Справа №491/1133/20
У Х В А Л А

04 січня 2021 року м. Ананьїв

Слідчий суддя Ананьївського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , подане 28 грудня 2020 року в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №000220, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 грудня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, про накладення арешту на металеву трубку, вилучену в ході проведення огляду,

В С Т А Н О В И В :

28 грудня 2020 року до Ананьївського районного суду Одеської області надійшло клопотання слідчого СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , подане 28 грудня 2020 року в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №000220, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 грудня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, про накладення арешту на металеву трубку, вилучену в ході проведення огляду.
Клопотання про накладення подане слідчим СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 із дотриманням вимог ст.ст.132, 170, 171 КПК України.

Слідчий СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 до суду на розгляд клопотання не з`явився, проте прохальна частина клопотання містить клопотання слідчого, в якому він просить розгляд клопотання про арешт майна здійснити без його участі.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частині 1 статті 317 КПК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Саме в цьому полягає реалізація особою права власності на майно.

При цьому, з доданих до клопотання матеріалів вбачається, що майно, на яке планується накласти арешт було виявлене під час проведення огляду місця події, клопотання не містить будь-яких відомостей про осіб у чийому володінні, користуванні або розпоряджанні перебувало майно.

У відповідності до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Частиною 1 статті 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

При цьому, як зазначено - клопотання не містить будь-яких відомостей про осіб у чийому володінні, користуванні або розпоряджанні перебувало майно, у зв`язку з чим його не можливо вважати тимчасово вилученим, оскільки можливість тимчасового вилучення майна невід`ємно пов`язана з особою, у чиєму володінні воно знаходилось, а таких відомостей суду не надано.

У відповідності до частини 2 статті 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи викладене слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд клопотання за відсутності слідчого, прокурора та власника майна.

При цьому, відповідно до положень ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали, з`ясувавши обставини, викладені в клопотанні слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Так, з клопотання вбачається, що 26 грудня 2020 року до чергової частини Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення по телефону від інспектора СРПП Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про те, 26 грудня 2020 року близько 21 години 00 хвилин в ході відпрацювання повідомлення, яке надійшло зі служби 102, під час виконання службових обов`язків, йому було спричинено тілесні ушкодження громадянином ОСОБА_6 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, взяв до рук металеву трубу, вибіг з нею на проїзну частину вулиці Грушевського села Ананьїв Перший Ананьївського району Одеської області та вдарив нею ОСОБА_5 .

Зазначене повідомлення було зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про злочини та інші події Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області за номером 3509 від 26 грудня 2020 року.

В подальшому, 27 грудня 2020 року, у відповідності до положень статті 214 КПК України, слідчим СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області відомості про кримінальне правопорушення, які містились у вказаному повідомленні були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000220 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 Кримінального кодексу України.

Як зазначено в клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено з показань потерпілого ОСОБА_5 , що 26 грудня 2020 року у вечірню пору доби близько 20 години 30 хвилин в складі чергової групи Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області прибув за направленням оперативного чергового Ананьївського ВП до села Ананьїв Перший Ананьївського району Одеської області з метою перевірки повідомлення ОСОБА_7 про те, що він затримав особу зі зрубленою ялинкою. По прибуттю на місце події домоволодіння ОСОБА_7 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , співробітники поліції зупинили службовий автомобіль та побачили, що на вулиці перебувають ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_8 , а також двоє невідомих ОСОБА_5 чоловіків та жінка. Зі слів ОСОБА_7 ОСОБА_5 стало відомо, що ОСОБА_7 виявив 2 осіб, які придбали ялику у ОСОБА_9 , про що останній повідомив поліцію. Після зазначеної розмови ОСОБА_7 разом з одним з невідомих ОСОБА_5 чоловіків попрямував до домоволодіння ОСОБА_7 , а ОСОБА_5 залишився на вулиці та продовжив розмову з дружиною ОСОБА_7 ОСОБА_8 . В цей час ОСОБА_5 побачив, як невідома особа лягає на пагорбі біля будинку навпроти, і ОСОБА_8 пояснила йому, що це ОСОБА_10 , який перебував під впливом алкогольних напоїв. Через деякий час особа, яка як було повідомлено ОСОБА_5 є ОСОБА_11 , піднялася та попрямувала до домоволодіння ОСОБА_7 . Приблизно через 2-3 хвилини після цього ОСОБА_5 почув з території домоволодіння незрозумілі йому крики, але не придав цьому значення, оскільки вважав, що це ОСОБА_10 , який знаходиться у стані сп`яніння. В цей час, ОСОБА_10 в руках з предметом схожим на сталеву трубу довжиною приблизно 1,5-2 метри почав махати нею ударивши невідому ОСОБА_5 особу чоловічої статі по руці, після чого ОСОБА_6 підбіг до ОСОБА_5 та зазначеною трубою вдарив його по голові, зачепивши також ОСОБА_8 .

В подальшому, співробітниками поліції було проведено огляд в ході якого було виявлено металеву трубу, на яку ОСОБА_5 вказав, як на ту трубу, якою йому було нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_6 . Вказану трубу було оглянуто, вилучено, опечатано в поліпропіленовий мішок та поміщено на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області.

Враховуючи викладене, те що вилучене майно має доказове значення у кримінальному провадженні, з метою забезпечення збереження речових доказів, унеможливлення їх знищення, зміни або переховування слідчий звернувся до слідчого судді з даним клопотанням про накладення арешту на майно.

Абзацом 1 частини 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого.

Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З клопотання про арешт майна та доданих до нього матеріалів вбачається, що групою слідчих СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області у складі слідчих: ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000220, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 грудня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, за фактом можливого спричинення тілесних ушкоджень співробітнику поліції при виконанні ним посадових обов`язків.

Частиною 2 статті 345 КК України передбачено відповідальність за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що нею передбачено щонайменше дві складові, які мають одночасно існувати для утворення складу зазначеного кримінального правопорушення, а саме: 1) спричинення побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень; 2) спричинення зазначених ушкоджень працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Згідно частини 1 статті 1 Закону Україну «Про національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Кримінальний кодекс України не містить визначення поняття «правоохоронний орган».

Проте, згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, тобто у виявленні, попередженні, припиненні, розкритті або розслідуванні кримінальних правопорушень, а також у судовому розгляді кримінальних проваджень, - це здійснення правоохоронними органами правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист життя, житла, здоров`я та майна цих осіб від протиправних посягань, з метою створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.

Частиною 3 статті 3 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» визначено, що здійснення заходів безпеки покладається за підслідністю на органи служби безпеки, Державного бюро розслідувань, органи внутрішніх справ, органи Національної поліції або Національне антикорупційне бюро України, у складі структур яких з цією метою створюються спеціальні підрозділи. Безпеку осіб, яких беруть під захист, якщо кримінальні провадження знаходяться у провадженні податкової міліції або суду, забезпечує за їх рішенням відповідно орган служби безпеки, Державного бюро розслідувань, орган внутрішніх справ, орган Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України або орган чи установа виконання покарань, слідчий ізолятор. Безпеку особи, взятої під захист, якщо її тримають в установі виконання покарань чи слідчому ізоляторі, забезпечує відповідний підрозділ такої установи чи слідчого ізолятора незалежно від того, у провадженні якого органу знаходиться кримінальне провадження.

Зі змісту наведених норм вбачається, що законодавцем органи Національної поліції України віднесено до категорії правоохоронних.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що в даному випадку потерпілим від ймовірного вчинення кримінального правопорушення є ОСОБА_5 , який є інспектором СРПП Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області, а отже працівником правоохоронного органу.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно статті 30 Закону України «Про національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Частиною 1 статті 31 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

При цьому, як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів співробітник Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 26 грудня 2020 року приблизно о 20 годині 30 хвилин перебував на вулиці «Грушевського» села Ананьїв Перший Ананьївського району Одеської області у зв`язку з перевіркою інформації про ймовірне вчинення правопорушення, здійснював опитування осіб, а отже безпосередньо виконував свої службові обов`язки, як працівник правоохоронного органу.

Кримінальний кодекс України передбачає класифікацію тілесних ушкоджень за трьома видами тяжкості: ст.125 КК легкі; ст.122 КК середньої тяжкості і 121 КК тяжкі.

Основним нормативом, при визначенні ступеня тяжкості ушкоджень, яким користуються експерти є «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені Наказом Міністерства юстиції України №6 від 17 січня 1995 року (далі Правила).

Відповідно до пункту 1.2 Правил з медичної точки зору, тілесні ушкодження - це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних.

Зі змісту зазначеної норми правил можливо дійти висновку, що тілесне ушкодження є наслідком зовнішньої дії будь-якого травмуючого фактору, які призвів або міг призвести до порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, тобто таким фактором може бути зокрема удар.

При цьому, наслідком такого удару можуть бути тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, але визначення якого саме лежить в межах питань, вирішення яких віднесено до компетенції судово-медичної експертизи, що безпосередньо підтверджується положеннями статті 242 КПК України, якою визначено, що слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Слід також, зауважити, що Кримінальним кодексом України передбачено можливість спричинення особі шкоди, яка хоча і носить фізичний характер, проте не викликає тілесних ушкоджень в розумінні правил.

Так, частиною 1 статті 126 КК України передбачено відповідальність за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Верховний суд України в абзаці 2 пункту 27 Постанови Пленуму №1 від 1 квітня 1994 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я людини» зазначав, що від легких тілесних ушкоджень потрібно відрізняти побої, які не є особливим видом ушкоджень, але характеризуються заподіянням болю шляхом нанесення кількох ударів. Факти нанесення ударів, побоїв або інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю, визначаються судом, а не експертизою.

З наведеного вбачається, що дії, які можуть утворити склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, можуть мати прояв у будь-якому фізичному насиллі, не зважаючи на те, які таке насилля мало наслідки (спричинення тілесних ушкоджень або ні).

При цьому, з клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що співробітнику Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 було нанесено удар, а отже відносно нього ймовірно було вчинено дії які можуть кваліфікуватися, як такі, які передбачені ч.2 ст.345 КК України.

Пунктом 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 6 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» визначено, що знаряддями злочину у справах про злочини проти власності слід вважати предмети чи технічні засоби, які умисно використовувалися особою чи особами, у співучасті з якими було вчинено такий злочин. Зокрема, транспортні засоби можуть бути визнані знаряддям злочину не лише тоді, коли вони використовувалися для безпосереднього заволодіння чужим майном, а й тоді, коли без їх використання вчинення злочину було неможливим чи надто складним (транспортування членів злочинної групи до місця вчинення злочину, перевезення викраденого майна з місця вчинення злочину тощо).

Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 10 грудня 2004 року №17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» під знаряддями злочину в таких справах треба розуміти предмети чи технічні засоби, які умисно використовувалися їх власником чи співучасниками злочину для незаконного полювання, рибальства, порубки дерев тощо, а також для полегшення вчинення зазначених дій: рушниці, вибухівка, рибальські сіті, транспортні засоби (останні можуть бути визнані знаряддям злочину не тільки тоді, коли вони використовувалися безпосередньо в процесі полювання чи рибальства, а й коли без їх використання вчинення злочину було б неможливим чи надто складним).

При цьому, з клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що для нанесення удару ОСОБА_5 було використано фрагмент металевої труби, а отже він підпадає під визначення знаряддя кримінального правопорушення.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що співробітниками поліції було проведено огляд, в ході якого було виявлено металеву трубу, на яку ОСОБА_5 вказав, як на ту трубу, якою йому було нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_6 . Вказану трубу було оглянуто, вилучено, опечатано в поліпропіленовий мішок та поміщено на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області.

З наведеного вбачається, що майно на яке просить накласти арешт слідчий підпадає під визначення, речового доказу наведене в ч.1 ст.98 КПК України, та відповідно метою накладення арешту є збереження речових доказів, що передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

При цьому, з доданого до клопотання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000220 від 27 грудня 2020 року вбачається, що станом на 28 грудня 2020 року у вказаному кримінальному провадженні жодній особі про підозру, у відповідності до положень ст.ст.276-278 КПК України, не повідомлено.

Водночас, абзацом 1 частини 3 статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З наведеного вбачається, що клопотання про накладення арешту на вилучене майно подане у відповідності до положень ст.ст.170, 171 КПК України, при цьому вилучене майно підпадає під ознаки речових доказів, визначені ч.1 ст.98 КПК України та може бути використане як доказ у кримінальному провадженні, у кримінальному провадженні відсутні особи, яким повідомлено про підозру, при цьому існує обґрунтована можливість знищення або переховування вилученого майна у разі його повернення особам, в яких його було вилучено, у зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 110, 173, 369-371 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , подане 28 грудня 2020 року в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №000220, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 грудня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, про накладення арешту на металеву трубку, вилучену в ході проведення огляду, задовольнити.

Накласти арешт на металеву трубку, упаковану у поліпропіленовий мішок білого кольору та поміщено на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області, розташованої за адресою: Одеська обл., м.Ананьїв, вул.Незалежності, 41, вилучену в ході проведення огляду.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 та зобов`язати його повідомити про накладення арешту особу, в якої було вилучено майно та інших зацікавлених осіб.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Зберігання арештованого майна здійснювати у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Копію ухвали направити слідчому.

Ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: ОСОБА_1