ВИРОК
іменем України
Справа № 560/130/19

07 вересня 2020 року смт Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
представниці потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт Зарічне кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000349 від 25 липня 2018 року за обвинувальним актом по обвинуваченню громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого у АДРЕСА_1 , не судимого, одруженого, з середньою спеціальною освітою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , 29 грудня 2017 року, о 19:00 год., маючи злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_1 з мотиву помсти за побиття свого батька - ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, взявши в руки дерев`яну палицю довжиною близько 1 м., з метою заподіяння нею тілесних ушкоджень, увійшовши в будинок по місцю проживання ОСОБА_7 та наніс останньому не менше одного удару в область 9, 10 ребра, вищезазначеною дерев`яною палицею, спричинивши тим самим тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 9-10 ребер зліва, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №212 від 25 вересня 2018 року, відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому злочині не визнав, під час допиту показав, що ввечері 29 грудня 2017 року перебував дома за адресою проживання АДРЕСА_1 , коли довідався від свого батька, що йому телефонував сусід ОСОБА_7 з метою зустрітись та про щось поговорити. Батько пішов до сусіда і коли повернувся сказав, що ОСОБА_7 наніс йому тілесні ушкодження (побив його), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Після цього вони разом пішли до ОСОБА_7 , щоб з`ясувати причину нанесення останнім тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Прийшовши до нього вони побачивши останнього на подвір`ї біля будинку у стані сильного алкогольного сп`яніння, після чого відмовились від наміру з`ясовувати стосунки та повернутись додому. Вказав, що тілесних ушкоджень він разом із батьком потерпілому не заподіювали.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини за ч. 1 ст.122 КК України, винуватість ОСОБА_4 у злочині, вчиненому при викладених вище обставинах, доведена зібраними в ході досудового слідства та підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами у справі:

-Наданими, безпосередньо у судовому засіданні, показаннями потерпілого ОСОБА_7 , що 29 грудня 2019 року близько 19:00 год. перебуваючи дома за адресою проживання почув на вулиці шум від машин з голосною музикою, що відбувалось неодноразово і раніше, які, крім того, пошкоджували дорогу так, що він не міг виїжджати з власного гаражу. Він передзвонив ОСОБА_8 , батьку обвинуваченого, для того щоб він заспокоїв своїх хлопців, після чого останній прийшов до потерпілого та почав сваритись з ним та нецензурно лаятись, зі слів потерпілого, перебуваючи у нетверезому стані, та згодом повернувся до себе додому. Через 5-10 хвилин ОСОБА_8 разом з обвинуваченим ОСОБА_4 , який тримав у руці квадратний дерев`яний брусок приблизним розміром 10 см на 10 см та довжиною близько 1-го метра. Потерпілий вийшов на закриту веранду будинку, де ОСОБА_4 без попередження наніс йому близько двох ударів бруском в ліву сторону тулуба по ребрах від чого він нагнувся та отримав удари зверху, впав на дерев`яну підлогу від удару, все це супроводжувалось криком та погрозами з боку обвинуваченого та його батька. Згодом до нанесення ударів приєднався батько обвинуваченого та вони разом почали бити потерпілого ногами в різні частини тіла, коли той був на підлозі. На шум з хати вибігла племінниця потерпілого ОСОБА_9 та почала кричати, щоб зупинити побиття ОСОБА_7 . Через деякий час обвинувачений та його батько припинили нанесення тілесних ушкоджень та покинули домоволодіння потерпілого. Після чого племінниця потерпілого передзвонила його дружині. На шум, через деякий час, прийшов також сусід потерпілого ОСОБА_10 , який допоміг разом із племінницею потерпілого піднятись з підлоги. Дружина ОСОБА_7 ввечері цього ж дня, коли прийшла додому, відвезла його до лікарні. Мотиви побиття потерпілий пояснити не зміг, вказуючи на типову конфліктність обвинуваченого та його батька у повсякденному житті, спричинену його зауваженнями обвинуваченому з приводу пошкодження дороги транспортними засобами обвинуваченого поблизу його будинку, що відбувалось у грудні 2017 року. Після звернення до лікарні на початку 2018 року лікар-рентгенолог ОСОБА_11 , переломів ребер не виявив, бо, зі слів потерпілого неправильно його поставив під час рентгенографії. При повторному зверненні до Дубровицької ЦРЛ 02 січня 2018 року у ОСОБА_7 було виявлено переломи двох ребер та він близько 10-ти днів перебував на лікуванні у лікарні. У поліцію потерпілий звернувся 23 липня 2018 року. На запитання захисника вказав, що є учасником кримінального провадження за ч. 1 ст. 125 КК, подія щодо якого мала місце у травні 2018 року, де ОСОБА_4 є потерпілим;

-Даними безпосередньо в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_9 , племінниця потерпілого, про те, що 29 грудня 2017 року ввечері близько 19:00 год. вона перебувала у будинку потерпілого, що за адресою АДРЕСА_1 та доглядала за його дитиною, коли почула у коридорі будинку шум з нецензурною лайкою, на який вийшла і побачила, що її дядькові двоє осіб, дерев`яною квадратною палицею, схожою на брусок довжиною близько одного метра наносять тілесні ушкодження. Палиця була в руках ОСОБА_4 , який наносив потерпілому удари по хребту, коли останній лежав на підлозі в т. з. позі ембріона, батько обвинуваченого ОСОБА_8 в цей час бив потерпілого ногами в різні частини тіла. Вона бачила нанесення близько 3-4 ударів палицею по ребрах спричинених ОСОБА_4 . Після чого вона почала кричати та казати, що викличе поліцію і заподіювані ушкоджень неквапливо покинули будинок. Згодом свідок допомогла піднятись та передзвонила дружині потерпілого. Причин нанесення тілесних ушкоджень вона не знає. В момент заподіяння тілесних ушкоджень розуміла, що якби не вона ушкодження могли б бути тяжчими. Дружина потерпілого приїхала через близько 15 хв. та відвезла ОСОБА_7 до лікарні.

-Даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_12 , сусіда та у минулому приятеля потерпілого, проживаючого, станом на 29 грудня 2017 року по АДРЕСА_1 , що по прямій розташовується від домоволодіння ОСОБА_7 на відставні близько 100 метрів, який вказав, що 29 грудня 2017 року близько 19:00 год. побачив, що в сторону будинку потерпілого в сутінках рухаються двоє осіб. Через деякий час почув шум та крики з подвір`я потерпілого. Десь через 40 хвилин прийшов на подвір`я ОСОБА_13 з цікавості. Потерпілий повідомив його, що раніше до нього приходив ОСОБА_14 з батьком та побив його. Через деякий час приїхала дружина потерпілого та вони разом поїхали до лікарні;

-Даними безпосередньо в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_11 , працюючого рентген-лаборантом Дубровицької ЦРЛ, односельця обвинуваченого та потерпілого, який показав, що у період після нового 2018 року з направленням на рентгенографію до нього на роботу прийшов ОСОБА_7 , який на той час знаходився на стаціонарному лікуванні у Дубровицькій ЦРЛ. Після проведення рентгенографії у потерпілого було виявлено переломи ребер, що свідок вказав у журналі. Причин нанесення тілесних ушкоджень свідок на той час не знав;

-Даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_15 , завідувача рентгенологічного відділення Дубровицької ЦРЛ, яка показала, що близько 2-х років тому на обстеження приходив пацієнт ОСОБА_7 , після рентгенологічного обстеження виявила, що у нього було виявлено перелом 9-го ребра. Для опису знімка їй надавалась медична картка ОСОБА_7 , де вона зробила запис. Звідки у нього виникла травма ОСОБА_7 їй не пояснював. Після чого рекомендувала йому звернутись до лікаря травматолога;

-Даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_16 , тітки обвинуваченого, сусідки ОСОБА_13 , яка вказала, що вранці 30 грудня 2017 року ОСОБА_8 прийшов до неї з явними ознаками тілесних ушкоджень та розповів, що напередодні 29 грудня 2017 року ввечері він приходив до сусіда ОСОБА_7 і той вдарив його в лице та після цього у них виникла бійка у результаті якої ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження від ОСОБА_7 . Після цього, через деякий час її племінник захищаючи батька бився з сусідом потерпілим ОСОБА_7 . Звернула увагу на те, що потерпілий після цього наступними днями працював фізично на городі копав лопатою, що було б неможливим при переломі ребер. Безпосереднім очевидцем конфлікту 29 грудня 2017 року близько 19:00 год. вона не була, проте висловила припущення, що ОСОБА_4 заступився за батька, оскільки ОСОБА_7 вдарив його батька у цей день;

-Даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_8 , батька обвинуваченого, який показав, що 29 грудня 2017 року ввечері близько 19:00 год. до нього декілька раз телефонував ОСОБА_7 просив підійти до нього щоб поговорити за дорогу. Він прийшов до сусіда ОСОБА_7 , який зі слів свідка перебував у стані алкогольного сп`яніння, після чого сусід потерпілий, завдав йому удар в лице і після цього у них виникла бійка, після якої він повернувся до себе додому. Через деякий час він разом із сином ОСОБА_4 пішли до ОСОБА_7 , щоб з`ясувати стосунки. Побачивши останнього на подвір`ї біля будинку у стані алкогольного сп`яніння через паркан, вони відмовились від візиту. Вказав, що тілесних ушкоджень він разом із сином потерпілому не заподіювали. Крім іншого, зі слів свідка ОСОБА_7 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння ледь стояв на ногах. До лікарні чи поліції свідок не звертався.

Крім того обвинувачення обґрунтовується наступними письмовими доказами:

-Довідкою рентгенолога аркуш матеріалів кримінального провадження (далі а. к. п) 29 про наявність у ОСОБА_7 перелому 9-10 ребер;

-Випискою з медичної картки стаціонарного хворого №5883 (а. к. п. 30), яка підтверджує факт лікування ОСОБА_7 у стаціонарі Дубровицької ЦРЛ у період з 29 грудня 2017 по 09 січня 2018 року та його тимчасову непрацездатність у цей період з діагнозом, хоч і не пов`язаним з переломом ребер, проте у сукупності з іншими доказами доводить можливість ОСОБА_7 на початку 2018 року проходити обстеження у рентген кабінеті цього лікувального закладу;

-Довідкою КНП Дубровицька ЦРЛ від 14 червня 2018 року (а. к. п. 31) про те, що 02 січня 2018 року у ОСОБА_7 наявний перелом 9-10 ребер зліва;

-Висновком експерта № 212 від 25 вересня 2018 року (а. к. п. 47-49), згідно якого на час проведення судово-медичної експертизи, а саме у громадянина ОСОБА_7 на підставі наданих експерту медичних документів було виявлено тілесні ушкодження у виді перелому 9-10 ребер зліва, які могли виникнути внаслідок дії тупого твердого предмета, як внаслідок ударної травматичної дії так і внаслідок падіння людини з висоти власного зросту з подальшим співударом об тупий предмет. Точний термін заподіяння удару експерт не встановив, але за медичними документами такі травми могли бути заподіяні від однієї до десяти діб до 02 січня 2018 року - дня проведення рентгенологічного обстеження ОСОБА_7 . Наведений висновок судово-медичної експертизи належним чином аргументований, ґрунтується на ретельному дослідженні обставин справи та узгоджується з наданими експерту документами з КНП Дубровицька ЦРЛ, а тому суд вважає його таким, що відповідає вимогам КПК України, тобто є належним та допустимим доказом;

-супровідним листом КНП Дубровицька ЦРЛ від 03 жовтня 2018 року (а. к. п. 52) та копією журналу реєстрації рентгенографій (а. к. п. 53), які доводять факт проведення рентгенографії ОСОБА_7 02 січня 2018 року;

-протоколами проведення слідчого експерименту від 23 грудня 2019 року (а. к. п. 60-68) та від 24 січня 2019 року (а. к. п. 128-133) з додатками з якого уточнюються обставини вчинення кримінального правопорушення та механізм заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень 29 грудня 2017 року близько 19:00 год. Такі вважаються належними та допустимими доказами, оскільки логічно узгоджуються з іншими доказами та підтверджують факт події, місце та спосіб вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення;

-протоколом огляду місця події від 20 січня 2019 року з додатками - фотографіями (а. к. п. 114-119), згідно якого проведено огляд домоволодіння за адресою місця проживання потерпілого, що знаходиться у АДРЕСА_1 , в тому числі приміщення веранди, у якому обвинувачений наносив потерпілому тілесні ушкодження 29 грудня 2017 року близько 19:00 год. Протокол складено уповноваженою на те особою слідчим СВ Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_17 , у присутності понятих: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , зауважень та доповнень від учасників процесуальної дії на проведення огляду місця події не надходило, про що у протоколах зроблено відповідні записи.
У судовому засіданні встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_9 є його племінницею. При цьому ОСОБА_9 була безпосереднім очевидцем нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, конкретно вказала, що вони завдавались йому ОСОБА_4 дерев`яною палкою, вказала на умисність дій ОСОБА_4 щодо спричинення ударів потерпілому, зазначила, що такі заподіювались по різних частинах його тіла коли він перебував на підлозі. Суд вважає, що показання, надані свідком ОСОБА_9 є чіткими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою та безпосередньо підтверджують факт нанесення потерпілому тілесних ушкоджень обвинуваченим.
Свідок ОСОБА_12 сусід потерпілого підтвердив наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 29 грудня 2017 року ввечері. Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_15 працівники КНП Дубровицька ЦРЛ хоч не були безпосередніми очевидцями вчинення діяння, але своїми показами підтвердили наявність у ОСОБА_7 переломів двох ребер зліва, що було виявлено ними у потерпілого на початку 2018 року, коли він знаходився на лікуванні у цьому закладі.

Свідок ОСОБА_16 племінниця обвинуваченого та сестра його батька не була безпосереднім очевидцем події, дізналась про неї на наступний день, з розповіді брата ОСОБА_8 , який з її слів був побитий потерпілим та на його лиці були тілесні ушкодження шкіри та гематоми, але вона не заперечила факт, що ОСОБА_4 з її слів заступився за батька.

Покази свідка ОСОБА_8 та обвинуваченого хоч і збігаються, але з інших досліджених у судовому засіданні доказів вбачається їх суперечності, а саме: що ОСОБА_7 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_8 , оскільки вказана обставина не підтверджується іншими доказами по справі, крім іншого свідки ОСОБА_8 та обвинувачений вказують на перебування потерпілого 29 грудня 2017 року ввечері, близько 19:00 год. в стані сильного алкогольного сп`яніння, але разом з тим вказують на те, що він заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження, що не узгоджується з іншими матеріалами справи.

Вказані показання свідків не спростовані матеріалами справи і підтверджуються висновком судово-медичної експертизи, згідно з яким у громадянина ОСОБА_7 було виявлено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які відповідають даті 29 грудня 2017 року.

Суд не бере до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що, він не заподіював тілесні ушкодження ОСОБА_13 та вважає, що сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів вина обвинуваченого доведена в повному обсязі. Так обвинувачений ОСОБА_20 ствердив,що 29 грудня 2017 року ввечері він разом з батьком ОСОБА_8 , прийшовши до потерпілого ОСОБА_7 після попереднього конфлікту з його батьком, після чого побачивши потерпілого у стані сильного алкогольного сп`яніння повернувся додому.

Суд розцінює такі показання, як обрану обвинуваченими лінію захисту, яка не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.
Характер, хронологія і послідовність дій обвинуваченого ОСОБА_4 , а також об`єктивна спроможність дорослої осудної людини оцінювати життєву ситуацію, на думку суду, дає підстави вважати, що він дійсно вчинив злочин умисно, нанісши удар дерев`яною палицею, яку приніс зі собою у ліву частину грудної клітки потерпілого, спричинивши йому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі тому сумніви у своїй належності та допустимості, не викликають.

За змістом кримінально-процесуального закону до предмета показань свідка належать обставини, що мають пряме чи опосередковане відношення до події кримінального правопорушення, форми вини, наслідків кримінального правопорушення, даних, що належать до показань інших свідків, експертів, їх висновків, понятих і інших учасників процесу, відомості про факти, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та взаємовідносини свідка з ними і з потерпілим. Знання характеру цих взаємовідносин (нормальні, дружні, родинні, ворожі, неприязні, відсутні будь-які відносини, оскільки бачив (чув) вперше, тощо) дозволить дати правильну оцінку відповідних показань, висновків і процесуальних дій указаних осіб.

Таким чином суд вважає доведеним факт завдання обвинуваченим ОСОБА_4 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_13 , тобто вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України.
Вирішуючи заявлений цивільний позов необхідно зазначити наступне.

Цивільний позов обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 в результаті отриманого тілесного ушкодження пройшов курс лікування для відновлення працездатності, зазнав немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті, негативні переживання та спогади, відчуття тривоги настороженості. А також переніс значний біль під час отримання тілесних ушкоджень. Втратив працездатність та був змушений періодично лікуватись у медичному закладі. Відчував дискомфорт, оскільки близько двох місяців не міг повноцінно рухатись та без сторонньої допомоги обходитись у побуті.
В судовому засіданні ОСОБА_7 та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити та стягнути з обвинуваченого 200 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову.
Прокурор в судовому засіданні просить позов задоволити.
Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до висновку, що позов цивільного позивача у кримінальному провадженні підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами винуватості обвинуваченого встановлено його протиправну поведінку.
За результатом розгляду кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого доведена, його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.
Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 , суд виходить із вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та визначає суму відшкодування, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставини при яких було спричинено моральну шкоду потерпілому цивільному позивачу, ступінь вини відповідача, характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань цивільного позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, і наслідків, що наступили, та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого та його майновий стан, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_7 20 000 грн. моральної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.
Ця сума, враховуючи особу обвинуваченого і характер його дій, на думку суду відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною, оскільки як у момент заподіяння так і після цього під час лікування потерпілий відчував біль, страждання, був позбавленний певних можливостей щодо нормальної життєдіяльності, був вимушений змінити звичний спосіб життя з метою лікування та реабілітації.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд керується наступним.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, який є нетяжким злочином, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, спосіб вчинення злочину, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого та стан його поведінки. Враховано, що обвинувачений не усвідомив протиправність своїх дій, суспільну небезпеку вчиненого ним злочину та не відшкодував потерпілому шкоду, у вчиненому не розкаявся, позицію прокурора та представниці потерпілого, які просять суд призначити покарання у виді обмеження волі.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 судом враховано, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання. Обставини, які б пом`якшували чи обтяжували покарання судом не встановлені. Судом враховано, що обвинувачений одружений, не працюючий, а також беручи до відома досудову доповідь Дубровицького РС філії ДУ Центр пробації у Рівненській області (а. с. 80 83) з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінений органом пробації як середній, ризик небезпеки для суспільства у т. ч. для окремих осіб оцінюється органом пробації, оцінений як низький, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, думку представника потерпілого, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді двох років обмеження волі.
Згідно ст. 75 КК України, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, згідно позиції сформульованої у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 205/7091/16-к Верховним Судом, де зазначено, що при призначенні міри покарання суд наділений дискреційними повноваженнями, тобто поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Таким чином, оскільки обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, беручи до уваги досудову доповідь, позитивну характеристику по місцю проживання суд вважає що його виправлення можливе без реального відбуття покарання, а відтак, можливо звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку, з покладенням обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно з п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися у вказані органи для реєстрації.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.
Вирок може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Зарічненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1