ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/517/20 Номер провадження 11-кп/814/829/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 11 червня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою клопотання захисника - адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення задоволено та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, неодноразово судимого,
засудженого: вироком Якимівського міськрайонного суду Запорізької області від 10.03.2016 за ч.4 ст.187, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70, ст.71 КК України, який було змінено ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22.10.2018, на 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна,
звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання на невідбутий строк 6 місяців 22 дні.
Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений відбув частини строку покарання, позитивно характеризується, належним чином виконує норми, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня виправної колонії, має стійкі соціальні зв`язки, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 .

Свої вимоги обгрунтовує тим, що поза увагою суду залишилося те, що ухвалою Ленінського районного суду м. Полтава від 30.09.2019 вже задовольнялося клопотання захисника ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.02.2020 дана ухвала була скасована та відмовлено в задоволенні клопотання захисника. Тому відповідно до ч.7 ст. 539 КПК України повторне звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення може бути подане не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову.

Інші учасники судового розгляду ухвалу не оскаржили.

Заслухавши доповідача, думку прокурора в підтримку апеляційної скарги, засудженого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу суду без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження та особової справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Пунктом 3 частини 3 статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.
Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Задовольняючи клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, суд першої інстанції послався на те, що засуджений відбув необхідний строк покарання та сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

Із вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком Якимівського міськрайонного суду Запорізької області від 10.03.2016 за ч.4 ст.187, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70, ст.71 КК України, який було змінено ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22.10.2018, на 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2018 ОСОБА_8 зараховано в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 28.05.2014 по 22.10.2018 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_8 рахується з 28.05.2014, кінець строку покарання 03.01.2021.

Відповідно до характеристики засудженого від 15.03.2019, ОСОБА_8 в місцях позбавленні волі знаходиться з 28.05.2014. За час утримання в УВП м. Харків характеризувався негативно, мав 13 стягнень. За період утримання в УВП № 23 м. Полтава характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 06.02.2019 відбуває покарання в Державній установі «Полтавська виправна колонія № 64». За час відбування покарання характеризується негативно. За порушення встановленого порядку 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, з яких один раз переводився у ДІЗО. Заохочень не має. За станом здоров`я працездатний. На виробництві не працевлаштований з власних міркувань, до праці ставиться неоднозначно, не виявляє бажання працювати. Роботи із самообслуговування та роботи по благоустрою місць позбавлення волі не виконує, перекладає їх виконання на інших засуджених. Участі у програмах диференційованого вихованого впливу не бере. Заходи виховного характеру відвідує формально, правильні висновки для себе не робить, Участі у громадському житті колективу відділення не бере. 28.02.2019 засудженому відмовлено у застосуванні до нього пільг, передбачених ст. 101 КВК України та ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

За висновком характеристики: ОСОБА_8 за час відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення та його не доцільно звільняти умовно-достроково.

З довідки про наявність заохочень та стягнень вбачається, що засуджений за час відбування покарання отримав 16 стягнень: 03.10.2014, 29.01.2016, 10.01.2017, 05.09.2017, 11.09.2018 за зберігання заборонених предметів, 14.10.2014 за порушення вимог режиму відбування покарання, 03.02.2015 за занавішування оглядового вікна в камері, 15.02.2015 за порушення встановлених правил поведінки, 26.11.2016, 04.01.2018 за порушення локалізації, 27.03.2017 за виготовлення хлібної закваски, 17.01.2018, 11.07.2018 за нетактовну поведінку з представником адміністрації, 11.02.2019, 13.02.2019 за відмову виконувати обов`язки чергового по дільниці КДІР, 15.02.2019 за відмову від роботи по благоустрою території установи. При цьому з вказаних стягнень ОСОБА_8 4 рази поміщався до карцеру та 2 рази до ДІЗО.

Також з особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_8 , крім вказаних у довідці про стягнення та заохочення, 25.02.2019 був притягнутий до відповідальності та з ним проведена бесіда за нетактовну поведінку з представниками адміністрації; 14.08.2019 притягнутий до відповідальності та з ним проведена бесіда за відсутність на шикуванні до їдальні установи на обід, 06.03.2020 притягнутий до відповідальності із накладенням стягнення у вигляді попередження за невиконання команди «Підйом».

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що засуджений має значну кількість стягнень, негативно характеризується, не працює та не виконує роботу по благоустрою установи, те, що висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, колегія суддів дійшла висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та не підлягає умовно-достроковому звільненню.

Крім того встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Полтава від 30 вересня 2019 року вирішувалося питання про умовно- дострокове звільнення ОСОБА_8 , а саме: задоволено клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого та ОСОБА_8 звільнено умовно-достроково від відбуття невідбутої частини строку покарання у виді позбавлення волі 1 рік 3 місяці 3 дні.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду 05 лютого 2020 року вказану ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 30 вересня 2019 року скасовано. Постановлено нову ухвалою, якою в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання відмовлено.

Відповідно до ч.7 ст.539 КПК України у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Тобто, звертаючись повторно 18 березня 2020 року з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 захисник ОСОБА_7 не дотримався встановленого законодавством річного строку з дня винесення ухвали суду про відмову та знову звернувся з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, всупереч вимогам ч.7 ст.539 КПК України.

З огляду на вказане, відсутні визначені законом підстави для умовно-достроково звільнення засудженого від відбування покарання.
Враховуючи викрадене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 11 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

Головуюча ОСОБА_11 Нізельковська

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4