КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

6 серпня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі ВКЗ з ДУ "Бориспільська виправна колонія №119" матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 травня 2020 року,

за участю прокурора ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6
представника Бориспільської ВК №119 ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Цією ухвалою місцевого суду, постановленою щодо засудженого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Чернігів, з вищою освітою, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 1) 03.08.2015 року вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова за ст. ст. 185 ч. 2, 75 КК України на три роки позбавлення волі з іспитовим строком два роки; 2) 25.11.2016 року Деснянським районним судом міста Чернігова за ст. ст. 259 ч. 1, 71 КК України на три роки три місяці позбавлення волі,

умовно-достроково звільнено від відбування покарання з невідбутою частиною покарання чотири місяці,

В мотивування ухвали, суд першої інстанції зазначив про те, що ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою довів, що став на шлях виправлення. Зокрема, за час відбування покарання характеризується з посереднього боку, має три заохочення та мав стягнення, яке погашене в установленому законом порядку, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки із засудженими, як позитивної так і негативної спрямованості. Також, з початку відбування покарання не тривалий час був працевлаштований на виробництві установи, однак перед настанням пільги знову пішов працювати, що свідчить про пристосовницьку поведінку, при цьому на даний час не працює, намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи, встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконує лише під контролем, за характером є спокійний та врівноважений.

З огляду на викладене, місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 слід звільнити від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк чотири місяці позбавлення волі.

Не погодившись із цим рішенням суду першої інстанції, прокурор Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, зважаючи на невідповідність висновків місцевого суду, викладених у даному судовому рішенні, фактичним обставинам справи, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить: поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу Бориспільського міськрайонного суду від 05.05.2020 року про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , відмовити.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги, прокурор вказує, що ОСОБА_6 будучи засудженим з 05.04.2017 року утримувався в установах попереднього ув`язнення, де заохочень та дисциплінарних стягнень не мав, до праці не залучався. При цьому, з 04.05.2017 року утримується в ДУ "Бориспільська виправна колонія №119" де за час відбування покарання отримав три заохочення та одне стягнення, постійно не працював. Зазначає, що засуджений стабільно в установі не проявляв бажання працювати та був працевлаштований лише два місяці у 2017 році, 5 місяців у 2019 та 1 місяць у 2020 році.

Посилається на те, що засуджений не довів своє виправлення, як того вимагає ст. 81 КК України. Оскільки, на думку прокурора, поза увагою суду першої інстанції залишились ті обставини, що ОСОБА_6 двічі судимий, характеризується посередньо. Окрім цього, засудженому рішеннями комісії відмовлено в можливості застосування до нього ст. ст. 81, 82 КК України та ст. 101 КВК України у зв`язку з тим, що він не довів своє виправлення та має не достатній ступінь виправлення.

Засудженим ОСОБА_6 було подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора в яких він просить відхилити апеляційну скаргу прокурора як безпідставну. Вважає, що доводи прокурора є помилковими, оскільки він на даний час працює, отримав три заохочення, мав одне стягнення, однак воно погашене. Вважає, що з урахуванням наявних заохочень, та відсутності стягнень в порядку ч. 14 ст. 134 КВК України має право на умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення засудженого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду без змін; представника Державної установи відбування покарання, який підтримав рішення комісії, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 травня 2020 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 та звільнення його умовно-достроково від відбування покарання, призначеного за вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 25.11.2016 року, з огляду на таке.

Як прямо передбачено ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У разі засудження за вчинення тяжкого злочину, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, як це передбачено п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Враховуючи наведені вимоги закону, ті обставини, що, згідно вироку Деснянського районного суду міста Чернігова від 25.11.2016 року, ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 259 КК України, тобто за умисний тяжкий злочин, із застосуванням вимог ч. 1 ст. 71 цього Кодексу, до покарання у виді позбавлення волі строком три роки три місяці, той факт, що на час звернення до суду з клопотанням ОСОБА_6 відбув більше як дві третіх призначеного судом строку покарання, а також обставини, які свідчать про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, довів своє виправлення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та відповідає встановленим під час розгляду клопотання даним про особу засудженого, які свідчать про те, що засуджений ОСОБА_6 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

У зв`язку з цим, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що висновок суду щодо виправлення засудженого не відповідає фактичним обставинам справи.

Доводи прокурора про те, що засуджений двічі судимий, характеризується посередньо та рішеннями комісії йому відмовлено в можливості застосування до нього ст. ст. 81, 82 КК України та ст. 101 КВК України у зв`язку з тим, що він не довів своє виправлення та має не достатній ступінь виправлення, не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки можливість бути умовно-достроково звільненим від покарання це не пільга, а передбачена законом умова досягнення мети покарання шляхом дострокового звільнення від його відбування в залежності від поведінки засудженого та його ставлення до праці.

Наявні у матеріалах судового провадження дані, які характеризують особу засудженого ОСОБА_6 та його ставлення до праці, дозволяють зробити висновок про те, що, незважаючи на наявність одного стягнення від 16.11.2017, яке погашено в установленому законом порядку, він довів своє виправлення, а тому, у відповідності до вимог, передбачених ст. 81 КК України, до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необхідним постановити ухвалу, якою вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 травня 2020 року, якою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженого за вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 25.11.2016 року за ч. 1 ст. 259, ст. 71 КК України, умовно-достроково звільнено від відбування покарання з невідбутою частиною покарання чотири місяці позбавлення волі, залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

С У Д Д І:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 а л і н о в с ь к и й