Код суду 233 Справа № 233/4451/19
Вирок
Іменем України
21 серпня 2020 року м. Костянтинівка
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Люботин Харківської області, громадянина України, має середню освіту, розлучений, дітей не має, не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, суд -
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», ст. 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
На підставі указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 393/2018 від 26.11.2018 року, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 26.11.2018, в Україні з 26 листопада 2018 року розпочався воєнний стан.
16 березня 2017 року ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16 березня 2017 року №16 старшого солдата ОСОБА_4 який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_3 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону вказаної військової частини.
Згідно зі ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Будучі військовослужбовцем військової служби за контрактом, старший солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.
Проте, старший солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.
22 грудня 2018 року старший солдат ОСОБА_4 у складі підрозділу здійснював забезпечення погрузки військової техніки на ешелон потягу у АДРЕСА_3 під час здійснення маршу комбінованим способом з бойових позицій до пункту постійного місця дислокації.
Так, 22 грудня 2018 року старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, в умовах воєнного стану, порушив вимоги зазначеного вище законодавства та самовільно залишив місце служби - ешелон потягу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 .
Цього ж дня, старший солдат ОСОБА_4 , діючи з метою ухилитись від обов`язків військової служби, убув за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 .
Незаконно перебуваючи поза місцем служби в м. Вовчанськ Харківської області старший солдат ОСОБА_4 проводив час вільно, на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Протягом всього часу незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_4 , переховувався від правоохоронних органів та приховував від оточуючих свою належність до Збройних Сил України. Крім того, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій та маючи можливість повернутися на місце служби, останній ніяких заходів для цього не вживав,
02 січня 2019 року старший солдат ОСОБА_4 усвідомивши суспільно небезпечний характер своїх дій, самостійно повернувся до розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 .
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав у повному обсязі та пояснив, що він проходив військову службу за контрактом на посаді водія 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 , з початку 2015 року по грудень 2018 року брав участь в активних бойових діях на першій лінії оборони по лінії зіткнення, має дві контузії. В грудні 2018 року його підрозділ переміщувався до місця постійної дислокації селище поблизу АДРЕСА_5 , і 22 грудня 2018 року він закінчив завантаження техніки на залізничний состав. Оскільки в нього були «натягнуті» відносини з командиром батальйону, останній не дозволив завантажити на состав його особистий автомобіль. Оскільки він не міг кинути своє майно автомобіль, то поїхав до розташування підрозділу на ньому, при цьому будь-якого дозволу на це не отримував. Дорогою він заїхав додому до м. Вовчанськ, і вирішив залишитись там на новорічні свята. 02 січня 2019 року він самостійно з`явився на службу. Йому було відомо про те, що з 26 листопада 2018 року в країні було оголошено воєнний стан, але подумав, що його дії не будуть мати шкідливих наслідків, бо він залишив підрозділ не у бойовій обстановці. Щиро розкаявся у скоєному. Пояснив також, що він звільнився з військової служби в березні 2020 року.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та, приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно злочин, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочину, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який не судимий, перебуває на обліку в інфекційному кабінеті КНП «Вовчанська ЦРЛ», на інших медичних обліках не перебуває, за місцем проходження служби характеризується посередньо, за місцем мешкання характеризується позитивно, має стійки соціальні зв`язки, оптимістично налаштований на майбутнє.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не виявлено.
Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , складеної Вовчанським районним відділом філії ДУ «Центр пробації» у Харківській області, рівень ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінується як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.
Тож, приймаючи до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , з урахуванням особи винного, суд вважає, що необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання останньому у виді позбавленні волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його критичного ставлення до скоєного, що свідчить про його намір стати на шлях виправлення та перевиховання, та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування відносно нього положень ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених у ст. 76 КК України.
Цивільний позов не заявлений.
Відомості про речові докази та судові витрати в обвинувальному акті не зазначені.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_4 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1