Ухвала
іменем України

18 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 760/19300/20
провадження № 51-5959ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року про відмову у відкритті провадження.
Встановлені обставини
Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ухвалою від 14 вересня

2020 року частково задовольнив скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність службових осіб Солом`янського УП ГУНП в м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зобов`язано уповноважену службову особу Солом`янського УП ГУНП в м. Києві,

до компетенції якої входить внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не пізніше 24 годин після отримання копії ухвали слідчого судді, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, зазначене у заяві ОСОБА_4 , поданій 4 вересня 2020 року

до Солом`янського УП ГУНП в м. Києві.

У той же час слідчий суддя відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_4 щодо зобов`язання керівника органу досудового розслідування начальника Слідчого відділу Солом`янського УП ГУНП у м. Києві розпочати досудове розслідування та надати заявникові витяг з ЄРДР, оскільки передбачений п. 1 .ч. 1 ст. 303 КПК порядок, не передбачає розгляд таких питань.

Київський апеляційний суд ухвалою від 23 листопада 2020 року відповідно до

ч. 4 ст. 399 КПК відмовив ОСОБА_4 у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на зазначене рішення слідчого судді в частині відмови в задоволенні скарги, яка не пов`язана з невнесенням відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення,з підстав того, щозгідно з ч. 3

ст. 309 КПК це рішення оскарженню не підлягає.
Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону

і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що згідно з ч. 1

ст. 422 та ч. 3 ст. 407 КПК суд апеляційної інстанції має розглядати усі апеляційні скарги на рішення слідчого судді та не наділений повноваженнями вирішувати питання про відмову у відкритті провадження за такими скаргами. На думку скаржника, постановлення оскаржуваної ухвали колегією суддів у нарадчій кімнаті суперечить вимогам статей 371 і 399 КПК, а положення ч. 4 ст. 399 цього Кодексу взагалі застосовані апеляційним судом незаконно. Також ОСОБА_4 вважає

висновки апеляційного суду про те, що апеляційну скаргу подано на судове рішення,

яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, безпідставними і такими,

що суперечать РішеннюКонституційного Суду України від 17 червня 2020 року

№ 4-р(ІІ)/2020 у справі №3-180/2018 (1644/18) щодо положень ч. 3 ст. 307 КПК.

Мотиви Верховного Суду
Доводи ОСОБА_4 стосовно порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК перешкодили чи могли перешкодити цьому суду ухвалити законне й обгрунтоване рішення суд касаційної інстанції відхиляє як такі, що не грунтуються на положеннях закону з наступних підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі,

в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та іншими законами України.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження

не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.

За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Частиною 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.
Відповідно до ст. 24 та ч. 3 ст. 392 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого

в порядку, передбаченому цим Кодексом. Зокрема, ухвали слідчого судді можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених КПК.
Зазначені норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Положеннями ст. 309 КПК визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді,

які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Рішення слідчого судді, які не увійшли до зазначеного переліку, оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді (наведені положення є конституційними, згідно з Рішенням Конституційного Суду України

№ 5-р/2020 від 17 березня 2020 року).
Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції, та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.
Виключенням із наведеного вище правила є ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, оскільки положення ч. 3 ст. 307 КПК в частині заборони оскарження таких рішень

визнані Конституційним Судом України в Рішенні від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020

у справі №3-180/2018 (1644/18) неконституційними.
Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що Конституційний суд України Рішенням від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020 у справі №3-180/2018 (1644/18) визнав такими, що не відповідають Конституції України положення ч. 3 ст. 307 КПК лише в частині заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.

Решта положень ч. 3 ст. 307 КПК (де зазначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п. 9-1ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру) є конституційною.

Встановивши, що в апеляційному порядку оскаржується ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого під час досудового розслідування (яка не полягає в невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення), яка за правилами Кримінального процесуального кодексу України не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, апеляційний суд правильно відмовив у відкритті провадження на підставі ч. 4

ст. 399 КПК.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, про неправильне застосування апеляційним судом ч. 4 ст. 399 КПК, у той час, як застосуванню підлягали положення ст. 422 і ч. 3 ст. 407 цього Кодексу, є безпідставними.
Вимоги ст. 422 та ч. 3 ст. 407 КПК застосовуються до ухвал слідчих суддів, які підлягають апеляційному оскарженню.
Апеляційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді в частині відмови щодо зобов`язання керівника органу досудового розслідування начальника Слідчого відділу Солом`янського УП ГУНП у м. Києві розпочати досудове розслідування та надати заявникові витяг з ЄРДР, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020 у справі №3-180/2018 (1644/18), оскарженню

не підлягає. У такому випадку застосовуються положення ч. 4 ст. 399 КПК.
Дійсно, відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК, вказане питання підлягало вирішенню суддею-доповідачем. Проте постановлення ухвали колегією суддів не вплинуло на правильність цього судового рішення по суті. Таке порушення вимог кримінального процесуального закону не перешкодило апеляційному суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення, а тому не є таким, яке тягне безумовне скасування ухвали цього суду відповідно до ст. 412 КПК.
З урахуванням наведеного підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді, Верховний Суд вважає за необхідне згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу відмовити у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року про відмову у відкритті провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3