Центральний районний суд м. Миколаєва
н/п 1-кс/490/2628/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу - ОСОБА_3 , слідчого - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання, -
ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва зі скаргою на постанову старшого слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 09.06.2020 року в рамках кримінального провадження №0004186, якою відмовлено у задоволенні клопотання в частині зміни попередньої кваліфікації шляхом внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 129 КК України, в якій просила вказану постанову скасувати та зобов`язати слідчого внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення із зазначенням їх попередньої кваліфікації за ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 129 КК України.
В обґрунтування скарги вказала, що в ході досудового розслідування на підставі відповідної постанови слідчого від 14.02.2020 року ДУ Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України проведено психолого-психіатричну експертизу, за результатами якої 13.03.2020 року складено висновок судово-психіатричного експерта №37 стосовно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 . Протягом проведення вказаного дослідження в поясненнях ОСОБА_5 виявлені обставини, що свідчать про вчинення відносно неї з боку ОСОБА_6 дій, що утворюють склад злочинів, передбачених іншими нормами КК України, ніж той склад злочину (ч. 1 ст. 156 КК України), відомості про який внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Більш того, певна частина зазначених обставин відображена також в поясненнях законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , яка була допитана в якості свідка. Всі обставини, що стали відомі в ході досудового слідства та містять ознаки інших злочинів, були проігноровані, у зв`язку з чим представник потерпілого - адвокат ОСОБА_3 звернулась з відповідним клопотанням до слідчого. Постановою старшого слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 09.06.2020 року у його задоволенні було відмовлено. З вказаною постановою остання не згодна, вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Так, мотивувальна частина постанови містить тільки виклад норм КК України, а також посилання на деякі докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, в ній відсутні будь-які аргументи/доводи по суті заявленого клопотання, якими б можливо було мотивувати відмову слідчого у його задоволенні. Слідчим не наведено жодного доказу, який би свідчив про дійсну відсутність підстав для зміни попередньої кваліфікації, зазначеної в Єдиному реєстрі досудових розслідувань.
В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала та просила задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 проти задоволення скарги заперечувала.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали скарги та кримінального провадження, приходжу до наступного.

Як було встановлено, СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0004186 від 28.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КК України, за повідомленням ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_6 , будучи вітчимом ОСОБА_5 , 2003 року народження, з 2014 року вчиняє відносно неї розпусні дії.
05.06.2020 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_8 звернулась до слідчого у кримінальному провадженні №0004186 з клопотанням про внесення змін до Єдиного реєстру досудових розслідувань шляхом внесення відомостей про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення, зазначивши, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 129 КК України; проведення повторного допиту про обставини кримінальних правопорушень потерпілої ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_7 , мати ОСОБА_6 - ОСОБА_9 , ОСОБА_6 ; приведення у відповідність інших відомостей, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, прізвища, ім`я, по батькові сторін та учасників кримінального провадження.
09.09.2020 року постановою старшого слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 вказане клопотання було задоволено частково, а саме в частині зміни попередньої правової кваліфікації дій ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 156 КК України на ч. 2 ст. 156 КК України та проведення повторних допитів перелічених у ньому осіб. В задоволенні клопотання в частині внесення змін до Єдиного реєстру досудових розслідувань шляхом внесення відомостей про попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, зазначивши, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 129 КК України, було відмовлено.
Крім того, 09.06.2020 року постановою старшого слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 було змінено підстави до кваліфікації кримінального провадження №0004186 з ч. 1 ст. 156 КК України на ч. 2 ст. 156 КК України.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 7 КПК України встановлені загальні засади кримінального провадження, одною із яких є законність.
З частини 2 статті 9 КПК України, яка регламентує цю засаду кримінального провадження, вбачається, що слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч. 5 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Кваліфікація злочинів є одним із найбільш важливих і відповідальних етапів застосування норм закону про кримінальну відповідальність. Правильна кваліфікація злочинів виступає необхідною умовою реалізації конституційного принципу законності у кримінальному судочинстві, досконалого та юридично виваженого досудового розслідування і розгляду кримінальних проваджень у судах, призначення особам, визнаним винними за вироком суду, справедливого й обґрунтованого покарання чи звільнення їх від кримінальної відповідальності або від покарання.
Термін «кваліфікація злочинів» використовується як у кримінальному (статті 9, 29, 33, 35, 66, 67 КК України), так і у кримінальному процесуальному законодавстві (п. 5 ч. 5 ст. 214, п. 5 ч. 1 ст. 277, п. 5 ч. 2 ст. 291 та ін. КПК України).
У теорії та практиці кримінального права поняття «кваліфікація злочинів» визначають як встановлення і юридичне закріплення точної відповідності ознак вчиненого діяння і ознак складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.
Якщо під час досудового розслідування чи судового розгляду при встановлені нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, є можливість змінити кваліфікацію злочину, склавши нову підозру, змінивши раніше повідомлену підозру, змінивши обвинувачення (правову кваліфікацію та/або обсяг обвинувачення).
Відповідно до висновків Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ від 12.01.2017 року «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», згідно з ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється. Таким чином, при розгляді скарг на відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій слідчим суддям необхідно співвідносити вимоги ст. 220 КПК України з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження, зокрема, встановленими ст. 40 КПК України. Саме тому необхідно брати до уваги те, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.
Згідно з вимогами ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
Згідно ч. 1 ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Глави 20, 21 КПК дають визначення, перелік та порядок здійснення слідчих (розшукових) дій, серед яких, з урахуванням аналізу ч. 1 ст. 223 КПК України, не вбачається такої слідчої (розшукової) дії, як зміна правової кваліфікації.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Вищенаведені норми дають підстави зробити висновок щодо недотримання представником потерпілої вимог КПК України при зверненні як до слідчого з клопотанням про зміну попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на ст. 220 КПК України, так і до слідчого судді в порядку ст. 303 КПК України, оскільки скарга подана на постанову слідчого в частині, яка не підлягає оскарженню в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, що у своїй сукупності та у контексті перелічених норм закону виходить за межі законодавчо-сформованого порядку оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування.
З урахуванням викладеного, а також стадії, на якій слідчий суддя дійшов відповідного висновку, вважаю необхідним у задоволенні скарги відмовити.
Керуючись ст.ст. 220, 223, 303, 306, 307, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_10