуванням інших досліджених в ході судового розгляду доказів, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне діяння, нав`язати свої правила поведінки. Вказані доводи захисту спростовуються дослідженими доказами, особливо, даними відео, якими повністю спростовуються твердження обвинуваченого в цій частині.

Мотивація обвинуваченого про те, що достатньо проведення поверхневого обшуку і він не мав роздягатися, суперечить вимогам законодавства: обвинувачений мав обов`язок при поміщенні у карцер піддатися саме повному особистому обшуку з роздяганням, але цього так і не зробив, тобто своєю поведінкою у конклюдентній формі і виявив відмову піддатися обшуку. Не зазначення такої відмови у словесній формі ніяким чином не впливає на саму суть відмови.

Об`єктом злочину є суспільні відносини у сфері виконання покарання у виді позбавлення волі і суспільна небезпечність злочину полягає в тому, що він перешкоджає виконанню вироку, досягненню цілей покарання, як щодо самого засудженого, так і щодо інших осіб, та порушує нормальну діяльність органів кримінально-виконавчої системи, які забезпечують виконання вироку суду та призначеного цим вироком покарання. Судом не оцінюється сам по собі факт непроходження огляду і таке непроходження не інкримінується ОСОБА_4 . Суспільна небезпека дій ОСОБА_4 полягає у тому, що він, відверто ігноруючи передбачені чинним законодавством свої обов`язки та законні вимоги адміністрації установи, у такий спосіб намагається змусити адміністрацію підлаштовуватися під власні забаганки, перебувати у місцях позбавлення волі на власних умовах, а не на умовах, визначених законодавством, суттєво знижуючи своєю поведінкою авторитет представників адміністрації в очах інших засуджених, що вкрай ускладнює нормальну діяльність виправної колонії. Саме тому законодавцем і визначено, що дії, які інкримінуються ОСОБА_4 , є суспільно небезпечними і тягнуть за собою кримінальну відповідальність. При цьому сам по собі факт відмови піддатися особистому обшуку засудженим не оспорюється.

Доводи захисника про порушення права на захист, оскільки обвинуваченому не було надано захисника з самого початку досудового слідства суперечать дослідженими за клопотанням самого ж захисника матеріалам провадження з першої ж участі ОСОБА_4 у процесуальних, слідчих діях йому було роз`яснено право на захист, за його клопотанням було призначено захисника.

Доводи захисника про недопустимість доказу - даних відеореєстратору, оскільки такі дані не відкривалися стороні захисту, спростовуються матеріалами провадження, такі дані відкривалися стороні захисту, в тому числі самому обвинуваченому, небажання обвинуваченого знайомитися з ними на стадії завершення досудового слідства є його правом, примушувати обвинуваченого ніхто не має права, слідчий за дорученням прокурора надав доступ до всіх матеріалів досудового розслідування.

Доводи захисника про те, що обвинуваченому ОСОБА_4 не були доведені правила поведінки, порушення яких інкримінується - у обвинувальному акті у даному питанні недопустимі скорочення, підозра була за порушення інших правил, у старій редакції, судом розцінюються виходячи з того, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання протягом вкрай тривалого часу,має останню судимість за ст. 391 КК України, правила поведінки засуджених, в тому числі правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарання, які зазнавали змін у редакції, місці розташування певних вимог у нормативному акті, були доведені до засудженого, він їх усвідомлював, зазначення певного пункту правил у певній редакції, з наявним вираженням у певній формі (і п. 6 розділу ХХІ, і п. 2 розділу ХХІV ПВР УВП передбачають обов`язок засуджених піддатися особистому обшуку з роздяганням) не впливає на склад злочину - ОСОБА_4 усвідомлював законність вимог адміністрації, але все рівно їх не виконав через власні переконання, які суперечать чинному законодавству.

Показання свідків судом оцінюються з врахуванням часу, що сплив після події до допитів, даних відеозапису з носимого відеореєстратора, які мають об`єктивний характер.

На підставі викладеного, оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ст. 391 КК України, як злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення одиночної камери.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд не встановив.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає: рецидив злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ст. 391 КК України, був злочином середньої тяжкості (з 01.07.20 нетяжким злочином).

Обвинувачений раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі, за місцем відбування покарання характеризується негативно, за час відбування покарання на час скоєння злочину допустив 52 порушення вимог режиму тримання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не має жодного, не працевлаштований, у суспільно-корисної праці участі не бере, перебуває на профілактичному обліку, як "схильний до членоушкодження".

З урахуванням наведеного, зокрема того, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі, однак висновків для себе не зробив і, відбуваючи покарання, знову вчинив умисний злочин, пов`язаний з неналежною поведінкою, приймаючи до уваги санкцію закону, суд приходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе, і тому призначає покарання у виді позбавлення волі. Остаточне покарання суд призначає за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2018 року, оскільки з часу прибуття до Житомирської УВП (№ 8) ОСОБА_4 мав статус попередньо ув`язненого і цей строк йому зараховується до остаточного строку покарання, тобто ОСОБА_4 не добув частину строку покарання за попереднім вироком. На думку суду саме призначене покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подано, дані про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.

Підстав для зміни чи скасування обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу, враховуючи особу обвинуваченого, його статус та поведінку, що передувала скоєнню злочину, приймаючи до уваги призначене покарання, до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік 09 (дев`ять) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 суд призначає за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2018 року, та призначає ОСОБА_4 до відбуття 02 (два) роки позбавлення волі.

Початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_4 обчислювати з 10 грудня 2020 року.

Речовий доказ після набрання вироком законної сили: DVD-R диск з відеозаписом з носимого відеореєстратора БВК-70 14.11.19, який приєднано до матеріалів провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_4 залишити попередній - тримання під вартою, але не довше ніж на два місяці з дня ухвалення вироку.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 27.02.20 до 09.12.20 (час перебування в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді та час утримання під вартою, як запобіжним заходом) з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1