Дата документу 13.10.2020 Справа № 331/1411/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/1411/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1609/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27 серпня 2020 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Червоноблагодатне, Горностаївського району, Херсонської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не працює, одружений, має на утримання малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_6 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27 серпня 2020 року, якою строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжений строком на 60 діб по 26 жовтня 2020 року включно в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ризики, на які посилається прокурор, нічим не підтверджені, в результаті злочинних дій не настало тяжких наслідків, обвинувачений має постійне місце проживання, мешкає разом з дружиною і дитиною, має міцні соціальні зв`язки, у зв`язку із чим не має наміру переховуватись від суду, свою провину у вчиненні злочину визнає частково, щиро розкаюється, вважає, що кваліфікуюча ознака проникнення, визначена невірно.
Зміна запобіжного заходу дозволить обвинуваченому ОСОБА_6 займатися трудовою діяльністю задля забезпечення своєї родини та відшкодування завданих ним збитків, які він має намір відшкодувати. Сторона обвинувачення не може обґрунтовувати своє клопотання тим, що ОСОБА_6 скоїв тяжкий злочин.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово із застосування електронного засобу контролю.
В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що ризики, на які посилається прокурор, нічим не підтверджені. Докази досліджені, потерпіла допитана.
Він має міцні соціальні зв`язки - дитину, дружину, винаймає житло. Судимостей не має. Має намір офіційно працевлаштуватися для того, щоб відшкодувати шкоду. Вину свою він визнає у повному обсязі, жалкує про скоєне.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
В судовому засіданні на обговорення учасників судового провадження поставлено питання доцільності продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.
Прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , яке обґрунтоване тим, що підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачається, оскільки ризики не зменшились, а підстави, за яких було обрано запобіжний захід, не змінились.
Захисник адвокат ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення заявленого прокурором клопотання, посилаючись на те, що ризики, на які посилається прокурор, нічим не підтверджені, обвинувачений має на утриманні малолітню дитину, орендує в м.Запоріжжі житло, має міцні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим не має наміру переховуватись від суду. В результаті його злочинних дій не настало тяжких наслідків. Захисник просила суд змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого з тримання під вартою на більш м`який з метою надання можливості останньому займатися трудовою діяльністю задля забезпечення своєї родини та відшкодування завданих ним збитків.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання свого захисника, просив в задоволенні цього клопотання відмовити.

Заслухавши:
доповідь судді;
обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити. Захисник - адвокат ОСОБА_8 додатково вказала на те, що провадження в суді першої інстанції знаходиться на стадії судових дебатів;
прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг і наполягала на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, додатково зазначила, що ухвалою суду першої інстанції від 09 жовтня 2020 року знову продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого до 08 грудня 2020 року;
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня, в т.ч. застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як свідчать матеріали провадження, прокурор ОСОБА_7 у судовому засіданні просила продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки ризики, які були підставою обрання запобіжного заходу, існують до теперішнього часу.
Підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, доводи його захисника, прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, яке є особливо тяжким злочином.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились та існують на даний час.
При цьому суд врахував те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, правопорушення вчинене у громадському місці в денний час доби, що підвищує його суспільну небезпеку. Обвинувачений постійного місця проживання на території м.Запоріжжя не має, ніде не працює, законного джерела доходів не має, намагався втекти з місця вчинення правопорушення та був затриманий лише завдяки діям правоохоронних органів.
Колегія суддів вважає, що оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, на які посилається прокурор, не зменшились, та запобігти цим ризикам неможливо без застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного, фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційних скаргах, в т.ч. про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не зменшують встановлених ризиків.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Доводи захисника - адвоката ОСОБА_8 щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого мають перевірятися судом першої інстанції у встановленому законом порядку. Перевірка вказаного питання на цій стадії провадження до компетенції суду апеляційної інстанції не відноситься.
Даних про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27 серпня 2020 року, якою строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжений строком на 60 діб по 26 жовтня 2020 року включно в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4