ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1912/20 Справа № 185/7727/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001295 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бунакове, Лозівського району, Харківської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених положеннями п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року ОСОБА_8 визнано винним та призначено покарання: за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавленні волі строком на 13 років з конфіскацією усього належного йому майна, за ч. 4 ст. 187 КК України у виді виді позбавленні волі строком на 10 років з конфіскацією усього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавленні волі строком на 13 років з конфіскацією усього належного йому майна.
Окрім того, суд зарахував обвинуваченому до покарання строк його попереднього ув`язнення, вирішив питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні та визначив долю речових доказів.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, за таких обставин.
20 травня 2016 року, приблизно о 02 годині 58 хвилин ОСОБА_8 прибув до будинку АДРЕСА_2 , де проживав потерпілий ОСОБА_10 , з метою придбати у останнього пляшку алкогольного напою.
Потерпілий ОСОБА_10 дверей до під`їзду та квартири не відчиняв. Тоді обвинувачений ОСОБА_8 подзвонив потерпілому ОСОБА_10 на мобільний телефон та попросив пустити його до квартири.
Увійшовши до квартири потерпілого ОСОБА_10 , у обвинуваченого ОСОБА_8 виник злочинний намір, направлений на скоєння розбійного нападу з метою заволодіння алкогольними напоями та іншим майном потерпілого ОСОБА_10 .
Реалізовуючи зазначений злочинний умисел ОСОБА_8 20 травня 2016 року, приблизно о 03 годині 30 хвилин, знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій - вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 , поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з корисливих мотивів кулаком лівої руки наніс один удар в область щелепи з правої сторони потерпілому ОСОБА_10 , який стояв обличчям до ОСОБА_8 . Від отриманого удару потерпілий ОСОБА_10 впав на підлогу.
Після цього ОСОБА_8 , з метою умисного вбивства потерпілого і позбавлення його життя, користуючись при цьому ще й корисливим мотивом, бажаючи довести свій протиправний умисел до кінця, наніс два удари правою ногою в ділянку грудної клітини потерпілого ОСОБА_10 , завдавши останньому тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення у вигляді сумісної тупої травми голови, шиї та грудної клітини: крововиливів в м`які покриви голови та під оболонки головного мозку, переломів лівої виличної кістки, відриву (перелому) альвеолярного відростка на поверхні щелепи, перелому правого великого ріжка під`язичної кістки, розриву легеневої артерії та дуги аорти, розриву легень, перелому грудини та ребер з 2 по 10 з обох сторін, синців голови та обличчя, шиї та грудної клітини, ускладнення у вигляді двостороннього гемотораксу в об`ємі 1200 мл, нерівномірного кровонаповнення внутрішніх органів, травматичного шоку.
Після вчинення вказаних злочинних дій обвинувачений ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, став шукати в квартирі потерпілого ОСОБА_10 цінні речі та заволодів мобільним телефоном марки «Nokia 1208» вартістю 349,30 грн., грошовими коштами в сумі 800 грн. та банківською карткою «Укрсиббанк», що належать потерпілому ОСОБА_10 .
У зв`язку з загрозою бути викритим у вчинені вказаного кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_8 , з метою позбавити можливості потерпілого ОСОБА_10 чинити опір та, бажаючи настання його смерті, за для того, аби вільно зникнути з місця вчинення злочину та безперешкодно розпорядитися майном, яким він заволодів в результаті вчинення вказаних злочинів, діючи умисно, переніс потерпілого ОСОБА_10 до ванної кімнати, роздяг його, поклав до ванної, закрив пробкою стік, та відкрив кран з холодною водою, імітуючи таким чином втоплення потерпілого ОСОБА_10 . Після вчинення зазначених злочинних дій ОСОБА_8 залишив потерпілого в даному положенні, з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився за власним розсудом. Смерть потерпілого ОСОБА_10 настала від травматичного шоку, який супроводжувався вищевказаними тілесними ушкодженнями, та була зумовлена тяжкою сумісною травмою тіла.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги адвокат обґрунтовує неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
В доповненнях до апеляційної скарги захисник, обґрунтовуючи заявлені вимоги, посилається на те, що пояснення свідка ОСОБА_11 та протокол огляду мобільного телефону суперечать встановленому судом часу смерті потерпілого. Поряд із цим, захисник вважає недоведеним обвинувачення ОСОБА_8 у заволодінні телефоном, коштами та банківською картою потерпілого, оскільки цей свідок не була обізнана у тому скільки саме коштів було у потерпілого, а пояснила суду, що при огляді не знайшли обручку. На переконання захисника, судовий розгляд здійснено неповно, оскільки суд необґрунтовано відмовив стороні захисту у задоволенні клопотань про проведення процесуальних дій, з метою усунення встановлених протиріч. Окрім цього, захисник вказує на те, що суд не надав належної оцінки показанням самого ОСОБА_8 та допущені на досудовому розслідуванні істотні порушення вимог КПК України. Так, захисник вказує на те, що в межах кримінального провадження не накладався арешт на тимчасово вилучене у ОСОБА_8 майно, а при його огляді це майно не опечатувалось. При цьому, на переконання захисника, суд не має права брати до уваги протокол огляду мобільного телефону, оскільки його вилученого у ОСОБА_12 , яка не була допитана в якості свідка, а законність його вилучення не встановлена судом. Що стосується висновку дактилоскопічної експертизи, то вона містить відомості про вилучення 9 відбитків пальців рук, вилучених під час огляду квартири, в той час як фактично було вилучено 15. При цьому, суд відмовив захисту у задоволенні клопотання про виклик понятих, які були присутні під час проведення огляду. Також, поза увагою суду залишилось те, що протокол отримання зразків у ОСОБА_13 не складався, що ставить під сумнів підстави проведення цієї слідчої дії та дотримання права на захист. Поряд із цим, захист ставить під сумнів законність підстав затримання ОСОБА_13 , враховуючи відсутність належних доказів на підтвердження обґрунтованості його підозри. Пояснення свідка ОСОБА_14 , який засвідчив, що саме ОСОБА_8 дав йому телефон, з позиції захисту, суд мав розцінити критично, оскільки його особистість не підтверджена, а також у зв`язку з тим, що він зловживає спиртними напоями та жебракує. Також, захисник вважає, що суд не оцінив належним чином пояснення обвинуваченого у сукупності з іншими наявним у матеріалах провадження доказами, не спростував його версію щодо обставин справи, внаслідок чого дійшов до необґрунтованого висновку про доведеність його винуватості. До того ж, суд за клопотанням захисту не викликав свідка ОСОБА_15 , який засвідчив, що знайшов сім-карту та намагався повернути її власнику.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання: за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавленні волі строком на 15 років з конфіскацією усього належного йому майна, за ч. 4 ст. 187 КК України у виді виді позбавленні волі строком на 12 років з конфіскацією усього належного йому майна; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавленні волі строком на 15 років з конфіскацією усього належного йому майна.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого. Так, на переконання прокурора, при визначені ОСОБА_8 розміру покарання, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що він свою вину не визнав, обвинувачення заперечував, посилаючись при цьому на фальсифікацію справи. Окрім того, прокурор вважає, що суд повною мірою не врахував, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні розбійного нападу, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та умисному вбивстві з корисливих мотивів, щодо особи похилого віку, намагався сховати сліди злочину та з місця його скоєння зник.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту прокурор заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора захисник заперечував, вважав, що підстави для призначення більш суворого покарання обвинуваченому відсутні.
Мотиви суду.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про необхідність частково задовольнити апеляційні скарги, вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції не були виконані в повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суд першої інстанції в порушення закладених у зазначеній нормі закону завдань, не провів стосовно ОСОБА_8 повного та неупередженого судового розгляду, вимог кримінального процесуального законодавства України не дотримався.
Так, органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 20 травня 2016 року, приблизно о 02 годині 58 хвилин він прибув до будинку АДРЕСА_2 , де проживав потерпілий ОСОБА_10 , з метою придбати у останнього пляшку алкогольного напою, де увійшовши до квартири потерпілого реалізовуючи злочинний намір, направлений на скоєння розбійного нападу з корисливою метою заволодіння алкогольними напоями та іншим майном потерпілого ОСОБА_10 , поєднаний із насильством, небезпечний для життя та здоров`я, приблизно о 03.30 годині, кулаком лівої руки наніс один удар в область щелепи з правої сторони ОСОБА_10 , від якого потерпілий впав на підлогу.
Після цього ОСОБА_8 , з метою умисного вбивства потерпілого і позбавлення його життя, користуючись при цьому ще й корисливим мотивом, бажаючи довести свій протиправний умисел до кінця, наніс два удари правою ногою в ділянку грудної клітини потерпілого ОСОБА_10 .
Після вчинення вказаних злочинних дій обвинувачений ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, став шукати в квартирі потерпілого ОСОБА_10 цінні речі та заволодів мобільним телефоном марки «Nokia 1208» вартістю 349,30 грн., грошовими коштами в сумі 800 грн. та банківською карткою «Укрсиббанк», що належать потерпілому ОСОБА_10 .
У зв`язку з загрозою бути викритим у вчинені вказаного кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_8 , з метою позбавити можливості потерпілого ОСОБА_10 чинити опір та, бажаючи настання його смерті, за для того, аби вільно зникнути з місця вчинення злочину та безперешкодно розпорядитися майном, яким він заволодів в результаті вчинення вказаних злочинів, діючи умисно, переніс потерпілого ОСОБА_10 до ванної кімнати, роздяг його, поклав до ванної, закрив пробкою стік, та відкрив кран з холодною водою, імітуючи таким чином втоплення потерпілого ОСОБА_10 .
Під час судового провадження, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність вищевказаних обставин та винуватість ОСОБА_8 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, при цьому не перевіривши належним чином та не надавши оцінки вказаним обставинам справи.
Зокрема, судом першої інстанції належним чином не було з`ясовано та перевірено в ході судового провадження, яким чином органами досудового розслідування було встановлено точний час прибуття обвинуваченого до місця скоєння злочину та нанесення тілесних ушкоджень з метою реалізації розбійного нападу, як і не з`ясовано де 30 хвилин обвинувачений перебував з моменту прибуття до місця скоєння злочину та нанесення першого удару потерпілому, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 о 02 годині 58 хвилин прибув до будинку АДРЕСА_2 , а о 03 годині 30 хвилин, увійшовши до вказаної квартири потерпілого з метою реалізації злочинного наміру одразу наніс перший удар ОСОБА_10 в область щелепи.
Також, судом першої інстанції належним чином не було досліджено співрозмірність нанесених обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому, зазначених органами досудового розслідування в обвинувальному акті, із фактичними тілесними ушкодженнями, встановленими висновком судово-медичної експертизи №299 від 20 травня 2016 року.
Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, органи досудового розслідування інкримінують ОСОБА_8 , з метою реалізації злочинного наміру на розбійний напад з корисливою метою заволодіння алкогольними напоями та іншим майном потерпілого, нанесення ОСОБА_10 одного удару кулаком лівої руки з правої сторони в ділянку щелепи одразу після того, як обвинувачений увійшов до квартири потерпілого, та з метою умисного вбивства потерпілого і позбавлення його життя, користуючись корисливим мотивом, нанесення двох ударів правою ногою в ділянку грудної клітини потерпілого ОСОБА_10 .
Водночас, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №299 від 20 травня 2016 року потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення у вигляді сумісної тупої травми голови, шиї та грудної клітини: крововиливів в м`які покриви голови та під оболонки головного мозку, переломів лівої виличної кістки, відриву (перелому) альвеолярного відростка на поверхні щелепи, перелому правого великого ріжка під`язичної кістки, розриву легеневої артерії та дуги аорти, розриву легень, перелому грудини та ребер з 2 по 10 з обох сторін, синців голови та обличчя, шиї та грудної клітини, ускладнення у вигляді двостороннього гемотораксу в об`ємі 1200 мл, нерівномірного кровонаповнення внутрішніх органів, травматичного шоку. Смерть потерпілого ОСОБА_10 настала від травматичного шоку, який супроводжувався множинними переломами ребер та грудини з пошкодженням легеневої артерії та аорти, переломом під`язичної кістки, крововиливами під оболонки головного мозку. Згідно показів експерта, отриманих в ході його допиту в судовому засіданні, було встановлено, що утоплення потерпілого в даному випадку не мало місця, оскільки на момент занурення ОСОБА_10 у воду останнім був мертвий, про що свідчить відсутність води в легенях потерпілого.
Тобто, виходячи із вищенаведеного, можна зробити висновок, що причиною смерті потерпілого стало саме нанесення йому множинних тілесних ушкоджень, із доволі значною силою, а той час, як в матеріалах кримінального провадження зазначено лише про три удари обвинуваченого: один в ділянку щелепи та два удари ногою в ділянку грудної клітини. Чи могли лише три удари нанесені обвинуваченим спричинити такі тілесні ушкодження потерпілому, чи таких ударів було більше ніж три, відповідно до висновку судово-медичної експертизи, і ким у такому випадку були нанесені множинні удари потерпілому, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку, судом першої інстанції належним чином не з`ясовано, не досліджено вказаного факту та взагалі не встановлено звідки взялись такі тілесні пошкодження в потерпілого.
Більш того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що суд першої інстанції роблячи висновки про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України посилався на досліджені протоколи слідчих дій, документи, висновки та свідчення експерта, проте, водночас, висновок судово-медичної експертизи №299 від 20 травня 2016 року, яким встановлено численність отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, ступінь таких ушкоджень та причинно-наслідковий зв`язок між отриманими травмами та смертю останнього, судом першої інстанції не досліджувався, посилання як на письмовий доказ в даному кримінальному провадженні на вказаний висновок мотивувальна частина вироку суду взагалі не містить.
Також, колегія суддів вважає, що не в достатньому обсязі судом першої інстанції було надано оцінку показам свідка ОСОБА_14 , який в ході судового провадження показав, що обвинуваченого раніше не знав, але впізнав його як особу, що подала йому милостиню у виді мобільного телефону Нокіа, який відповідно до матеріалі кримінального провадження належав потерпілому та був взятий обвинуваченим під час розбійного нападу на ОСОБА_10 з подальшою корисливою реалізацією вказаного майна на користь обвинуваченого, тобто з метою наживи. Таким чином, суперечливими один одному є корисливий мотив обвинуваченого на розбійний напад з метою заволодінням майном потерпілого, в тому числі його телефоном Нокіа, та подальша безоплатна милостиня вказаного телефону свідку ОСОБА_14 .
Поміж інших істотних порушень кримінального процесуального законодавства України, суд першої інстанції належним чином не перевірив та не надав обґрунтованих відповідей на позицію сторони захисту про те, що: затримання засудженого було проведено у відсутності захисника; прокурором не надано суду та в матеріалах кримінального провадження відсутній протокол обшуку (огляду) ОСОБА_8 і вилучення у нього речей (з огляду на те, що під час їх дослідження в суді засуджений заявив, що ці речі йому не належать); сам огляд вказаних речей був проведений слідчим без участі засудженого і захисника; вказана в протоколі огляду речей кулькова ручка з написом «Павлоградхіммаш», яка належала потерпілому, зі слів ОСОБА_8 слідчим у нього не вилучалась і її походження та історія появи в матеріалах справи йому невідомі; отримання слідчим зразків відбитків пальців рук у засудженого для проведення судової дактилоскопічної експертизи у кримінальному провадженні відбувалося без додержання вимог статей 241, 245 КПК; для проведення цієї експертизи на дослідження експерту слідчим було надано 9 слідів пальців виявлених при огляді місця події, хоча згідно протоколу огляду таких слідів було виявлено 15; з огляду на надані в судовому засіданні показання судово-медичного експерта, судом першої інстанції не було усунуто розбіжностей між наявними у справі даними та не встановлено часу смерті потерпілого.
Крім того, зважаючи позицію сторони захисту та ствердження засудженого в суді першої інстанції про те, що ці речові докази йому не належать, суд першої інстанції не перевірив як, коли, за яких обставин, в який спосіб та у присутності кого вилучались ці речі слідчим, в тому числі кулькова ручка з написом «Павлоградхіммаш», яка належала потерпілому і яка зі слів ОСОБА_8 слідчим у нього не вилучалась, і її походження та історія появи в матеріалах справи йому невідомі, при тому, що суд першої інстанції в підтвердження винуватості ОСОБА_8 посилається на протокол огляду даної ручки.
Зясування судом першої інстанції всіх вищевказаних обставин, їх належне дослідженя та оцінка є важливим для вирішення питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів і впливає на законність вироку. Проте, під час судового провадження суд першої інстанції покладених на нього законом обов`язків щодо повноти розгляду кримінального провадження не виконав та обмежився лише формальним переліченням доказів, показань свідків та документів, наявних в матеріалах кримінального провадження, без їх повного, належного та обґрунтованого дослідження і аналізу.
Допущені судом першої інстанції порушення є істотними, оскільки вони перешкодили цьому суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що судових розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 здійснювався формально, без з`ясування належним чином всіх обставин, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, у зв`язку з чим, вирок суду першої інстанції відповідно до ст. ст. 409, 412, 415 КПК України підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суду необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, в тому числі перевірити інші доводи, викладені обвинуваченим та його захисником в апеляційних скаргах, врахувати все наведене та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
Водночас, оскаржуваним вироком суду обвинуваченому до набрання вироку законної сили було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. З урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України та з метою запобігання в подальшому переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність продовжити обраний судом першої інстанції запобіжний захист у вигляді тримання під вартою до проведення судом першої інстанції попереднього судового засідання, але не більше ніж 60 діб.
На підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 177, 178, 404, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року відносно ОСОБА_8 , за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до підготовчого судового засідання, але не більше ніж 60 діб.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4