УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.12.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0003036 від 05.10.2020 рокувідносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ониськове, Комінтернівського району Одеської області українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, одруженого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, cлідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0003036 від 05.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснює Одеська обласна прокуратура.

Під час досудового розслідування встановлено, що 04.10.2020 приблизно о 04 годині 10 хвилин ОСОБА_4 вийшов разом із братом ОСОБА_7 із приміщення розважального закладу «Nice Club», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, буд.1/20 на вулицю, та підійшли до ОСОБА_8 ,, який в цей час розмовляв із дівчиною ОСОБА_7 , особа якої на даний час в ході досудового розслідування не встановлена.

ОСОБА_4 спостерігав, як ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_8 та висловив претензію з приводу того, що останній начебто грубо відповів його дівчині, через що, на ґрунті особистих неприязних відносин, у ОСОБА_4 виник умисел на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, переслідуючи злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень останньому, зі значною силою прикладання, завдав удар кулаком правої руки в лобну область голови зліва ОСОБА_8 , від чого останній, втративши рівновагу, відхилився праворуч, в бік ОСОБА_4

ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер дій ОСОБА_7 приєднався до нього та, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи з єдиним спільним умислом, спрямованим на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, зі значною силою прикладання, завдав два удари кулаком руки в лобну область голови справа ОСОБА_8 , від чого останній, втративши рівновагу, впав на підлогу майданчика, після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_4 почали спільно умисно наносити численні удари, близько 5 ударів кожен, ногами по голові і тулубу ОСОБА_8 , який в цей час лежав на підлозі і кликав своїх друзів на допомогу.

ОСОБА_8 після завданих йому ударів ногами намагався піднятись, в цей час ОСОБА_7 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_8 , та обхвативши його ззаду руками, перекинув його через себе, тобто здійснив кидок прогином в результаті якого ОСОБА_8 впав, та вдарився головою об плиточне покриття вхідного майданчика та від отриманих тілесних ушкоджень втратив свідомість.

Таким чином, в результаті умисного нанесення ударів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми в формі забою головного мозку легкого ступеню, закритих переломів нижньо - передньої, нижньої та нижньо задньої (основа черепу)стінок лобної пазухи справа, закритих переломів верхньої стінки правої орбіти, внутрішніх стінок правої орбіти з деформацією чарунок решітчастої кістки справа, контузії правого очного яблука, синця повік правого ока, закритого перелому кісток носа, садна спинки носа, садна лобної областізліва, які згідно п.2.1.3 «б» «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, а також садна області правого ліктьового суглобу, яке не було небезпечним для життя, а має скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 ти діб, і за цим критерієм, згідно п.2.3.5 «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України: в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, вчиненому групою осіб.

Слідчий звертається з клопотанням, в якому зазначає, що підозрюваний ОСОБА_4 скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до десяти років, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 слідчий посилається на наступне:

- згідно п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, так, характер вчиненого злочину, який інкримінується ОСОБА_4 , а також важкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину, та враховуючи, що підозрюваний втік з місця події після вчинення ним злочину відносно ОСОБА_8 , та ті факти, що ОСОБА_4 не працевлаштований офіційно, не являється підприємцем, тобто посвідчується факт слабкого соціального зв`язку по місцю проживання, є обґрунтуванням ризику переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду;

- згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, так характер та обставини вчиненого злочину, який інкримінується ОСОБА_4 , наявність у провадженні потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які дали покази по кримінальному провадженню, а також той факт, що деякі очевидці вчинення злочину, які знайомі із підозрюваним, спілкувались із ним в ніч вчинення ним правопорушення та перебували в одній компанії в ту ніч, на даний час в ході досудового розслідування не встановлені, свідчить про наявність реального ризику того, що з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений злочини, ОСОБА_4 за відсутності менш суворого запобіжного заходу, матиме можливість та буде незаконно впливати на потерпілих, свідків, схиляючи останніх до викривлення показів. Також враховуючи те, що по даному кримінальному провадженню допитані не всі свідки, є фактом того, що підозрюваний буде перешкоджати органу досудового розслідування у встановленні істини у провадженні та повному, всебічному дослідженні всіх доказів, що є підтвердженням наявності ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того слідчий вказує на те, що обставини за яких вчинено злочин та схильність підозрюваного до перебільшення значимості своєї особи, що власне послужило причиною виникнення конфлікту, вказують на відношення останнього до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, враховуючи це можна із впевненістю стверджувати про наявність ризику того, що підозрюваний може вчинити нове аналогічне кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання посилаючись на викладені в ньому доводи.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні просив долучити характеристику, свідоцтво про народження дитини, неповнолітня дитина на утримані, цивільно правовий договір з місця роботи, копію свідоцтва про шлюб. Крім того, захисник заперечував проти клопотання зазначивши, що не оспорює обгрунтованість підозри, прокурор не довів наявність ризиків, а саме: стосовно переховування від слідства та суду, тільки вчора вручили повістку, він добросовісно з`явився до слідчого своєчасно, були проведенні слідчі дії, було вручено клопотання про обрання запобіжного заходу, він з`явився до суду. Також, ОСОБА_4 має тісні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, працює, хоч не офіційно, ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності. На підставі чого, вважає, що немає підстав для обрання найсуворішого запобіжного заходу як тримання під вартою та можливо застосувати нічний домашній арешт, тому що він має роботу, на йому потрібно годувати родину.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та зазначив, що не заперечує проти того, що він був присутній під час бійки.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Враховуючи вагомість наявних доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 тяжкого злочину, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні, враховуючи спосіб, у який злочин був вчинений, особу підозрюваного, беручи до уваги, що повідомлено особі про підозру саме 30.12.2020 року, тобто в день розгляду клопотання слідчого, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні наявність ризиків передбачених п.1, п.3, п.4 ч.1 ст.177 КПК України, що з урахуванням обґрунтованості клопотання слідчого вказує на доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду, враховуючи міцні соціальні зв`язки підозрюваного, є мінімальним.

Щодо посилання сторони обвинувачення на ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що такий ризик нічим не підтверджений, у зв`язку з тим, що підозрюваний раніше до кримінальної, або адміністративної відповідальності не притягувався.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Piruzyanv. Armenia», п.п. 104-105-794, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Так, враховуючи, що кримінальне правопорушення було вчинено із застосуванням насильства, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0003036 від 05.10.2020 рокувідносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали обчислюється з моменту проголошення ухвали, а саме з 30.12.2020 року та припиняє свою дію 27.02.2021 року.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1