Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/1652/18
Провадження №: 1-кп/332/18/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченої - ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Заводського районного суду м.Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя, громадянки України, працює, одружена, на утриманні має малолітню дитину 2019р.н., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України,
В С Т А Н О В И В:

Наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 08.09.2017 №357 о/с ОСОБА_7 призначено поліцейським роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 28.02.2018 №164 о/с поліцейському роти №3 батальйону №1 УПП в Запорізькій області ДПП НПУ ОСОБА_7 присвоєно спеціальне звання капрал поліції.

Перебуваючи на займаній посаді, ОСОБА_7 , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», є працівником правоохоронного органу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України - є центральним органом виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Відповідно до вимог ст. З Закону України «Про Національну поліцію» в своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування. Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Згідно із ч. 1 ст. 8 вказаного Закону поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонує патрульна поліція.

Згідно із п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 18 вищезазначеного Закону поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 цього Закону поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу як фізичний вплив (сила), застосування спеціальних засобів та застосування вогнепальної зброї. Частина 2 ст. 42 Закону передбачає, що фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Статтею 43 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим. Попередження може бути зроблено голосом, а за значної відстані або звернення до великої групи людей - через гучномовні установки, підсилювачі звуку. Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення. Поліцейські зобов`язані надавати невідкладну медичну допомогу особам, які постраждали в результаті застосування заходів примусу.

Крім того, ч.ч. 1, 2 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом. Поліцейський зобов`язаний письмово повідомити свого керівника, а той зобов`язаний повідомити прокурора про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили,

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_7 , займаючи посаду поліцейського роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, була працівником правоохоронного органу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 1 КПК України кримінальне процесуальне законодавство складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів.

Згідно зі ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, та вони мають найвищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Так, 10.04.2018 поліцейський роти № 3 батальйону № 1 УПП в Запорізькій області ДПП НП України ОСОБА_7 у складі екіпажу «0015», до якого входив старший інспектор відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Запорізькій області ДПП НП України ОСОБА_10 , на службовому автомобілі марки ТОYОТА PRIUS н/з НОМЕР_1 здійснювали чергування з охорони громадського порядку у м. Запоріжжі.

Під час виконання своїх службових обов`язків приблизно о 17-00 годині по службовій радіостанції отримано повідомлення про крадіжку урни за адресою: АДРЕСА_3 . Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_10 прийняли рішення направитись на місце для відпрацювання прилеглої території з метою виявлення правопорушників.

Прибувши за адресою: вул. Павлокічкаська, 45, у м. Запоріжжі ОСОБА_7 було встановлено, що там перебуває патрульний екіпаж № 215 у складі інспекторів роти № 2 батальйону № 1 УПП в Запорізькій області ДПП НП України ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , якими затримано осіб, які здійснили крадіжку урни.

Також, на місці події перебувало велике скупчення людей, приблизно 20- 25 чоловік, у зв`язку з чим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 прийнято рішення залишитися на місці події для забезпечення охорони громадського порядку, правопорушників та речових доказів.

Близько 18-00 години 10 квітня 2018 року до ОСОБА_7 підійшов ОСОБА_8 , який почав критикувати роботу органів поліції. У вказаний час у ОСОБА_7 раптово виник умисел на перевищення влади та службових повноважень шляхом застосування до ОСОБА_8 насильства.

Так, 10.04.2018 ОСОБА_7 , приблизно о 18-05 години, реалізуючи свій злочинний умисел, маючи на меті показати свою перевагу як працівника правоохоронного органу, відвела ОСОБА_8 подалі від скупчення людей, а саме на відстань близько п`ятнадцяти метрів від будинку АДРЕСА_3 , де перевищуючи владу та службові повноваження працівника поліції, діючи умисно, всупереч вимогам ст. З Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 43 Закону України «Про Національну поліцію», без попередження та за відсутності підстав, передбачених ст.44 Законом України «Про Національну поліцію», застосувала до ОСОБА_8 насильство, шляхом нанесення останньому лівою рукою удару по обличчю. Після чого, продовжуючи свої умисні протиправні дії, ОСОБА_7 лівою ногою ще два рази ударила ОСОБА_8 по лівій нозі.

У результаті вищевказаних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 603 від 24.04.2018 року, спричинено легкі тілесні ушкодження, а саме крововилив та садно на слизовій оболонці верхньої губи справа, садно в області шиї справа.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 частково визнала себе винною у вчиненні інкримінованого злочину та надала суду такі показання. На той час вона працювала близько чотирьох місяців у патрульному екіпажі. В день, зазначений в обвинувальному акті, в районі Кічкаса сталася ДТП з потерпілим дитиною. Під час огляду місця події надійшов виклик про вчинення крадіжки урни, та вона з іншим співробітником вирушила за вказаною адресою. На місці спостерігалося велике скупчення людей, в тому числі знаходилася особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, і заявник. До неї підійшов потерпілий ОСОБА_8 та, запитуючи документи, нецензурно виражався, потім ходив навколо, при цьому забрав у неї газовий балон, який вона відібрала в нього та попросили відійти, однак потерпілий продовжував вимагати доповісти йому що відбувається, крутив ремінь біля табельної зброї, називаючи її дівчиною легкої поведінки і зазначаючи, що таких, як вона треба вбивати. Такі висловлювання вона сприйняла як погрозу та застосувала фізичну силу, при цьому намагалася схопити потерпілого за зап`ясті. ОСОБА_8 вимагав надати йому номер її жетона, хапаючи за останній. В свою чергу вона намагалася схопити його за руку і випадково вцілила долонею лівої руки у його обличчя збоку, намагаючись збити з ніг. Також вдарила один раз правою ногою під його коліно лівої ноги з метою затримання. З напарників жоден не підтримав її, хоча потерпілий ображав нецензурно усіх дівчат. Вона визнає, що не склала адміністративний протокол відносно ОСОБА_8 та не доповіла відразу про цей випадок керівництву, оскільки ОСОБА_10 завірив її, що все буде добре. Вони дочекалися поки слідчий завершив слідчі дії, допомогли доставити урну до райвідділу поліції, і на той час ОСОБА_8 вже не було. Про випадок доповіла командиру роти, на що той не відреагував. Відео події за її участі, яке з`явилося на каналі ОСОБА_13 , було не в повному обсязі. В судовому засіданні просила її суворо не карати та волі не позбавляти, просила вибачення у потерпілого.

Разом із цим, показання обвинуваченої не узгоджуються з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, тому викладена нею позиція, на думку суду, обумовлена бажанням уникнути покарання та є таким способом захисту.

Суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 за обставин, встановлених судом, повністю доведена і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам, передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності судом безпосередньо.

Потерпілий ОСОБА_8 , допитаний у судовому засіданні, показав, що 10 квітня 2018 року близько 17-00 години він їхав на велосипеді та біля будинку свого мешкання побачив велике скупчення людей. Підійшовши ближче, засумнівався , що всі ці люди є працівниками поліції, у зв`язку з чим висловив до усіх вимогу пред`явити посвідчення, на що ОСОБА_7 почала вимагати в нього пред`явити документи, відвела його у бік на відстань 10-15 метрів та вдарила його лівою рукою по обличчю та ногою по нозі. Намагалася спричинити і інші удари, проте не влучила. Після цього він зателефонував до служби «102», потім поїхав до міської лікарні №5, а на наступний день до експертної установи, де були дослідження спричинені йому тілесні ушкодження. Із відповідною заявою він звернувся до прокуратури Заводського району. Також потерпілий зазначив, що за спливом десяти хвилин після події відповідне відео було передано йому на мобільний телефон чоловіком з кола свідків, інше відео знайшов на каналі ОСОБА_13 . Крім того, потерпілий вказав, що саме його поведінка була обумовлена громадянською позицією і в жодному разі його не обурило, що до крадіжки урни був причетний його товариш, однак був ображений посмішками з боку працівників поліції після його висловлювань про зникнення брата. В судовому засіданні 25.09.20р. потерпілий пояснив, що наразі він не має претензій до обвинуваченої ОСОБА_7 та вибачив її, тому просить обвинувачену суворо не карати та волі не позбавляти, про що суду також надав письмову заяву (т.2 а.с.209).

Показання потерпілого узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

Так, свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що працює у Заводському ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області водієм та особисто знайом з обвинуваченою ОСОБА_7 10.04.2018 року до поліції надійшов виклик про крадіжку сміттєвого баку. Він разом з іншими співробітниками поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 прибув до місця скоєння правопорушення, а саме території біля будинку 45 по вул.Павлокічкаській в м.Запоріжжі, та залишився в автомобілі. Свідок зазначив, що події за участю ОСОБА_17 йому не відомі, обвинувачену та потерпілого у той день не бачив.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що працює у Заводському ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області слідчим та знайом з обвинуваченою ОСОБА_7 у зв`язку зі службою. 10.04.2018 перебував на добовому чергуванні у складі слідчо-оперативної групи. Надійшов виклик про виявлення осіб, причетних до крадіжки урни, після чого він виїхав на місце скоєння кримінального правопорушення буд. АДРЕСА_3 , де проводив огляд місця події. На даній території знаходилося два патрульних автомобіля та близько 20-30 осіб, в тому числі в нетверезому стані, які голосно критикували діяльність поліції. У зв`язку з цим, він попросив патрульних забезпечити порядок. У той же час до нього підійшов незнайомий чоловік та, виражаючись нецензурно, вимагав прийняти заяву про побиття його поліцейським, на що він відповів, що прийме заяву за закінченням проведення огляду місця події. Також свідок зазначив, що у зв`язку з перебуванням на даній території великого скупчення людей, в тому числі дуже агресивно налаштованих на адресу поліції, на місці залишалося два наряду поліцейських. При цьому, особисто ОСОБА_8 , на його думку, перебував у нетверезому стані, можливо наркотичному, оскільки поводився активно не витримано, вживаючи нецензурну лексику. Тілесних ушкоджень в останнього він не бачив. Після огляду місця події направився на інший виклик. Крім того, свідок пояснив, що співробітник поліції має право застосувати до особи силу у разі наявного насильства з її боку.

Допитаний свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що є співробітником УПП. 10.04.2018 року надійшов виклик про вчинення крадіжки в районі Кічкас, у зв`язку з чим вона разом із ОСОБА_12 прибула на місце вчинення кримінального правопорушення . На місці знаходилися слідчо-оперативна група, інші співробітники поліції, включаючи ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , які забезпечували порядок на території. Дійсно мала місце конфліктна ситуація між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який, в свою чергу, поводився агресивно, нецензурно лаявся. Також свідок зазначила, що не пам`ятає фактів спричинення потерпілому тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_7 . Оскільки ОСОБА_8 заважав проведенню слідчих дій, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_18 відвели його на відстань 15-20 метрів від місця крадіжки.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що є оперуповноваженим Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області. 10.04.2018 року до поліції надійшов виклик про крадіжку сміттєвого баку. Він разом з іншими співробітниками поліції водієм та слідчим ОСОБА_16 прибув до місця скоєння правопорушення, а саме території біля будинку 45 по вул.Павлокічкаській в м.Запоріжжі, де перебувало велике скупчення людей, в тому числі нетверезих, які кидалися на працівників патрульної поліції. Він опитував очевидців та підозрюваних. Пізніше на ОСОБА_13 каналі побачив відео, як жінка-поліцейський вдарила чоловіка, проте самого такого факту на місце вчинення кримінального правопорушення у той день не бачив.

Свідок ОСОБА_18 суду показав, що в квітні 2018 року працював в УПП. Під час, коди знаходився на чергуванні в Заводському районі, надійшов виклик про крадіжку та прибув на місце. Там знаходилися ОСОБА_10 та ОСОБА_7 . До останньої чіплявся чоловік з ознаками сп`яніння, в результаті чого виник конфлікт. На його думку, ОСОБА_7 випадково вдарила потерпілого в обличчя.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що є співробітником УПП. 10.04.2018 прибув за викликом до місця вчинення крадіжки урни, де перебувало велике скупчення людей. ОСОБА_8 усіх відволікав, був у нетверезому стані, знімав щось на відео. Бачив, як він на підвищених тонах вів розмови із ОСОБА_7 та ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що є співробітником УПП. 10.04.2018 прибув із ОСОБА_7 за викликом до місця вчинення крадіжки урни, де перебувало велике скупчення людей, які провокували поліцейських своєю поведінкою. Зокрема, ОСОБА_8 принижував ОСОБА_7 своїми висловленнями, дуже близько до неї підходив, торкався плеча, внаслідок чого вона надала йому ляпасу та попереджувала про застосування сили. Відносно ОСОБА_19 протокол не складався, оскільки усі були зосереджені на крадіжці.

Аналізуючи та оцінюючи показання потерпілого та свідків суд вважає, що вони правдиві, логічні, істотних суперечностей не мають, узгоджуються з іншими доказами у провадженні і у суду немає підстав сумніватися в їх достовірності. Мотивів для обмови обвинуваченої не встановлено, всі свідчення надавалися під присягою.

Окрім показань потерпілого та свідків, вина ОСОБА_7 у скоєнні злочину за встановлених судом обставин підтверджується та узгоджуються із письмовими доказами, які відповідають вимогам, передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України.

Так, відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.04.2018 року, прокурором Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_20 було прийнято усну заяву від ОСОБА_8 про перевищення влади та службових повноважень працівником правоохоронного органу, в якій потерпілий зазначив про застосування до нього фізичного насильства співробітником поліції 10 квітня 2018 року близько 18-00 години на території Заводського району м.Запоріжжя (т.1 а.с.175).

Згідно з висновком спеціаліста №149/с від 11 квітня 2018 року , лікарем-спеціалістом було проведено обстеження ОСОБА_8 , в результаті чого в останнього виявлено крововилив та садно на слизовій оболонці верхньої губи справа, садно в області шиї справа, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (т.1 а.с.180).

Згідно з висновком експерта №603 від 24.04.2018 року крововилив та садно на слизовій оболонці верхньої губи справа, садно в області шиї справа у ОСОБА_8 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, утворилися від дії тупих предметів та їх давність не суперечить терміну, вказаному освідуваним (т.1 а.с.180).

З протоколу огляду від 18 квітня 2018 року вбачається, що прокурором ОСОБА_21 було оглянуто наданий потерпілим диск CD-R, переглядом відеозапису з якого встановлено, що до жінки поліцейського підійшов чоловік, з яким вони відійшли у бік, та під час розмови жінка застосувала до чоловіка фізичний вплив, а саме нанесла декілька ударів рукою в обличчя та декілька ударів ногою по його ногам (т.1 а.с.187).

Даний диск прокурором було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні , згідно з відповідною постановою від 18.04.2018 року (т.1 а.с.189).

З протоколу огляду від 10 травня 2018 року вбачається, що прокурором ОСОБА_21 було оглянуто диск DVD+R, наданий на запит Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Оглядом файлу «» встановлено, що зафіксована на ньому подія відбувається 10 квітня 2018 року. На відеозаписі зафіксовані працівники поліції та невідомий чоловік, якій пояснює де він знайшов урну. Працівник поліції пояснює, що вони знаходяться у м.Запоріжжі, вул.Орджонікідзе (Павлокічкаська), 45. Оглядом файлу «» установлено відеозапис відповідно до якого ОСОБА_8 вказує на події, які зафіксовані, будуть розміщені на сайті прокуратури (т.1 а.с.201).

Даний диск прокурором визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, згідно з відповідною постановою від 10.05.2018 року (т.1 а.с.203).

Як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 травня 2018 року, потерпілим ОСОБА_8 вказано на особу на фотознімку під номером 3, як на таку, що 10 квітня 2018 року спричинила йому тілесні ушкодження, а саме: лівою рукою вдарила його в обличчя, та два рази лівою ногою по його нозі (т.1 а.с.204). Згідно з довідкою до цього протоколу від 16.05.2018 року на фотознімку №3 зображена поліцейська роти №3 батальйону №1 УПП в Запорізькій області ДПП Національної поліції України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.207).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 16.05.2018 року, останнім встановлено, що на місці за адресою: м.Запоріжжя, вул.Павлокічкаська, 45, потерпілий ОСОБА_8 пояснив обставини вчинення відносно нього злочину, а саме застосування працівником поліції до нього фізичної сили та нанесення тілесних ушкоджень. Так, потерпілим ОСОБА_8 на місці вказано де саме він отримав один удар в обличчя та декілька ударів по нозі. Також, за участю статиста, вказав механізм, послідовність та локалізацію ударів. При цьому, за поясненнями експерта, не виключається можливість спричинення виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень при зазначених ним обставинах (т.1 а.с.208).

Згідно з протоколом огляду від 23.05.2018 року, прокурором ОСОБА_21 оглянуто мобільний телефон марки «Самсунг» Galaxy A5 (2017) від 23.05.2018, який добровільно виданий потерпілим ОСОБА_8 для огляду та копіювання інформації. Під час перегляду одного з файлів, що в ньому міститься, а саме VID_20180410_174420, встановлений відеозапис події, яка відбувалася 10.04.2018 року, за участю працівників поліції та інших осіб. Так, переглядом встановлено, що до патрульного поліцейського - жінки ( ОСОБА_7 ) підійшов чоловік ( ОСОБА_8 ), між ними відбулася розмова. Також зафіксовано, що жінка-поліцейський ( ОСОБА_7 ) під час спілкування з чоловіком ( ОСОБА_8 ) нанесла йому удари ногою по його ногах. При цьому, чоловік відходить та не вживає відносно неї жодних активних дій (т.1 а.с.215).

Як вбачається з протоколу огляду диску CD-R від 25.05.2018 року, переглядом останнього встановлено розміщення на ньому файлу з назвою VID_20180410_174420. На цьому файлі зафіксовані працівники патрульної поліції та три автомобілі марки «Тойота Пріус». Подальшим переглядом встановлено, що на місці події перебувало велике скупчення людей, а також те, що до жінки-поліцейського підійшов невідомий чоловік (як установлено в подальшому ОСОБА_8 ) та почав критикувати роботу органів поліції. Після цього жінка-поліцейський відвела його подалі від скупчення людей та застосувала до нього фізичний вплив, а саме нанесла йому декілька ударів рукою в область обличчя та декілька ударів ногою по ногах. Після цього ОСОБА_8 , підійшовши до слідчого слідчо-оперативної групи, прохав про відібрання у нього заяви про злочин (т.1 а.с.219).

Як вбачається з постанови про визнання та приєднання до кримінального провадження як речових доказів від 25.05.2018 року, за участю спеціаліста відділу досліджень у сфері інформаційних технологій Запорізького НДЕКЦ МВС України ОСОБА_22 , було виготовлено копію зазначеного вище відеозапису з мобільного телефону «Самсунг» Galaxy A5 (2017) та записано на диск CD-R, який, відповідно, визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с.221).

Згідно наказу начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 08.09.2017 №357 о/с ОСОБА_7 призначено поліцейським роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, присвоївши їй спеціальне звання рядовий поліції (т.1 а.с.227). До наказу додані посадова інструкція ОСОБА_7 , її автобіографія, анкета та послужний список (т.1 а.с.226-235).

Оцінюючи письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із показаннями потерпілого і свідків, суд вважає, що вищезазначені докази в повному обсязі доводять вину обвинуваченої у вчиненні злочину, за наведених у вироку обставин. Позицію обвинуваченої щодо небажання нанести тілесні ушкодження суд розцінює як спосіб уникнути від передбаченої законом відповідальності.
З урахуванням викладеного, у суду немає підстав ставити під сумнів показання потерпілого та свідків.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст.365 КК України, як перевищення влади та службових повноважень працівником правоохоронного органу, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що супроводжувалися насильством, за відсутності ознак катування.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальних прав сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Правова позиція ЄСПЛ щодо цього відображена, зокрема, у п.43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», де Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом».

Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину при встановлених судом фактичних обставинах поза розумним сумнівом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду справи обвинувачена уклала шлюб та змінила прізвище з « ОСОБА_23 » на « ОСОБА_24 », що підтверджується копіями відповідних документів: свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 19.04.2019р., новим паспортом обвинуваченої та довідки про внесення змін до Єдиного державного демографічного реєстру (т.2 а.с.210-214).

Призначаючи покарання обвинуваченій у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено законом до категорії тяжких, особу винної, яка одружена, має малолітню дитину 2019р.н., міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима, позицію потерпілого, який просив обвинувачену суворо не карати та волі не позбавляти.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої, згідно зі ст.ст.66, 67 КК України, суд не вбачає.
Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням всіх обставин справи та особи обвинувачуваного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 365 КК України, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, пов`язані із здійсненням владних повноважень, на строк 1 рік, з застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення спеціального звання. На думку суду таке покарання буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу ОСОБА_7 , її молодий вік, конкретних обставин скоєння кримінального правопорушення, віктимність поведінки потерпілого, а також того, що обвинувачена під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження у суді дотримувалася загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, суд прийшов до висновку, що обвинувачена на теперішній час загрози для суспільства не становить, соціально адаптована, тому можливо призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.365 КК України.
Отже, забезпечити виправлення ОСОБА_7 можливо без реального відбування нею покарання, без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за її поведінкою та виконанням покладених на неї обов`язків органами пробації протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченою умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням її прав і свобод.
Цивільний позов по справі не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, пов`язані із здійсненням владних повноважень строком на 2 (два) роки, з застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення спеціального звання.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
Відповідно до ст.76 КК України, у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_17 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до набранням вироку законної сили не обирати.

Речові докази:

- диск CD-R виробництва компанії «ANV» 80min|700МВ з написами на ньому «оригінал» 212 МВ», який долучено до матеріалів провадження залишити зберігатись в матеріалах кримінального провадження;

- диск CD+R виробництва компанії «Verbatim» 4,7 GВ, 16X speed vitesse, 120 min., який долучено до матеріалів провадження залишити зберігатись в матеріалах кримінального провадження;

- диск CD-R виробництва компанії «Axent mein. Personlish» 80min|700МВ 80 min 52X, який долучено до матеріалів провадження залишити зберігатись в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суду м.Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1