Справа № 161/8859/16-к Провадження № 11-кп/802/884/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2020 року про відмову у задоволенні подання заступника начальника Луцького МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_8 про приведення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2016 року щодо засудженого ОСОБА_9 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018,

В С Т А Н О В И В:
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2016 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець, зареєстрований та мешканець АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодружений, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції.
Заступник начальника Луцького МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Волинській області ОСОБА_8 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області із поданням про приведення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2016 щодо засудженого ОСОБА_9 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018, який пом`якшує покарання.
Подання мотивує тим, що засуджений ОСОБА_9 з 22.12.2016 перебуває на обліку в Луцькому МРВ філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області. 01.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ, яким внесені зміни до ч.1 ст.309 КК України, а саме: «незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років».
Ухвалою суду першої інстанції у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що, аналізуючи положення ст.74 КК України та ст.537 КПК України, суд приходить до переконання, що Луцький МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області може звертатися до суду з клопотанням про приведення вироку у відповідність до вищевказаного Закону виключно за обставин перебування такого вироку на виконанні в органі пробації та, відповідно, реального відбування засудженим призначеного покарання.
Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор оскаржує його з мотивів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить скасувати рішення суду і постановити нове, яким задоволити подання начальника органу пробації про приведення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2016 року щодо засудженого ОСОБА_9 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію у повному обсязі, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положення ст.370 КПК України регламентують, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Посилання, наведені в апеляційній скарзі прокурора, про те, що при призначенні засудженому покарання була застосована не та редакція закону України про кримінальну відповідальність, на думку суду апеляційної інстанції, заслуговують на увагу.

З резолютивної частини вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_9 засуджений за ч.1 ст.309 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції.
Згідно з вимогами п.п.1, 2 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення у квітні 2016 року.
На час вчинення вказаного кримінального правопорушення діяла редакція Закону України № 270-VI від 15.04.2008, яка передбачала за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.

Вирок щодо ОСОБА_9 ухвалений 15 листопада 2016 року.
Однак, Законом України № 2617- VIІІ від 22.11.2018 редакція ч.1 ст.309 КК України була змінена, відповідно до якої вказане кримінальне правопорушення карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Положення ч.2 ст.4 КК України визначають, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частини 1, 2 ст.5 КК України регламентують, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Отже, Законом України № 2617- VIІІ від 22.11.2018 редакція ч.1 ст.309 КК України змінена і така редакція пом`якшує кримінальну відповідальність за ч.1 ст.309 КК України, за якою був засуджений ОСОБА_9 , а тому відповідно до положень ст.ст.4, 5 КК України, дія вказаного Закону поширюється і на ОСОБА_9 ..

Твердження місцевого суду про те, що вказаний вирок не перебуває на виконанні в органі пробації не відповідає матеріалам провадження, з яких вбачається, що вирок Луцького міськрайонного суду від 15.11.2016 щодо ОСОБА_9 за ч.1 ст.309 КК України набрав законної сили 16.12.2016 та підлягає негайному виконанню (а.п.2,3).

Крім того, посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на те, що приведення вироку щодо ОСОБА_9 у відповідність до Закону України № 2617- VIІІ від 22.11.2018 є недоцільним, оскільки до останнього застосовано положення ст.75 КК України, не ґрунтуються на вимогам матеріального права з огляду на таке.
Призначення покарання регламентується положеннями ст.ст.50, 65 КК України.
А інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачений положеннями ст.75 КК України, не є тотожним інституту призначення покарання, тому твердження місцевого суду про недоцільність приведення вироку щодо ОСОБА_9 у відповідність до Закону України № 2617-VIІІ від 22.11.2018, тобто недоцільність пом`якшення останньому покарання за ч.1 ст.309 КК України, у зв`язку із застосуванням до ОСОБА_9 положень ст.75 КК України є безпідставними, так як повністю суперечать положенням ст.ст.4, 5, 50, 65 КК України.

З огляду на наведене, суд першої інстанції, відмовляючи у поданні начальника Луцького МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Волинській області ОСОБА_8 , неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.408, п.4 ч.1 ст.409 КПК України, рішення місцевого суду підлягає зміні.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2016 року ОСОБА_9 засуджений за ч.1 ст.309 КК України до двох років позбавлення волі.

Приписами ч.3 ст.74 КК України передбачено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням, за правилами, встановленими ч.1 ст.72 цього Кодексу.

Тому, оскільки ОСОБА_9 за ч.1 ст.309 КК України призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі, а санкція ч.1 ст.309 КК України в новій редакції передбачає максимальне покарання у виді 5 років обмеження волі, враховуючи положення ч.1 ст.72 КК України, необхідно перевести покарання у виді позбавлення волі в покарання у виді обмеження волі за правилами, передбаченими ч.1 ст.72 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 539 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_7 задоволити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2020 року щодо ОСОБА_9 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою подання заступника начальника Луцького МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_8 про приведення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2016 року щодо засудженого ОСОБА_9 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 задоволити частково, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2016 року щодо засудженого ОСОБА_9 в частині призначеного йому покарання за ч.1 ст.309 КК України змінити.
Визначити ОСОБА_9 за ч.1 ст.309 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) покарання у виді 4 (чотирьох) років обмеження волі.

Головуючий

Судді