№ 336/7642/19
пр. № 1-кп/336/309/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2020 року прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з обвинувальним актом за матеріалами кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор вказав, що кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м.Запоріжжя, обвинувальний акт складений відповідно до вимог процесуального закону, просив суд призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, в яке викликати учасників судового провадження, підстав для прийняття іншого процесуального рішення не вбачає.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтримали думку прокурора.
При вирішенні питання про можливість призначення кримінального провадження до розгляду суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 314 КПК України за результатами проведення підготовчого судового засідання суд має право прийняти, в числі інших, рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Статтею 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.
Обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Однією з основних засад кримінального провадження є законність, яка визначає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Завданнями кримінального провадження як вказує ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення щонайменше такі права:
a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;
b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Таким чином, для забезпечення належної правової процедури та надання можливості ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення пред`явлене особі обвинувачення повинно бути детальним, повним, чітким та зрозумілим та містити у собі усі відомості щодо події кримінального правопорушення, виду та розміру шкоди, форми вини, мотиву та мети кримінального правопорушення, тощо.
Згідно з положеннями ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1)фактичних обставин кримінального правопорушення;
2)правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);
3) формулювання обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Важливим є виклад правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, бо правильне відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Обвинувальний акт зазначеним вимогам КПК України не відповідає.
Так, у відповідності до обвинувального акту, досудовим розслідуванням, а фактично органом дізнання, встановлено, що ОСОБА_5 20.10.2019 приблизно о 10 годині 00 хвилин, маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи за місцем реєстрації у приміщенні кімнати АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, а також, що він залишився непоміченим, таємно викрав із гаманця сусіда по кімнаті ОСОБА_7 заробітну картку АТ «Мотор Банк» № НОМЕР_1 оформлену на банківський рахунок № НОМЕР_2 , що належала ОСОБА_7 , на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 7597 гривень.
Того ж дня, о 10 годині 52 хвилин ОСОБА_5 , реалізовуючи свій намір на доведення свого умислу на крадіжку до кінця, використовуючи зазначену вище заробітну картку АТ «Мотор Банк» НОМЕР_3 встановивши пін-код даної картки шляхом підбору серед записів, що були у мобільному телефоні ОСОБА_7 , попрямував до банкомату «Ощадбанк», розташованому в супермаркеті «АТБ» по пр. Моторобудівників 62 у м. Запоріжжя. Через зазначений банкомат ОСОБА_5 зняв із вказаної вище картки АТ «Мотор Банк» № НОМЕР_1 грошові кошти на суму 2000 гривень, після ще 2000 гривень.
Після цього 20.10.2019 року о 12 годині 03 хвилин, ОСОБА_5 прослідував до банкомату «Мотор Банк», розташованому в банку АТ «Мотор Банк» по пр. Моторобудівників 54Б, в м. Запоріжжя, і через банкомат зняв із зазначеної вище картки № НОМЕР_1 шляхом здійснення банківської операції грошові кошти у сумі 2000 гривень.
Органом дізнання діям ОСОБА_5 надана правова кваліфікація, як кримінальному правопорушенню (проступок), передбаченому ч.1 ст.185 КК України, а саме таємне викрадання чужого майна (крадіжка).
Разом з тим, з обвинувального акту випливає, що не всім фактичним обставинам, що були встановлені, викладені і відображені в формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті, надана правова кваліфікація.
Так, дізнанням встановлено, що ОСОБА_5 таємно заволодів платіжною карткою потерпілого ОСОБА_7 , шляхом використання якої таємно заволодів грошовими коштами з банківського рахунку ОСОБА_7 , а правова кваліфікація надана лише діям ОСОБА_5 щодо таємного заволодіння грошовими коштами.
Діям же ОСОБА_5 щодо викрадення платіжної картки органом дізнання правової кваліфікації не надано.
Водночас сукупність норм до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вказує, що будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, що визнається документом, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо).
Аналіз зазначених норм законодавства свідчить про те, що платіжна картка є різновидом офіційних документів, виходячи з чого, не може бути предметом кримінального правопорушення за ст. 185 КК України, натомість вказана банківська картка є офіційним документом, і відповідно предметом злочину передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.
Така позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України, який викладено у постанові від 20 червня 2011 року, постанові Верховного Суду Касаційного кримінального суду від 14 лютого 2019 року справа № 454/420/17 Провадження № 51-8227 км 18, згідно з якими за своїм юридичним значенням та функціональним призначенням платіжні картки, як платіжні інструменти засоби доступу до банківських рахунків, відповідають визначенню поняття «офіційний документ» і є різновидом офіційних документів.
Виходячи з викладеного, дії ОСОБА_8 з таємного викрадення платіжної картки потребують окремої правової кваліфікації, яка в обвинувальному акті не надана, а, відтак,обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, у відповідності до яакого обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що, у свою чергу, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Керуючись ст. 314, 331, 392, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, повернути прокурору Запорізької місцевої прокуратури №1, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив.

Суддя ОСОБА_1