КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЙІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .02.2020 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України на 3 місяці арешту,
визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК Україниу виді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 до відбуття 1 рік 6 місяців позбавлення волі.
Згідно з вироком 15.06.2019 року близько 13.00 години обвинувачена ОСОБА_6 , перебуваючи в салоні швидкісного трамваю маршруту № 1, що рухався від станції «Старовокзальна» в м. Києві побачила раніше незнайому їй ОСОБА_9 та вирішила таємно повторно викрасти чуже майно.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 , діючи з корисливих спонукань, впевнившись що за її діями ніхто не спостерігає, наблизилась до потерпілої ОСОБА_9 та дочекавшись, коли трамвай зупиниться на зупинці громадського транспорту «Національний авіаційний університет», що за адресою: м. Київ, вул. Гарматна, 44/2 , прослідувала за ОСОБА_9 , яка також вийшла з трамваю.

Після цього, дочекавшись слушного моменту та впевнившись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, обвинувачена ОСОБА_6 наблизилась до потерпілої та непомітно для останньої розстебнула жіночу сумку, яка висіла у неї на плечі та витягнула з неї портативний зарядний пристрій power bank марки «Armadun Lawyers», вартістю 650 гривень.

Після чого, ОСОБА_6 , утримуючи при собі повторно таємно викрадене майно, намагалась з місця вчинення злочину зникнути , однак не довела свій злочинний умисел до кінця , оскільки була затримана потерпілою ОСОБА_9 на місці.

Своїми діями обвинувачена спричинила потерпілій ОСОБА_6 , матеріальну шкоду на загальну суму 650 гривень .

Крім того, 08.08.2019 р. близко 12.00 обвинувачена ОСОБА_6 спільно з невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, переслідуючи мету наживи та особистого матеріального збагачення за рахунок чужого майна, прибули до зупинки громадського транспорту «НАУ», що знаходиться за адресою:м. Київ, вул. Борщагівська, 193, де побачили раніше незнайому їм ОСОБА_10 , яка тримала на плечі жіночу сумку темно-синього кольору.

В цей час, у обвинуваченої ОСОБА_6 та невстановленої особи виник злочинний умисел,направлений на таємне викрадення чужого майна, а у обвинуваченої також і повторно.

Реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачена ОСОБА_6 , діючи відповідно до своєї ролі, попрямувала за ОСОБА_10 до салону автобусу маршруту № 69, де дочекавшись слушного моменту та скориставшись сприятливою обстановкою для вчинення кримінального правопорушення, впевнившись що за її діями ніхто не спостерігає та не завадить, наблизилась до потерпілої та непомітно для останньої розстібнула сумку, що висіла на плечі потерпілої та дістала з неї грошові кошти в сумі 350 гривень, 2 записки з нотатками та товарний чек з магазину «Червоний маркет», які матеріальної цінності не мають.

Після цього, обвинувачена ОСОБА_6 , утримуючи при собі повторно викрадене чуже майно передала вищевказані грошові кошти в сумі 350 гривень невстановленій досудовим розслідуванням особі, тим самим розпорядившись викраденим на власний розсуд.
В результаті чого своїми умисними діями спричинила потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 350 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 просив скасувати вирок в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_6 , та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі, у решті вирок залишити без змін.

Прокурор стверджує, що суд першої інстанції не дотримався вимог закону, внаслідок чого останній призначено покарання, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, та її особі внаслідок м`якості.
Апелянт заперечує наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини обвинуваченою свідчить про те, що остання під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинення злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до не тяжких.
Завдана кримінальними правопорушеннями потерпілим шкода не відшкодована.
Окрім того, суд першої інстанції не надав належної і достатньої правової оцінки тяжкості вчинених обвинуваченою злочинів, конкретним обставинам справи, даним про особу обвинуваченої.

ОСОБА_6 вчиняла злочини через незначний проміжок часу, знаючи, що відносно неї є інші кримінальні провадження за вчинення корисливих злочинів.
Обвинувачена належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не встала, що свідчить про неможливість досягти мети застосування кримінального покарання, визначеної ст. 65 КК України.

Також обвинувачена не вживала заходів для офіційного працевлаштування, будучи особою, яка не страждає на будь-які захворювання, протягом тривалого періоду є безробітною.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення захисника та обвинуваченої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації її дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України в апеляції прокурора не заперечуються.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є кримінальними правопорушеннями до середньої тяжкості, та дані про особу обвинуваченої, яка на момент постановлення вироку була не судимою, не зайнятою суспільно-корисною працею, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, і призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України та за правилами ч. 1 ст. 70 КК України.
Отже, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд врахував обставини щодо тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та дані про особу обвинуваченої, на які посилався в апеляції прокурор.
Доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , - щире каяття є безпідставними, оскільки в судовому засіданні обвинувачена визнала свою провину після оголошення обвинувального акту, давала відповідні пояснення та щиро каялася у вчиненому.
Щодо невідшкодованої матеріальної шкоди, то в матеріалах справи відсутні дані про відшкодування матеріальних збитків потерпілій ОСОБА_10 в сумі 350 гривень, при цьому потерпіла не заявляла відповідного цивільного позову.
Посилання прокурора на те, що обвинувачена вчиняла кримінальні правопорушення з незначним проміжком у часі, не може бути достатньою підставою для призначенняОСОБА_6 більш суворого покарання, враховуючи характер вчинених кримінальних правопорушень та їх наслідки.
Та обставина, що обвинувачена є безробітною, не повинна впливати на вид та розмір покарання, призначеного за вчинення кримінальних правопорушень, оскільки врахування такої обставини має дискримінаційний характер. Окрім того, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд врахував те, що обвинувачена не займається суспільно-корисною працєю.
Отже, прокурор, на думку колегії суддів, не навів у своїй апеляції вагомих та обґрунтованих доводів, які б могли бути підставою для призначення обвинуваченій більш суворого покарання, ніж призначив суд першої інстанції, відтак вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 необхідно залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_3

Справа 11-кп/824/223/2021 Категорія КК: ч.1 ст. 185
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12
Доповідач ОСОБА_1
.