Житомирський апеляційний суд
Справа №274/247/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Житомирі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 серпня 2020 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичіва, Житомирської області, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.3 ст. 357, ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 серпня 2020 року, постановити нову ухвалу, якою обрати стосовно нього більш м`який запобіжний захід та вразі можливості зменшити розмір застави.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Зазначає, що досудове розслідування закінчене, справа перебуває на розгляді в суді, а всі ризики, на які посилається сторона обвинувачення, відпали.

Вказує, що відносно нього раніше було обрано запобіжний захід у вигляді застави, він являвся на всі судові засідання.

Також зазначає, що на утриманні має неповнолітню дитину та дружину.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 серпня 2020 року клопотання прокурора задоволено.

Продовжено дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до двох місяців з дня постановлення ухвали.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що ОСОБА_6 продовжує обвинувачуватись у вчиненні значної кількості корисливих, в тому числі тяжкого насильницького, злочинів, а також тяжкого злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, за які передбачено покарання, в тому числі і у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Судом також враховано його вік, стан здоров`я, майновий стан. Враховано й те, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, був звільнений з місць позбавлення волі в 2016 році. Вчинення ряду епізодів злочинів йому інкримінується вже під час судового розгляду за попередніми епізодами злочинної діяльності та під час раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а потім і застави, що вказує на наявність ризику вчинення потворного правопорушення при відсутності умов ізоляції.

ОСОБА_6 повідомлений належним чином про час та місце судового засідання апеляційного суду, що підтверджується розпискою від 22.09.2020року. Будь-яких клопотань не надавав.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

В провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.3 ст. 357, ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України .

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань. суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 05.08.2020 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи перевірялись судом при їх розгляді. При цьому був допитаний обвинувачений ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора, захисника, обвинуваченого, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження та зміну запобіжного заходу.

Разом з тим, колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і тяжкість обвинувачення, оскільки суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Фактичні обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 тяжкого насильницького злочину, а також тяжкого злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, за які передбачено покарання, в тому числі, і у виді позбавлення волі на строк до 10 років, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зазначивши, що ризики, які були підставою щодо обрання міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою та продовження даного заходу не змінились та не відпали.

Зокрема, обґрунтовано послався, на те, що обвинуваченому інкримінується вчинення ряду епізодів злочинної діяльності вже під час судового розгляду за попередніми епізодами і під час раніше обраних запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту і застави.

Крім того, судом враховано також характер та обставини вчинення кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , що свідчить про можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Судом також враховано особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, не має міцних соціальних зв`язків, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на обліку у лікаря нарколога як такий, що вживає наркотичні засоби і має психічні та поведінкові розлади.

Посилання обвинуваченого на те, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина та дружина на висновки суду щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не впливають.

Також є безпідставними доводи апелянта щодо зменшення розміру застави, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 розмір застави не визначався.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 серпня 2020 року, якою продовжено ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до двох місяців з дня постановлення ухвали, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :