Справа № 755/9965/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднане кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0006732 від 14.05.2016 та за № 0002546 від 09.04.2020 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 21.09.2020 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України, з урахуванням положень ст. 70 наведеного Кодексу, до позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України,
у с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 14.05.2016 приблизно о 00:30 год. перебував за адресою: м. Київ, пр-кт Миру, 17-А, де з метою вчинення відкритого заволодіння чужим майном, домовився про зустріч з ОСОБА_7 за указаною адресою.
В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння майном ОСОБА_7 , діючи з корисливих спонукань, з метою власного протиправного збагачення, ОСОБА_6 наніс удар в обличчя ОСОБА_7 , в результаті якого останній впав на землю, та після чого ОСОБА_6 заволодів рюкзаком «Найк», вартістю 100 гривень, в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 17 000 гривень, мобільний телефон марки «Apple iPhone6» SpaceGray16Gb, imei НОМЕР_1 , вартістю 11 000 гривень, мобільний телефон марки «Самсунг SM-G531HZWDSEK» imei1: НОМЕР_2 ; imei2: НОМЕР_3 , вартістю 2 000 гривень, паспорт громадянина України, посвідчення водія, технічний паспорт на автомобіль «Хюндай», страховий поліс, зарядний пристрій для мобільного телефону вартістю 300 гривень, шкіряний гаманець чорного кольору, вартістю 300 гривень, всередині якого знаходились банківські та дисконтні картки, ключі від квартири, домофону та автомобіля.
Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викрадений розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду за загальну суму 30 700 грн.

Крім того, ОСОБА_6 22.02.2017 приблизно о 15:20 год. у власних справах перебував біля торгівельного центру «Комод» за адресою: м. Київ, вул. Шептицького, 4, помітив припаркований автомобіль «Кіа Маджентіс» д.н.з. НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_8 , на передньому сидінні якого знаходилась жіноча сумка, що належить ОСОБА_9 .
В цей час ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знаходились в салоні автомобіля на задньому сидінні та не були помічені ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, що спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, вважаючи, що діє таємно, для потерпілої та сторонніх осіб, ОСОБА_6 підійшов до автомобіля зі сторони правого пасажирського сидіння, після чого рукою розбив праве переднє вікно вказаного автомобіля, та рукою проник всередину салону і викрав жіночу сумку чорного кольору вартістю 500 гривень, що належить ОСОБА_9 в середині якої знаходились мобільний телефон марки «Apple iPhone5s» вартістю 5000 гривень, мобільний телефон марки «Нокіа» вартістю 300 гривень, гаманець коричневого кольору з грошовими коштами в сумі 300 гривень, пара рукавичок вартістю 300 гривень, губна помада, та паспорт громадянина України.
Вказані дії ОСОБА_6 були помічені потерпілою ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , який вибіг з автомобіля назовні та почав кричати та переслідувати ОСОБА_6 , який усвідомлюючи та незважаючи на те, що його дії почали носити відкритий характер для потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_8 , не відмовився від доведення свого злочинного умислу до кінця, а продовжив свої злочинні дії направлені на зникнення з місця події у наслідок чого завдав збитку ОСОБА_9 на загальну суму 6 400 грн.

Також, ОСОБА_6 08.04.2020 приблизно о 19:45 год. маючи умисел, направлений на повторне відкрите заволодіння чужим майном, проїжджав на велосипеді поруч з будинком № 13 на проспекту Миру в м. Києві, де помітив рухаючих попереду себе раніше йому незнайомих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в руках у якого знаходився мобільний телефон марки «Motorola» моделi «ONE XT1941-4», вартістю 3500гривень, та вирішив реалізувати свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_11 .

У подальшому, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, рухаючись на велосипеді, наздогнав ОСОБА_11 та вихопив з його рук мобільний телефон марки «Motorola» моделi «ONE XT1941-4», вартістю 3500 гривень.

Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 3500 гривень.

Надалі, ОСОБА_6 24.04.2020 приблизно об 11:40 год. на велосипеді проїжджав повз торгово-розважального комплексу «Комод», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Шептицького, 4-А, де біля узбіччя дороги по вказаній вулиці помітив припаркований моторолер марки «Honda» моделі «Today», білого кольору, з ключами у замку запалювання, який залишив потерпілий ОСОБА_12 .

У цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме моторолером марки «Honda», що належить ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 на велосипеді під`їхав до узбіччя дороги, де був припаркований моторолер, та, скориставшись відсутністю власника ОСОБА_12 , маючи при цьому вільний доступ до ключів, які знаходились у замку запалювання, швидко сів за кермо моторолера «Honda» моделі «Today», білого кольору, запустив у дію двигун моторолера та почав рух по місту Києву, тим самим вчинивши повторне незаконне заволодіння транспортним засобом.

Таким чином, ОСОБА_6 , перебуваючи за кермом моторолера, з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 9 500 грн 00 копійок.

Вказаних висновків Суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, надав покази, у яких підтвердив обставини вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.
Так, обвинувачений указав, що дійсно за наведеного алгоритму дій ними було учинено грабежі 14.05.2016, 22.02.2017, 08.04.2020 та заволодіння транспортним засобом 24.04.2020.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні цих кримінальних правопорушень просив Суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цих діянь, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин, добровільності та істинності його позицій.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікація кримінальних правопорушень, судом встановлено, що сторони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку,приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі№ 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та які містяться у матеріалах цього провадження, а згідно висновку експерта від 20.06.17 № 107 обвинувачений міг усвідомлювати свої дії та керувати ним, як на час вчинення кримінальних правопорушень, так і в цей час, як наслідок, Суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

При кваліфікації дій обвинуваченого, Суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Згідно пунктів 3-4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 725/2266/18, слідує, що грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.
Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.
При цьому, відповідно до ст. 32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Згідно ППВСУ від 04.06.2010 N 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», якщо злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, п`ять розбоїв, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.
Згідно з частиною першою статті 33 КК сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден із яких її не було засуджено.
Також, Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 27 вересня 2018 року у справі № 686/6613/16-к вказав, що у разі визнання особи винуватою у вчиненні декількох діянь, які відповідають складу злочину, передбаченого однією і тією самою статтею (частиною статті) закону про кримінальну відповідальність, всі ці діяння кваліфікуються в сукупності за відповідною статтею (частиною статті) лише один раз і окремої кваліфікації не потребують.

Згідно примітки до ст. 289 КК під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Відповідно до частини другої цієї статті під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом або кримінальне правопорушення, передбачене статтями 185, 186, 187, 189, 191, 262, 290, 410 цього Кодексу.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним,Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він 14.05.2016 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та 22.02.2017, 08.04.2020 відкрите викрадення чужого майна (грабіж) повторно; та за ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки він вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, Суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо події кожного з кримінальних правопорушень, у т.ч. їх час, місце, спосіб учинення.

Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к).
Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ними дій та осуд своєї поведінки.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, однак з 11.03.2017 перебуває на обліку у лікарня-нарколога з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин, вживання зі шкідливими наслідками, має місце проживання, його стан здоров`я, спосіб життя (раніше судимий, з вищою освітою, працює у ТОВ, не одружений), наявність на його утриманні членів сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останніми, що свідчить про те, що оточуюча їх обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити йому покарання у межах санкцій статей 186, 289 КК України, у порядку ст. 70 того ж Кодексу, у виді позбавлення волі та з конфіскацією майна, у світлі положень ст. 289 наведеного Кодексу.
При цьому, Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також ураховуючи засудження обвинуваченого за вироком від 21.09.20 остаточне покарання слід визначити у порядку ч. 4 ст. 70 КК.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, Суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Дане покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Йому ж у строк відбування покарання, на підставі ч. 4 ст. 70 КК, яка імперативно визначає у собі, що якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то у цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу, слід зарахувати також термін відбутого в частині покарання за вироком від 21.09.2020 у порядку ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, так як в цій справі одне з кримінальних правопорушень було вчинено ним 14.05.2016, а Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 у справі № 663/537/17 сформувала правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) таким чином, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.
Тобто, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, як такій, яка «іншим чином поліпшує становище особи», у розумінні ч. 1 ст. 5 КК, обвинуваченому слід зарахувати термін попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, так як одне з кримінальних правопорушень було вчинено ним 14.05.2016.

Згідно даних ДУ «Київський слідчий ізолятор» обвинувачений рахувався у слідчому ізоляторі в такі періоди, як-то: 24.02.2017 прибув до ДУ «Київський слідчий ізолятор»; 27.04.17 вибув до Київської міськоїпсихіатричної лікарні № 1 ім. І.П. Павлова;27.04.17 прибув до ДУ «Київський слідчий ізолятор»; 23.05.2017 вибув до Київської міської психіатричної лікарні № 1 ім. І.П. Павлова;20.06.2017 прибув до ДУ «Київський слідчий ізолятор»;22.06.2017 звільнений з - під варти на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 22.06.2017 під домашній арешт;12.06.2018 прибув до ДУ «Київський слідчий ізолятор»;24.07.2018 вибув до Київської міської психіатричної лікарні № 1 ім. І.П. Павлова;24.07.2018 прибув до ДУ «Київський слідчий ізолятор»;21.08.2018 вибув до Київської міської психіатричної лікарні № 1 ім. І.П. Павлова;07.09.2018 звільнений з - під варти із зали суду на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 07.09.2018 під домашній арешт;09.08.2019 прибув до ДУ «Київський слідчий ізолятор»;28.02.2020 звільнений з - під варти на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 24.01.2020 під заставу в розмірі 76 840 грн.;з 29.04.2020 по теперішній час.
Тим самим саме цей період, власне, і підлягає зарахуванню за указаним алгоритмом.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_7 до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди, Суд виходить з наступного.
Цивільний позов позивачем заявлено на суму 39 695 грн., який обумовлено тим, що цивільний відповідач/обвинувачений 14.05.2016 учинив у відношенні нього грабіж та заволодів його речами на наведене суму.
Цивільний відповідач та його представник указали, що відповідно до пред`явленого обвинувачення обвинуваченому висунуто тільки обвинувачення у грабежі на суму 30 700 грн., з яких вартість телефону в сум 2000 грн. та шкіряного гаманця в сумі 300 грн. відшкодовано, відповідно проти позову на суму 28 400 грн. не заперечував.

В іншій частині відповідач позов уважає не доречним з передумов викладених у заперечені від 10.10.2017, у т.ч. через те, що сума таких збитків не випливає з пред`явленого обвинувачення.

Відповідно Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У цій ситуації, установлено, що судом визнано доведеним, що обвинувачений учинив грабіж у ході якого заволодів рюкзаком «Найк», вартістю 100 гривень, в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 17 000 гривень, мобільний телефон марки «Apple iPhone6» SpaceGray16Gb, imei НОМЕР_1 , вартістю 11 000 гривень, мобільний телефон марки «Самсунг SM-G531HZWDSEK» imei1: НОМЕР_2 ; imei2: НОМЕР_3 , вартістю 2 000 гривень, паспорт громадянина України, посвідчення водія, технічний паспорт на автомобіль «Хюндай», страховий поліс, зарядний пристрій для мобільного телефону вартістю 300 гривень, шкіряний гаманець чорного кольору, вартістю 300 гривень, всередині якого знаходились банківські та дисконтні картки, ключі від квартири, домофону та автомобіля, тим самим спричинивши потерпілому матеріальну шкоду за загальну суму 30 700 грн.
На час розгляду відшкодовано 2 300 грн. з яких вартість телефону 2 000 грн. та 300 грн. гаманець
Відповідно позов підлягає до задоволення з урахуванням відшкодуваної частини.

Щодо позовних вимог позивача, які не охоплюються указаною сумою , то слід відмітити, що згідно абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства».

Із пред`явленого обвинувачення та визнаного судом дводенним не випливає факт заволодіння обвинуваченим іншого (певного) майна потерпілого, а тому Суд відхиляє позов в цій частині з роз`ясненням потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді утримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, Суд
у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання:

? за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

? за ч. 2 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна.

Згідно ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2020більш суворим призначеним цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відраховувати з 29.04.2020.

Відповідно до ч. 4 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838 VIII) зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання за даним вироком, термін попереднього ув`язнення в цьому провадженні та строк відбутого в частині покарання за попереднім вироком Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2020за періоди з 24.02.17 по 23.05.17, з 20.06.17 по 22.06.17, з 12.06.18 по 07.09.18, з 09.08.19 по 28.02.20, з 29.04.20 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 28 400 (двадцять вісім тисяч чотириста) гривень.
В решті позовних вимог відмовити з роз`ясненням потерпілому можливості вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертних досліджень в сумі 653, 80 грн.
Речові докази передані на зберігання потерпілій ОСОБА_9 , відповідно до постанови слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_13 від 27.02.2017, залишити у її володінні.

Речові докази передані на зберігання потерпілому ОСОБА_11 , відповідно до постанови слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_14 від 14.04.2020, залишити у його володінні.

Речові докази передані на зберігання потерпілому ОСОБА_12 , відповідно до постанов слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_15 від 27.04.2020, 30.04.2020, залишити у його володінні.

Речові докази: карабін-ніж, 2 матерчаті будівельні рукавички білого кольору знищити; СД диски з відеозаписами слідчих експериментів, залишити у матеріалах судового провадження; велосипед повернути ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я Оксана БІРСА