Справа № 211/4425/19
Провадження № 1-кп/211/159/21
У х в а л а

10 лютого 2021 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження №0000976 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу перебуває кримінальне провадження №0000976 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому. Обвинувачений заперечував, зазначив, що в нього є діти, батьком яких він не зазначений, є зареєстроване місце проживання, тому просив змінити на домашній арешт.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, та просив змінити на домашній арешт, так як відсутні ризики.

Вислухавши думку учасників судового засідання суд приходить до наступного.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 39 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі "Власов проти Росії" (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).

Оскільки будь - яких фактичних даних, які свідчать про те, що обвинувачений, не утримуючись під вартою буде ухилятися від явки до суду, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжить злочинну діяльність, державним обвинуваченням суду не надано, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, але лише тяжкість вчиненого злочину не може бути підставою для подальшого утримання під вартою, тому суд вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, як і підстави для подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Керуючись ст. 177,183 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 запобіжний захід - тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, строком на два місяці, а саме до 10 квітня 2021 року включно.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду.

Негайно звільнити з-під варти в залі судового засідання ОСОБА_4 та зобов`язати його негайно прибути до місця свого проживання.

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала самостійному оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1 .