УХВАЛА
про повернення клопотання для усунення недоліків
08.09.2020 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, подане в кримінальному провадженні №0000616 від 03.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 121 КК України,-
в с т а н о в и в:
Слідчий звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на спідницю сірого кольору, з нашаруванням речовини бурого кольору; блузку чорного кольору, з нашаруванням речовини бурого кольору; дві спідниці фіолетового кольору; плаття синього кольору в блакитну клітку; сорочка фіолетового кольору та сорочку червоно-бежево-сіро-чорного кольору, та тимчасово позбавити власника майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає по АДРЕСА_1 (мобільний телефон відсутній), можливості відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
В обґрунтування клопотання слідчий послався на необхідність збереження речових доказів.
В той же час, частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).
Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Сукупний аналіз ст.ст. 98, 170, 171, 173 КПК України дає підстави слідчому судді вважати, що клопотання про арешт повинно містити відповідне обґрунтування з абсолютним дотриманням викладених правових норм. У разі подання клопотання про арешт майна у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, в ньому повинно бути зазначено, яким з ознак, визначених в ч. 1 ст. 98 КПК України, відповідає майно, на яке слідчий просить накласти арешт, з відповідним мотивуванням відповідно до обставин конкретного кримінального провадження.
Всупереч викладеним вище нормам КПК України в клопотанні про арешт майна слідчий наводить лише норми КПК України, які регулюють порядок вирішення питання про арешт майна, однак не конкретизовано підстави та мету накладення арешту відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; якому з критеріїв, зазначених в ч. 1 ст. 98 КПК України, відповідають речі, на які слідчий просить накласти арешт; в чому полягає загроза приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вже вилученого майна.
Частиною 1 статті 171 КПК України передбачено загальний порядок звернення прокурора, слідчого за погодженням з прокурором, а також цивільного позивача з клопотанням про арешт майна до слідчого судді.
Відповідно до ч. 1 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.
Згідно з ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Стаття 64-2 КПК України є спеціальною нормою по відношенню до норм ст. 171 КПК України.
В той же час, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови в задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.
Таким чином, системний аналіз викладених норм КПК України дає підстави слідчому судді дійти до висновку, що з клопотанням про арешт майна третіх осіб має право звернутися виключно прокурор.
В клопотанні вказано, що 03.09.2020 року проведено огляд місця події біля домоволодіння АДРЕСА_1 , під час якого ОСОБА_5 добровільно видала працівникам поліції одяг своєї матері ОСОБА_4 , а саме: спідницю сірого кольору, з нашаруванням речовини бурого кольору; блузку чорного кольору, з нашаруванням речовини бурого кольору; дві спідниці фіолетового кольору; плаття синього кольору в блакитну клітку; сорочку фіолетового кольору та сорочку червоно-бежево-сіро-чорного кольору, які належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, в кримінальному провадженні №0000616 підозра жодній особі не повідомлена, юридичних осіб, щодо яких здійснюється це кримінальне провадження не вказано.
Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що в цьому кримінальному провадженні на час звернення до слідчого судді відсутні підозрювані та юридичні особи, щодо яких здійснюється провадження, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, вважається майном третьої особи, а тому з клопотанням про його арешт, відповідно до ст. 64-2 КПК України, повинен звертатися виключно прокурор.
Звернення з клопотанням про арешт майна неналежною особою може в подальшому призвести до визнання доказів, отриманих в результаті проведення слідчих дій, недопустимими.
Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю, в тому числі, власника майна.
Разом з цим, слідчий у клопотанні вказує,що майно, на яке він просить накласти арешт, належать ОСОБА_4 , однак всупереч положенням п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України не надає документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, як і не вказує конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження нею таким майном, не зазначає будь яких контактних даних (номер телефону), які б могли забезпечити оперативний виклик власника та/або володільця майна в судове засідання.
Також, за правилами ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Слідчий в клопотанні просить провести його розгляд без виклику особи, у володінні якої знаходиться майно з метою забезпечення арешту майна та попередження можливості його відчуження.
Однак, як вбачається зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, є тимчасово вилученим і перебуває у слідчого, у той час, як ч. 2 ст. 172 КПК України передбачає можливість розглянули клопотання про арешт майна без повідомлення власника майна лише у разі, якщо майно не було тимчасово вилучене.
Мотивоване обґрунтування, у чому полягає необхідність розгляду клопотання без виклику власника майна, у клопотанні відсутнє.
Вирішення питання про арешт майна без повідомлення його власника без наявності для цього достатніх правових підстав є грубим порушенням права приватної власності.
Відповідно до частини третьої статті 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, всупереч вимогам ч. 2 ст. 64-2, ч. 1 ст. 171 КПК України, подано особою, яка в даному випадку немає повноважень на звернення з таким клопотанням, не зазначено підстави і мету накладення арешту, не містить контактних даних власника майна, що унеможливлює його оперативний виклик в судове засідання та містить необґрунтоване клопотання про проведення судового розгляду без участі особи, у володінні якої перебувало майно.
З огляду на викладене, слідчий суддя повертає клопотання прокурору для усунення недоліків на підставі статті 172 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про повернення клопотання про арешт майна для усунення недоліків в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 36, 37, 64-2, 132, 168, 169, 171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання слідчого СВ Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, подане в кримінальному провадженні №0000616 від 03.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 121 КК України, повернути прокурору для усунення недоліків.
Встановити строк для усунення зазначених недоліків, що не перевищує 72 години з моменту отримання копії ухвали.
Після усунення недоліків сторона кримінального провадження не позбавлена права повторно звернутися із даним клопотанням до суду в загальному порядку.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1