№ 1-кс/755/3453/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" вересня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання інспектора сектору дізнання Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000322 від 21.07.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,

представника власника майна

адвоката ОСОБА_4 ,

власника майна ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Інспектор сектору дізнання Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000322 від 21.07.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, яке підписане прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 .

Клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 20.07.2020 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, у складі екіпажу К-Комета-102, за адресою: м. Київ, бул. Перова, 23, було зупинено автомобіль марки «Нісан Мікра», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, було встановлено, що номер кузова не співпадає з номером, що вказаний у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 від 20.07.2020 року).

Так, 20.07.2020 року, відповідно до ч. 3 ст. 233, ч. 2 ст. 237 КПК України, інспектором сектору дізнання Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , за адресою м Київ, бул. Перова, 23, було проведено огляд місця події у присутності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ході якого, було виявлено автомобіль «Нісан Мікра», д.н.з. НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 та з метою забезпечення збереження речових доказів, було вилучено даний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 та ключі до вказаного автомобіля.

Фактична невідповідність зазначеного в автомобіля марки «Нісан Мікра», д.н.з. НОМЕР_1 , з метою забезпечення збереження речових доказів, що було вилучено: автомобіль марки «Нісан Мікра», д.н.з. НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_5 з базою «НАІС», надає органу досудового розслідування сукупність підстав та розумних підозр вважати, що номера вузлів та агрегатів могло бути знищено, перероблено, підроблено або замінено, а відтак, вказаний автомобіль може бути предметом кримінального правопорушення і на ньому можуть міститись сліди його вчинення.

У той же час, мотиви знищення, підробки або заміни номерів, вузлів та агрегатів транспортного засобу та/або свідоцтва про його реєстрацію дають можливість припускати можливість вчинення інших предикатних злочинів, зокрема, незаконного заволодіння транспортним засобом, чи інших, перевірка та дослідження яких є обов`язком органу досудового розслідування.

Аналогічно, сукупність вказаних обставин вказує на можливість підроблення свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії № НОМЕР_3 , а тому, вказаний документ може бути предметом вчинення кримінального правопорушення.

Також, будь-яких інших документів, якими б можливе підтвердити право на законне володіння вказаним транспортним засобом також не надано, що ставить під сумнів право на законне володіння транспортним засобом.

Враховуючи те, що в разі несвоєчасного арешту вилученого майна, зацікавлені особи можуть знищити, зіпсувати, приховати або відчужити майно, яке має важливе значення для встановленню об`єктивних обставин під час проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені, на стадії досудового розслідування виникла необхідність забезпечення арешту та вилучення автомобіля марки «Нісан Мікра», д.н.з. НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_2 ; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 на автомобіль марки «Нісан Мікра», д.н.з. НОМЕР_1 та ключі до вказаного автомобіля, з метою проведення судової криміналістичної експертизи та з метою з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, а саме з`ясування, чи піддававсь зміненню первинний заводський ідентифікаційний номер кузову вищевказаного автомобіля, якщо так, то яким був первинний номер вказаного транспортного засобу, якщо так, то у який спосіб змінювався ідентифікаційний номер кузова даного автомобіля, та встановлення, чи відповідає свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу України, якщо ні, то яким способом воно виготовлене, чи піддавалося змінам первісний зміст документу, якщо так, то яким способом змінено первісний зміст документу, які можуть бути використані органами досудового розслідування як доказ у вказаному кримінальному провадженні, для встановлення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Слідча у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про розгляд клопотання повідомлялася належним чином.

У судове засідання з`явився представник власника майна адвокат ОСОБА_4 , подав письмові заперечення, які мотивував тим, що як зазначив інспектор сектору дізнання ОСОБА_3 у своєму клопотанні про накладення арешту на майно ОСОБА_5 , вилученні речі, а саме - автомобіль «Нісан Мікра», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 та ключі від автомобіля, були вилучені з метою збереження речових доказів та запобігання переробленню, знищенню або заміні вузлів та агрегатів автомобіля й з метою проведення судово-криміналістичної експертизи. Так, ОСОБА_5 пояснив, що він є інвалідом 3-ї групи і його основний дохід - це пенсія по інвалідності. З метою заробітку мінімальних коштів для свого проживання, останній вирішив придбати собі автомобіль. З цією метою він у своїх знайомих взяв у борг кошти та у квітні 2020 року придбав автомобіль «Нісан Мікра», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_6 , у чоловіка на ім`я ОСОБА_8 . Вищевказаний автомобіль він знайшов на сайті «ОЛХ» і придбав його в м. Києві разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. ОСОБА_5 сплатив за автомобіль 3 500 доларів США чоловікові на ім`я ОСОБА_8 , який показав йому генеральне доручення від власника автомобіля та запевнив його, що після відміни карантину в державі, вони оформлять автомобіль на нього, через що, ОСОБА_5 вважає себе власником даного транспортного засобу. ОСОБА_5 не має на меті знищувати, переховувати, відчужувати транспортний засіб та в будь-який час, готовий його надавати правоохоронним органам для проведення відповідних експертиз.

Зокрема, клопотання про арешт майна складено з істотними порушеннями норм КПК України, є необґрунтованим виходячи з наступних підстав. З пояснень ОСОБА_5 чітко вбачається, що останній у квітні місяці 2020 року придбав собі у власність автомобіль «Нісан Мікра», д.н.з, НОМЕР_1 та безперешкодно і цілком на законних підставах ним користувався, аж до моменту його вилучення, а саме - до 20.07.2020 року. Про те, що номер кузову автомобіля та номер, що вписаний у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, не співпадає, як це заявляють працівники поліції, він не знав. Жодних претензій та вимог щодо повернення вказаного автомобіля, від будь-яких осіб, на адресу ОСОБА_5 , не надходило. За весь період користування ОСОБА_5 вищевказаним автомобілем, жодна особа не оспорювала право власності на цей автомобіль. Всі ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 являється законним власником автомобіля марки «Нісан Мікра», д.н.з. НОМЕР_1 .

Крім того, саме клопотання подає інспектор сектору дізнання Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 , хоча остання дане клопотання не підписує, а під клопотанням стоїть підпис прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 , відповідно, вказане клопотання не відповідає вимогам КПК України, оскільки з клопотання про арешт майна не зрозуміло хто саме звертається в суд, чи інспектор сектору дізнання ОСОБА_3 , чи прокурор ОСОБА_6 . Зокрема, посилання в клопотанні інспектора дізнання Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 на те, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно особи, якщо воно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 цього Кодексу, не може бути прийнято до уваги слідчим суддею, оскільки в матеріалах, що подані до суду разом з клопотанням про арешт майна, відсутня постанова про визнання речовими доказами речей, вилучених у ОСОБА_5 .

З матеріалів, поданих до суду з клопотанням про арешт майна, не вбачається, що відносно майна ОСОБА_5 , на яке хочуть накласти арешт, існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Крім цього, матеріали клопотання про арешт не містять доказів того, що існує потреба у застосуванні арешту майна свідка, оскільки нікому не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, ніхто не є обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. У клопотанні дізнавача не доведені ризики того, що громадянин ОСОБА_5 має на меті приховувати, знищувати, псувати, відчужувати вилучені у нього речі та як зазначив останній у своїх поясненнях, він готовий їх надавати працівникам правоохоронних органів на першу їх вимогу. Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволені клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України. Викладені обставини свідчать про істотне порушення вимог КПК України, а тому, необхідно відмовити в задоволені клопотання дізнавача в арешті майна, оскільки воно внесене до суду з порушенням норм КПК України та за недоведеності у необхідності в арешті майна ОСОБА_9 . Також, при вирішені питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати правові підстави арешту майна, діяти у відповідності до вимог КПК України, судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод на законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана процесуальному обмеженню. Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією з загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтовувати свою ініціативу з посиланням на норми закону, у зв`язку з вищенаведеним, прохав відмовити у задоволенні клопотання.

У судове засідання з`явився власник майна ОСОБА_5 , який підтримав думку свого представника адвоката ОСОБА_4 .

Вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього копії документів, заслухавши представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, у порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, виходячи з поданих матеріалів, слідчий суддя не вбачає доказів, які б свідчили, що ОСОБА_5 може знищити, зіпсувати, приховати або відчужити майно, а також те, що даний автомобіль визнано речовим доказом та є докази щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, а також доказів того, що транспортний засіб перебуває в розшуку та неправомірно знаходиться у володінні ОСОБА_5 .

Крім того, згідно зі ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Однак, як вбачається, до суду з вищезазначеним клопотанням про арешт майна звернулася інспектор сектору дізнання Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , однак, клопотання підписане не останньою, а прокурором ОСОБА_6 . Таким чином, у порушення вимог ч. 1 ст. 171 КПК України, є не зрозумілим хто саме звертається до суду з клопотанням.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що є підстави для відмови у задоволенні клопотання.

Керуючись вимогами ст. ст. 9, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання інспектора сектору дізнання Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000322 від 21.07.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді про відмову в арешті майна може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя: