В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 338/370/20
06 жовтня 2020 року смт.Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерплої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Нивочин та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з повною загальною середньою освітою, одруженої, працює сезонно, на утриманні повнолітня дочка, яка продовжує навчання, не судимої;
обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України,
ОСОБА_7 заподіяла потерпілій ОСОБА_4 умисні легкі тілесні ушкодження.
Кримінальне правопорушення вчинила при таких обставинах:
17 лютого 2020 року близько 14 год. 30 хв. на території господарства ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на ґрунті тривалих неприязних стосунків, що існують між сторонами з приводу землекористування, виник словесний конфлікт.
В ході суперечки ОСОБА_4 вимагала від ОСОБА_7 припинити прибирати з частини земельної ділянки, яка слугувала заїздом до її господарства, гравійну суміш, що була завезена для облаштування дороги членами її сім`ї. ОСОБА_7 натомість зажадала від ОСОБА_4 покинути територію її господарства. До сварки долучився чоловік обвинуваченої ОСОБА_8 . Будучи роздратованою поведінкою ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , діючи умисно, декілька раз нанесла удар лопатою, яку тримала у руці по ногах потерпілої. Внаслідок заподіяних ударів потерпілій було спричинено легкі тілесні ушкодження у виді саден в ділянках обох гомілок та обох стоп.
В судовому засіданні обвинувачена свою вину визнала частково. Пояснила, що дійсно протягом кількох останніх років з ОСОБА_4 перебуває у неприязних стосунках, хоч раніше взаємини були добросусідські. Між ними існує спір з приводу земельних питань, а саме можливості ОСОБА_4 та членів її сім`ї використовувати земельну ділянку, що належить до її господарства, для власного проходу та проїзду. Спір з даного приводу вирішується у порядку цивільного судочинства. Під час того, як вона порядкувала на своєму подвір`ї, ОСОБА_4 , на її думку з метою вчинення провокації, перелізла через огорожу на її подвір`я і самовільно, без її на те згоди стала проводити відеозйомку, провокуючи конфлікт. Дійсно у її руках була лопата, оскільки вона нею працювала на ділянці. Під час сварки, будучи роздратованою тим, що ОСОБА_4 не реагує на її вимогу покинути територію її господарства, вона не стрималась і нанесла удар по ногах ОСОБА_4 . Вважає, що потерпіла зумисне спровокувала конфлікт аби в подальшому мати змогу шантажувати її при вирішенні земельного спору. Просила відмовити у задоволенні цивільного позову за безпідставністю.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_10 мати потерпілої, пояснила, що в день конфлікту дочка зателефонувала їй на роботу, повідомивши, що ОСОБА_7 забирає з-під їх брами гравій. Згодом довідалась, що ОСОБА_7 , під час конфлікту побила доньку. Внаслідок пережитого нервового стресу донька змушена була проходити лікування у неврологічному відділенні Богородчанської ЦРЛ.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_11 пояснила, що стала випадковим очевидцем конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . З вулиці бачила, що під час сварки ОСОБА_7 декілька раз замахувалась на потерпілу лопатою, а та кричала «не бий мене».
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_8 чоловік обвинуваченої пояснив, що дійсно між дружиною і сусідкою ОСОБА_4 мав місце конфлікт, до якого втрутився і він. Під час інциденту вони вимагали від ОСОБА_4 покинути територію їх господарства. Потерпіла провокувала їх на конфлікт. Не заперечував того, що під час сварки міг штовхнути потерпілу. Не бачив, щоб дружина під час інциденту умисно наносила удари ОСОБА_4 , хоч не заперечував, що погрожувала і замахувалась лопатою.
Допитаний в суді як свідок ОСОБА_12 підтвердив, що з власного подвір`я спостерігав за конфліктом, який відбувався на території господарства ОСОБА_9 . Між обвинуваченою та потерпілою дійсно відбувалась суперечка, однак факту нанесення будь-кому тілесних ушкоджень не бачив. Конфлікт завершився тим, що ОСОБА_4 перестрибнула через паркан і повернулась на своє подвір`я.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 18.02.2020 року №112 у потерпілої ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у виді синця в ділянці лівого плеча, садна в ділянках обох гомілок, обох стоп, які могли утворитись як при нанесенні ударів тупими твердими предметами у вказані ділянки так і при ударах цими ділянками до тупих твердих предметів, можуть відповідати терміну вказаному у постанові і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Враховуючи кількість та локалізацію ушкоджень, на думку експерта ОСОБА_4 було спричинено не менше 8 фізичних контактів у вказані ділянки тіла.
У судовому засіданні судом безпосередньо досліджено відеозапис з місця події, який у ході проведення досудового розслідування добровільно видано слідчому поетрпілою. При перегляді файлу «20200217_145519_1.mp4» встановлено, що у ході супречки, яка відбувається між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на території господарства ОСОБА_7 , у руках обвинуваченої знаходиться штикова лопата. В ході сварки, обвинувачена, намагаючись прогнати ОСОБА_13 з території свого господарства декілька раз завдала ударів по нижніх кінцівках потерпілої. Зокрема хронологічно на 6:00; 6:30 та 7:20 хвилинах відеозапису. Крім того, на 1:45, 2:05 хв. запису зафіксовано, як обвинувачена, виштовхувала потерпілу, а на 2:55 хв. ОСОБА_13 штовхав ОСОБА_8 .
Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд справи проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Дослідивши подані докази, суд вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй дій доведена у частині заподіяння тілесних ушкоджень у виді саден в ділянках обох гомілок та обох стоп. Заподіяння обвинуваченою синця в ділянці лівого плеча спростувала в ході судового розгляду сама потерпіла, яка ствердила, що синець на плечі отримала від поштовху до огорожі, який вчинив ОСОБА_8 .
Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ст.125 ч.1 КК України, оскільки вона заподіяла потерпілій ОСОБА_4 умисне легке тілесне ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, її характеристику з місця проживання, ставлення до скоєного, обставини, за яких проступок було вчинено.
Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання судом не встановлено.
Посилання сторони захисту на наявність таких пом`якшуючих обставин як щире каяття та вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірною поведінкою потерпілої є безпідставним.
Суд не знаходить підстав для визнання обставиною, що пом`якшує відповідальність щирого каяття. Вказана обставина, яка відображає психічний стан особи, що вчинила злочин, повинна свідчити про глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління. Тобто це перед усім явище, яке виявляється у самозасудженні особою вчиненого нею діяння, його наслідків. Щире каяття як внутрішнє переживання особи, повинне віднайти свій зовнішній прояв у подальшій поведінці та вчинках. Водночас за обставинами справи суд вважає, що позиція ОСОБА_7 не може бути розцінена судом як щире каяття.
Так само не підтверджене належними доказами твердження про вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного таким, що принижує честь і гідність особи поводження з боку потерпілої. Дійсно, до певної міри суд погоджується, що потерпіла самовільно зайшовши на територію господарства обвинуваченої і не виконуючи розпоряджень власника покинути її, до певної міри спровокувала інцидент. Однак вказана обставина не утворювала стану сильного душевного хвилювання.
За таких умов, суд вважає, що обвинуваченій слід обрати покарання в межах санкції ст. 125 ч.1 КК України у виді штрафу.
Цивільний позов потерпілої по справі слід задовольнити частково. Позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. Матеріалами кримінального провадження та позивачем не доведено прямий причинний зв"язок між перебуванням потерпілої на стаціонарному лікуванні та діями обвинуваченої. Суду не подано належних і допустимих доказів на підтвердження лікарських призначень та понесених витрат на придбання ліків, що було би пов`язано з заподіянням тілесних ушкоджень, які інкриміновані обвинуваченій. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер немайнових втрат, обсяг душевних страждань, яких зазнала потерпіла, стан її здоров`я, інші обставини, що мають значення. Зважаючи на те, в якій матеріальній формі ОСОБА_4 оцінює заподіяну їй моральну шкоду та з яких міркувань при цьому виходить, суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди слід задовольнити на суму 3000 грн. Документів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду не подано, тому суд позбавлений можливості прийняти рішення про стягнення вказаних коштів.
Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
ОСОБА_7 визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, засудити та призначити їй покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
Цивільний позов потерпілої задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 3000 грн. на відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди. В задоволенні інших вимог відмовити.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя