Справа № 183/2716/20
№ 1-кп/183/1227/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Ухвалено 13 серпня 2020 року в м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000066 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, старшого солдата військової частини НОМЕР_1 , не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 462 (по стройовій частині) від 20 серпня 2019 року старшого солдата ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду старшого інструктора-дезінфектора відділення забезпечення взводу забезпечення медичної роти військової частини НОМЕР_1 .
Старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.
У відповідності до нової редакції статті 407 КК України, внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який опубліковано у журналі Голос України від 04 березня 2015 року № 39, зазначено, що до
ст. 407 КК України внесені зміни та її доповнено ч. 4, яка передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду. Зазначені зміни набирають законної сили на наступний день після опублікування, тобто 05 березня 2015 року. Таким чином, старший солдат ОСОБА_3 вчинив злочин в умовах особливого періоду.
08 листопада 2019 року старшому солдату ОСОБА_3 було надано чергову щорічну відпустку терміном на 17 діб з 15 листопада 2019 року по 01 грудня 2019 року із визначеною датою прибуття на військову службу 02 грудня 2019 року.
В той же час, 02 грудня 2019 року старший солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно із відпустки на службу без поважних причини до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
03 квітня 2020 року старший солдат ОСОБА_3 з`явився до розташування військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання своїх службових обов`язків, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, старший солдат ОСОБА_3 02 грудня 2019 року не з`явився вчасно із відпустки на службу без поважних причини до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду, та незаконно перебував за межами військової частини до 03 квітня 2020 року.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю їх підтверджує, пояснив, що не повернувся вчасно до військової частини, оскільки його бабуся захворіла та він їй допомагав, через те, що його мати перебувала за кордоном, та про бабусю не було кому піклуватись. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.
У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з`явлення із зізнанням.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що ОСОБА_3 вину визнав повністю, за місцем служби характеризується позитивно, раніше не судимий, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на сході країни, виявив бажання продовжувати службу у Збройних Силах України, вчинив злочин у зв`язку зі збігом тяжких сімейних обставин хвороба бабусі, що у сукупності із обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, дає суду підстави для призначення останньому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, яке на думку суду буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту з триманням на гауптвахті строком 2 (два) місяці.

Початок строку покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Копію вироку вручити ОСОБА_3 та прокурору негайно.

Суддя ОСОБА_1