Справа № 169/855/18 Провадження №11-кп/802/187/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст.115 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю
секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000205 від 29 липня 2018 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Купичів, Турійського району, Волинської області, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , громадяну України, українку, з повною загальною середньою освітою, не одружену, не працюючу, раніше не судиму, засуджено:
за ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту залишено попередній до набрання вироком законної сили.
Вироком вирішено долю речових доказів по справі.
За вироком суду ОСОБА_8 , визнаний винною та засуджено за те, що вона 29 липня 2018 року близько 15 години, знаходячись по місцю свого проживання у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, між нею та її співмешканцем ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий, також перебував у стані алкогольного сп`яніння, на побутовому ґрунті виник словесний конфлікт, який перейшов до застосування фізичного насильства. Зокрема, в ході конфлікту ОСОБА_9 перебуваючи в спальній кімнаті повалив ОСОБА_8 , на ліжко, вдарив кулаком по тілу в ділянку грудної клітки, після чого почав душити її руками за шию, своїми діями заподіявши фізичний біль. В ході даного фізичного контакту ОСОБА_8 вдалося звільнитися від рук ОСОБА_9 та відштовхнути його ногою в ділянку живота, після чого, ОСОБА_9 припинив вчиняти фізичне насильство відносно ОСОБА_8 та вийшов на кухню.
В подальшому ОСОБА_8 , з метою помсти за вчинене відносно неї фізичне насильства, з боку ОСОБА_9 , наздогнала його біля дверей виходу з кухні в коридор, де зі столу, який стояв поряд з виходом з кухні, взяла в руку кухонний ніж, і продовжуючи суперечку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті, нанесла один удар в ділянку грудної клітки ОСОБА_9 , чим заподіяла йому тілесні ушкодження у вигляді колото різаного проникаючого поранення на передній поверхні грудної клітки справа з локалізацією у IV міжребер`ї по умовній біля грудинній лінії з ушкодженням серця, що спричинило гостру крововтрату від якої наступила смерть потерпілого, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 132 від 16.10.2018. Отриманні тілесні ушкодження перебувають в прямому причинному зв`язку із настанням смерті.
В подальшому, з метою приховання злочину ОСОБА_8 приховала засіб вчинення злочину ніж та повідомила сусідів про вчинення її співмешканцем ОСОБА_9 самогубства шляхом само-ушкодження.
Захисник ОСОБА_7 оскаржує вирок в інтересах своєї підзахисної через те, що на його думку судом першої інстанції не було повно всебічно та об`єктивно розглянуто справу та не оцінено докази, які були здобуті з істотним порушенням норм чинного процесуального законодавства з точки їх належності достовірності та допустимості. Судом не взято до уваги тієї обставини, що ОСОБА_8 оборонялась від протиправних дій ОСОБА_9 з метою уникнення негативних наслідків для свого життя та здоров`я. Крім того, поза увагою суду залишилась та обставина, що ОСОБА_9 неодноразово вчиняв насильницькі дії в сім`ї та перебував в той час в стані алкогольного сп`яніння, тому обвинувачена ОСОБА_8 сприймала його дії, як реальну загрозу та змушена була оборонятись. В матеріалах кримінальної справи відсутні докази на те, що в діях ОСОБА_8 наявний прямий умисел на вчинення вбивства. Обвинувачена добровільно вказала на те де знаходиться знаряддя вчинення кримінального правопорушення, її показання є чіткими та послідовними та підтвердженні матеріалами справи, що дає підстави на думку сторони захисту для перекваліфікації її дій ОСОБА_8 на ч.1 ст. 118 КК України та при значення мінімального покарання за вказаною статтею із застосуванням положень ст.ст. 75,76 КК України.
В судове засідання обвинувачена ОСОБА_8 , яка згідно повідомлення її захисника була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, не з`явилась. Враховуючи той факт, що в апеляційній скарзі захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої, а тому судовий розгляд можливо проводити за відсутності ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину за обставин, вказаних у вироку, стверджуються зібраними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши її дії за ч.1 ст. 115 КК України.
Посилання захисника на те, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так в ході судового розгляду встановлено, що винність ОСОБА_8 у вчиненому повністю підтверджується наступними доказами, зокрема:
-показаннями, даними в судовому засіданні обвинуваченою ОСОБА_8 , з яких вбачається, що за зазначених в обвинувальному акті обставин, коли ОСОБА_9 , який являється її співмешканцем, прийшов додому то між ними почалася конфлікт, який переріс в бійку, ініціатором якої був саме ОСОБА_9 . Зазначила, що останній повалив її в спальній кімнаті на диван та почав наносити удари по руках і душити, після чого вона відштовхнула його від себе та вибігла на кухню, а ОСОБА_9 пішов за нею. Пояснила, що коли хотіла вийти, ОСОБА_9 направив кулак в її сторону, у зв`язку з чим вона взяла в руки ніж, який лежав в кухні на столі, і замахнувшись нанесла йому удар ножем. Вказала, що ОСОБА_9 сам вийняв з себе ніж, вийшов на двір, де і впав біля груші;
-показаннями малолітного свідка ОСОБА_10 даними ним в присутності психолога ОСОБА_11 з яких вбачається, що того дня, тато - ОСОБА_12 приїхав додому і сказав мамі ОСОБА_13 , щоб та вивела кобилу на пасовисько, а мама не хотіла. Тоді тато почав битися з мамою в спальні, та хотів задушити маму. Вказав, що мама вирвавшись, побігла на кухню, де взявши ніж штовхнула ним в тата та висунула його;
-показаннями малолітнього свідка ОСОБА_14 даними нею в присутності психолога ОСОБА_11 , яка підтвердила показання ОСОБА_10 та зазначила, що коли тато почав бити, душити маму в кімнаті, де вони спали, тоді мама ногою відштовхнувши тата і побігла на кухню. Зазначила, що мама хотіла зателефонувати працівникам поліції, а тато в цей час став битися у зв`язку з чим тоді мама взяла ніж, яким нанесла удар татові;

-протоколом огляду місця події від 29 липня 2018 року з фото таблицями з якого вбачається, що огляд проводився на території житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 ;
-протоколом огляду трупа ОСОБА_9 від 29 липня 2018 року;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 02 серпня 2018 року, в ході якого ОСОБА_8 детально розповіла про обставини, що мали місце 29 липня 2018 року в селі Ставок Турійського району;
-протоколом огляду місця події від 02 серпня 2018 року з фототаблицями, з якого вбачається, що огляд проводився на території господарства, що знаходився в АДРЕСА_2 . Вході огляду виявлено ніж, жіночу блузку рожевого кольору, спідницю темного кольору;
-висновками експертів № 132, № 58-МК, № 20;
- актом № 441 наркологічної експертизи від 27.09.2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_8 страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, Синдром залежності. ОСОБА_8 страждає алкогольною залежністю (алкоголізмом). Потребує примусового протиалкогольного лікування, котре на даний час їй не протипоказане, у зв`язку із наявністю малолітніх дітей (до 14 років) дітей у сім`ї;
- висновком судово психіатричного експерта № 256 від 27.09.2018 року з якого вбачається, що ОСОБА_8 в період скоєння інкримінованих їй протиправних дій не виявляла ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, перебувала в стані простого алкогольного сп`яніння, що не позбавляло її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В даний час ОСОБА_8 на будь який психічний розлад не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребує.
Відповідно суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання обвинуваченої, свідків та інші докази в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину події, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення, та підставно не взяв до уваги показання обвинуваченої про те, що вона діяла у межах необхідної оборони.

Доводи сторони захисту про те, що дії обвинуваченої ОСОБА_8 необхідно перекваліфікувати із ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.
За змістом статті 36 КК України необхідна оборона - це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, суспільства або держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту. Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до частини першої статті 36 КК, є будь-які дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, та у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.
В основі розмежування умисного вбивства (частина перша статті 115 КК) та умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК) перебуває мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання. Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.
У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_8 маючи образу на ОСОБА_9 тобто внаслідок словесної перепалки, яка переросла в бійку, відштовхнула останнього та вибігла на кухню, взяла зі столу ніж та нанесла ним удар в груди ОСОБА_15 , що спричинило останньому смерть.
Отже, вважати, що обвинувачена, перебувала в стані необхідної оборони, але перевищила її межі, про що йдеться у апеляційній скарзі захисника, немає підстав, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_8 могла уникнути нанесення ударів ОСОБА_9 . Конфлікт розпочинався в спальній кімнаті, переріс в бійку, однак в той момент обвинувачена ногою відштовхнула ОСОБА_9 та вибігла на кухню і тоді взяла ніж зі столу та нанесла ним удар в груди ОСОБА_9 . Ці обставини свідчить про відсутність необхідної оборони, так як з моменту виходу з кімнати на кухню пройшов час і ОСОБА_16 мала можливість вийти з кімнати. Крім того ОСОБА_16 вказала, що на кухні, а точніше в коридорі до входу в кухню ОСОБА_9 не наносив їй удари, а лише замахнувся рукою. Також відсутність меж необхідної оборони повністю підтверджується висновком експерта № 132.
Колегія суддів доходить висновку, що поєднання обставин, обстановки та умов, за яких було вчинено вбивство ОСОБА_9 , а також взявши до уваги поведінку обвинуваченої після вчинення нею злочину, спрямовану на приховування злочину, підтверджує висновки суду першої інстанції про те, що сукупність таких обставин виключає кваліфікацію дій обвинуваченої, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.
Інші доводи апеляційної скарги захисника, щодо належності, допустимості та достатності доказів не заслуговують на увагу, так як були предметом розгляду в суді першої інстанції і їм була дана вірна оцінка.
Таким чином, доводи апелянта про недоведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є необґрунтованими, а дії останньої правильно кваліфіковані судом першої інстанції за цією кримінально-правовою нормою.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скарги та захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: