Суддя ОСОБА_1
Справа № 626/1049/20
Провадження № 1-кп/644/689/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження № 000109

за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця Харківської області, Красноградський район, с.Берестовенька, громадянина України, має середню спеціальну освіту, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Пенза, РФ, громадянина України, не працює, має повну загально середню освіту, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.187 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
21.07.2020 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшов відповідний обвинувальний акт.
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строків тримання обвинувачених під вартою. Зазначив, що 10.01.2021 року закінчується строк тримання обвинувачених під вартою. Ризики, які враховані слідчим суддею під час застосування обвинуваченим запобіжного заходу та під час його подальшого продовження, існують і на даний час. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років. Зазначив, що відсутні підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченим.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 заперечували щодо задоволення клопотання та просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його реєстрації. Зазначають, що обвинувачений потребує лікування, яке в умовах слідчого ізолятору не надається в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 не заперечували щодо задоволення клопотання.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, які підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, зокрема, викладеної в рішенні від 06.04.2000 у справі «Лабіта проти Італії» тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
Такими ознаками є тяжкість та суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченому злочинів, а також можливість незаконного впливу на потерпілих та свідків, які ще судом не допитані та переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Так, обвинувачені згідно обвинувального акту звинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Так, досліджуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 судом встановлено, що ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 03.03.2020 року відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був в подальшому продовжений.
Оцінюючи наведені прокурором доводи в їх сукупності з огляду на конкретні обставини та на суспільну небезпечність вчиненого діяння, в яких обвинувачується ОСОБА_4 тяжкість покарання за особливо тяжкий злочин, у вчиненні якого обвинувачується останній, який не працевлаштований, не має законних джерел для існування, суд прийшов до висновку, що наразі не перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, можливість переховування від суду та можливість незаконно вплинути на потерпілих, а також можливість скоїти інші кримінальні правопорушення. Вагомість приведених ризиків на момент розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу не зменшилась.
Відтак, за наявності системного зв`язку приведених ризиків, обґрунтованої підозри, тяжкості покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , у суду не має підстав для зміни обраного раніше запобіжного заходу.
Так, досліджуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 судом встановлено, що ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 03.03.2020 року відносно ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був в подальшому продовжений.
Оцінюючи наведені прокурором доводи в їх сукупності з огляду на конкретні обставини та на суспільну небезпечність вчиненого діяння, в яких обвинувачується ОСОБА_5 тяжкість покарання за особливо тяжкі злочини, у вчиненні яких обвинувачується останній, який не працевлаштований, не має законних джерел для існування, суд прийшов до висновку, що наразі не перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, можливість переховування від суду та можливість незаконно вплинути на потерпілих, а також можливість скоїти інші кримінальні правопорушення. Вагомість приведених ризиків на момент розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу не зменшилась.
Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу та згідно статей 7-9 КПК України, якими визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів також враховує практику Європейського суду з прав людини.
Так, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Разом з тим, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».
У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Також, у рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відтак, з огляду на приведене, характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим злочинів, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Особи обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень які віднесено до особливо тяжких злочинів.
Тому, продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованих злочинів, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали і під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкціями статей Кримінального кодексу України, які інкриміновані обвинуваченим, останні можуть переховуватись від суду, впливати на потерпілих та інших учасників у цьому кримінальному провадженні. Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченим та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
Таким чином, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, обраний відносно обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діяння, яке їм інкримінується, а разом з іншим, допомагає уникнути виникненню ризиків, існування яких доведено, тому колегія суддів приходить до висновку про продовження строку тримання під
вартою обвинувачених строком на 60 днів.
Судом вирішувалося питання про можливість вжиття до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу, але наявність вказаних вище ризиків та обставин виключає, на думку суду, застосування таких. Між тим, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, що виправдовує подальше тримання обвинувачених під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 176, 177, 178, 180, 183,197, 331 КПК України, - суд

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань » строком на шістдесят днів, тобто до 27 лютого 2021 року включно.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань» строком на шістдесят днів, тобто до 27 лютого 2021 року включно.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_1