Провадження №11-кп/801/18/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2019 року у кримінальному провадженні № 0000739 від 24.02.2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, одруженого, маючого неповнолітню дитину, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
- 21.12.2015 року вирком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 3 ст. 187 КК України до семи років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 25.01.2018 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі, звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком три роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_9

В с т а н о в и в:

ОСОБА_7 , 23.02.2018 року близько 19:00 год., будучи в стані алкогольного спяніння, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки з дружиною ОСОБА_10 умисно спричинив останній легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя за наступних обставин.
23.02.2018 року близько 19:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де він на той час проживав. В приміщенні кімнати вищевказаної квартири, між ОСОБА_7 та його дружиною ОСОБА_10 , яка є інвалідом ІІ групи, виникла сварка. В ході сварки в ОСОБА_7 виник умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, розуміючи протиправність своїх дій, усвідомлюючи, що в приміщенні кімнати знаходиться малолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 один удар кулаком лівої руки в лобну ділянку голови, від якого остання втратила рівновагу та впала на підлогу. Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, наніс ряд ударів кулаками обох рук в область голови ОСОБА_10 , яка сиділа на підлозі та намагалася закриватись руками. Далі ОСОБА_7 почав наносити ОСОБА_10 ряд хаотичних ударів в область голови обома ногами, а потім взяв потерпілу рукою за потиличну частину голови та ударив лівою частиною лобної ділянки голови об кут тумби.
Своїми неправомірними діями ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_10 наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, забійна рана м`яких тканин лобної ділянки голови зліва.
Відповідно до висновку експерта № 373 від 22.03.2018 року, вищевказані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 доби) розлад здоров`я.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2019 року ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України виправдано в зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні злочину.

Прокурор Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просила вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2019 року, яким виправдано ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 125 КК України у виді 5 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст. 71, п.1 ч.1 ст. 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 25.01.2018 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня його затримання на виконання вироку суду.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що вирок суду від 19.04.2019 року є незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність на підставі п.2, п.3, п.4 ч.1 ст. 409, ст. 411, ст. 412, ст. 413 КПК України.
У порушення вимог ст. 374 КПК України, роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду у кримінальних справах і постановлення вироку» судом не забезпечено об`єктивність та неупередженість дослідження доказів у кримінальному провадженні, у мотивувальній частині вироку відсутня оцінка усіх здобутих під час досудового розслідування доказів, як наслідок судом належним чином не враховано всі процесуальні докази наявні у вказаному кримінальному провадженні.
Судом безпідставно визнано недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи, не враховано те, що на час вчинення ОСОБА_7 злочину 23.02.2018 року та на момент внесення відомостей про вчинений злочин 24.02.2018 року діяла ст. 242 КПК України в редакції Закону від 13.04.2012 № 4651-VI, згідно з цією редакцією експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для зясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання, невірну оцінку дано постановам слідчого про призначення судово-медичної експертизи.
Визнавши недопустимим доказом висновок експерта № 373 від 16-22.03.2018 року, суд одночасно у вироку вказав про те, що в судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що 23.02.2018 року ОСОБА_7 наніс побої ОСОБА_10 , які завдали потерпілій фізичний біль, однак не кваліфікував дії обвинуваченого за ст. 126 КК України
Суд першої інстанції не надав належної оцінки показам потерпілої ОСОБА_10 , які узгоджуються з показами свідка ОСОБА_12 і підтверджуються усіма іншими доказами, що досліджені у судовому засіданні, докази не розглядалися в їх сукупності, а відокремлено та розірвано один від одного, з вибірковим та розрізненими підходом, допущена невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Захисник ОСОБА_9 подала заперечення, просила у задоволенні апеляційної скарги прокурора на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2019 року відносно ОСОБА_7 відмовити.

В зв`язку з перебуванням ОСОБА_10 згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за межами України з 08.11.2018 року, суд апеляційної інстанції прийняв до уваги її заяву, яка адресована колегії суддів Вінницького апеляційного суду та надана прокурором у судовому засіданні, як помилково направлену на адресу прокуратури Вінницької області про здійснення судового розгляду в суді апеляційної інстанції без її участі, оскільки на даний час вона проживає за межами України, та розглянув апеляційну скаргу прокурора за відсутності потерпілої через неможливість її явки у судове засідання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора, скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2019 року, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити покарання за ч.2 ст. 125 КК України у виді 5 місяців арешту, на підставі ч.1 ст. 71, п.1 ч.1 ст. 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 25.01.2018 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі, початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня його затримання на виконання вироку суду, захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2019 року залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Приймаючи рішення щодо недоведеності винуватості ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 94 КПК України дав невірну оцінку зібраним доказам у даному кримінальному провадженні, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, в результаті чого висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Частиною 2 ст. 125 КК України передбачена відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідальність за ст. 125 КК України настає у випадку, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоровю потерпілого, якщо фактично останньому було нанесено легке тілесне ушкодження.

Суд першої інстанції дійшов висновку щодо недоведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд першої інстанції у вироку вказує, що суд беззаперечно встановив, що 23.02.2018 року близько 19 год. між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 , виник конфлікт, наявність у потерпілої ОСОБА_10 тілесного ушкодження, яке могло би свідчити про те, що ОСОБА_7 в ході сварки наносив їй удари, а також надала би можливість перевірити, чи механізм їх нанесення відповідає описаному потерпілою, що може бути встановлено висновком судово-медичної експертизи.
Перевіривши відповідність вироку вимогам ст. 370 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для його скасування.

З вироку суду убачається, що судом у відповідності до ст. 87 КПК України визнано недопустимим доказом та не взято до уваги висновок судово-медичної експертизи № 373 від 16.03.2018 року -22.03.2018 року.

Мотивуючи свій висновок щодо недопустимості зазначеного доказу, суд вказав, що при призначенні судово-медичної експертизи було допущено порушення вимог ст. 242 КПК України, оскільки судово-медичну експертизу призначено слідчим, а не слідчим суддею, звернув увагу на наявність постанови про призначення судово-медичної експертизи від 15.03.2018 року та відсутність оригіналу постанови про призначення судово-медичної експертизи від 01.03.2018 року, внаслідок чого вважає проведення експертизи з грубим порушенням КПК та з істотним порушенням прав людини.

Однак такий висновок суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Під час апеляційного розгляду безпосередньо досліджено висновок судово-медичної експертизи № 373 від 16.03.2018 року -22.03.2018 року, постанови слідчого від 01.03.2018 року, 15.03.2018 року.

Підставою проведення судово-медичної експертизи стала, як зазначено у висновку № 373 постанова про призначення судово- медичної експертизи від 01.03.2018 року, ксерокопія якої була направлена обласним бюро судово-медичної експертизи Вінницької обласної ради 16.04.2019 року вих №.317 на запит прокурору Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_13 .

В матеріалах кримінального провадження наявна ксерокопія постанови старшого слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_14 від 01.03.2018 року, на якій міститься штамп Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи № 421 від 16.03.2018 року, резолюція про визначення судово-медичного експерта , якому доручалося проведення судово-медичної експертизи у даному кримінальному провадженні та який проводив експертизу.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VIII були внесені зміни до ст. 242 КПК України. Даний закон набрав законної сили 15.12.2017 року.

Згідно Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» зміни до ст. 242 КПК України вводилися в дію через три місяці після набрання чинності законом тобто 15.03.2018 року і не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ , по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

Судом першої інстанції істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, прийнято невірне рішення щодо недопустимості доказу висновку судово-медичної експертизи з посиланнями на редакцію ст. 242 КПК, яка не діяла на час призначення експертизи.

Кримінальне правопорушення № 0000739 відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України було внесено до ЄРДР 24.02.2018 року.

Станом на час призначення судово-медичної експертизи діяла ст. 242 КПК України ( в редакції Закону від 13.04.2012 року №4651-VI»), згідно якої експертиза проводилася експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
З урахуванням вищевикладеного проведення судово-медичної експертизи № 373 від 16.03.2018 року -22.03.2018 року на підставі постанови слідчого від 01.03.2018 року не є порушенням норм КПК, які діяли на той час, відповідає вимогам ст. 242 КПК України в редакції , яка діяла до введення в дію Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017 року».

Наявність у матеріалах кримінального провадження постанови слідчого ОСОБА_14 про призначення судово-медичної експертизи від 15.03.2018 року не є підставою, яка ставить під сумнів законність проведення судово-медичної експертизи, оскільки її зміст повністю відповідає змісту постанови від 01.03.2018 року, зареєстрованої у СМЕ під № 421 від 16.03.2018 року.
Крім того, як зазначалося вище судово-медична експертиза проводилася на підставі постанови слідчого від 01.03.2018 року.
Вказівки суду, щодо сумнівів відносно постанови від 01.03.2018 року є безпідставними, оскільки ксерокопія надана на запит прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_15 на № 91/3007 вих.№19 від 05.04.2019 року з архіву бюро судово медичної експертизи Вінницької обласної ради.
Висновок експерта відповідає вимогам ст.101, ст.102 КПК України, проведений експертом, права та обовязки якого визначені ст.69, ст.70 КПК України, на підставі постанови слідчого, що є підставою у відповідності до ст. 85 КПК України вважати його допустимим доказом.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 373 від 16-22.03.2018 року при проведенні якої вивчалась медична карта стаціонарного хворого №2143/212 МКЛ ШМД м.Вінниці на імя ОСОБА_10 , з якої видно, що 24.02.2018 року о 01:00 год. ОСОБА_10 госпіталізована була в нейрохірургічне відділення, у ОСОБА_10 під час перебування у МКЛ ШМД м.Вінниці 24.02.2018 року були виявлені тілесні ушкодження закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана мяких тканин лобної ділянки голови зліва. Дані ушкодження у ОСОБА_10 виникли від дії тупого твердого, по давності могли бути спричинені в термін, зазначений у «Постанові про призначення судово-медичної експертизи від 23.02.2018 року», за ступенем тяжкості за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний понад 6, але не більше 21 доби розлад здоровя (п.2.3.3 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 р.). Характер та локалізація виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 свідчать про травматичну дію (удар) з прикладанням сили у лобну ділянку голови тупим предметом, групові чи індивідуальні особливості якого у властивостях ушкоджень не відобразилися.

Висновок експерта щодо механізму, часу заподіяння потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, їх локалізація узгоджується з показаннями потерпілої, які вона давала під час судового розгляду .

Під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_10 пояснювала, що 23.02.2018 року приблизно о 19-20 год. її чоловік ОСОБА_7 , з яким вона проживала на той час, прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння та ліг на диван. Далі чоловік почав на неї нецензурно лаятися, тому вона взяла дитину та пішла в свою кімнату, зачинивши двері на засув. Через деякий час вона вийшла, а ОСОБА_7 ударив її кулаком по обличчю. Від даного удару вона упала. Далі ОСОБА_7 схопив її за волосся, ударив головою об кут тумбочки та почав хаотично наносити їй удари руками та ногами. При цьому вона лежала на підлозі. Коли ОСОБА_7 відволікся, вона піднялася та побігла до ванної кімнати, щоб там зачинитися. Її чоловік побіг за нею, а по дорозі відштовхнув її бабусю, яка вийшла її захистити. В цей час у двері постукали працівники поліції. Тоді ОСОБА_7 припинив її бити, взяв за руки її і дитину, привів у велику кімнату та сказав, що все буде гаразд, не потрібно відчиняти двері. В подальшому працівники поліції подзвонили на міський телефон, вона підняла слухавку та, під тиском ОСОБА_7 , повідомила, що все гаразд. Однак поліція наполягала, щоб вони відчинили двері. ОСОБА_7 наказав їм нічого не розповідати поліції, а сам пішов відчиняти двері. В подальшому працівники поліції забрали її чоловіка, а їй порадили викликати швидку допомогу, що вона і зробила. Близько 23 години вона перебувала в лікарні, де їй надали медичну допомогу, від госпіталізації вона відмовилася.

Показання потерпілої є послідовними та підтверджуються протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.02.2018 року, згідно якого ОСОБА_10 просить притягнути до кримінальної відповідальності її чоловіка ОСОБА_7 , який 23.02.2018 року, перебуваючи за адресою їхнього спільного проживання, АДРЕСА_2 наніс їй тілесні ушкодження, в подальшому зобов`язалася пройти СМЕ, а також протоколом проведення слідчого експерименту від 28.03.2018 року за участю потерпілої ОСОБА_10 , під час якого вона вказувала на обставини кримінального правопорушення.

Сукупність вказаних доказів спростовує показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який ні під час судового розгляду, ні під час апеляційного розгляду вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнавав, не заперечуючи при цьому , що дійсно між ним та ОСОБА_10 мав місце конфлікт, під час якого ОСОБА_10 , як вказував, обвинувачений сама вдарилася головою об кут тумбочки. При цьому під час апеляційного розгляду вказував, що працівників поліції викликали сусіди, що підтверджує факт конфлікту між ним та потерпілою.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює показання ОСОБА_7 і вважає, що це спосіб уникнути кримінальної відповідальності .

Показання ОСОБА_7 , що ОСОБА_10 , яка є інвалідом, сама вдарилася, спростовуються показаннями потерпілої, висновком судово-медичної експертизи, в якому зазначено, що характер та локалізація виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 свідчать про травматичну дію (удар) з прикладанням сили у лобну ділянку голови тупим предметом.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Дослідивши обставини кримінального провадження, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозвязку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя.

При призначенні покарання суд апеляційної інстанції в дотримання вимог ст. 50, ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує те, що згідно характеристики МКП «Житлово експлуатаційна контора №7» від 20.03.2018 року №161 скарг сусідів на поведінку ОСОБА_7 не надходило, раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, обставини, що відповідно ст. 67 КК України обтяжують покарання рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, щодо подружжя, у присутності дитини, у стані алкогольного спяніння, відсутність обставин, що відповідно ст. 66 КК України помякшують покарання.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції з метою досягнення мети покарання, керуючись принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання вважає за доцільне призначити ОСОБА_7 покарання у виді арешту, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409,412, 413,420 КПК України, суд апеляційної інстанції , -
У х в а л и в :
Апеляційну скаргу прокурора задоволити.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2019 року, яким виправдано ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 125 КК України у виді 5 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст. 71, п.1 ч.1 ст. 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 25.01.2018 року та остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня його затримання на виконання вироку суду.

Судове рішення може бути оскаржене до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення.
На підставі ч.4 ст. 532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4