Дата документу 29.12.2020 Справа № 317/1633/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/2014/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/1633/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 24 листопада 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кара Балти Киргизстан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Лукашеве Запорізького району Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, строком на 60 днів до 22.01.2021 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки жоден ризик, на який посилався прокурор, нічим не підтверджений та він вже протягом тривалого часу безпідставно тримається під вартою.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 змінити, відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_7 на цілодобовий домашній арешт з використанням електронних засобів контролю із забороною спілкуватися з потерпілим та свідками та покладенням на нього відповідних обов`язків за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивував тим, що суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, не врахував, що він має міцні соціальні зв`язки, дружину, фактично утримує двох малолітніх дітей, хоча вони й записані на ім`я іншої особи. Натомість ризики, на які посилався прокурор, нічим не підтверджені. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 більше семи місяців тримається під вартою, а сама по собі тяжкість інкримінованого злочину не є підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні; прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг та просила ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Запорізького районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених.

Суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , виходив з того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти цим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, та дані, які його характеризують.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, судом правильно встановлено, що воно є доцільним і підстави для заміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим відсутні.
Так, з наданих матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину у стані алкогольного сп`яніння, за вчинення якого передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.
Крім того, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Проте, будучи звільненим з місць позбавлення волі, ОСОБА_7 знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Сукупність даних обставин безумовно підтверджує існування у даній справі ризику того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також з матеріалів провадження вбачається, що наразі триває розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та остаточне рішення у справі не прийнято. А тому з огляду на обставини вчинення інкримінованого злочину, який поставлено у вину обвинуваченому ОСОБА_7 , існує ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному провадженні з боку обвинуваченого.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, вважає, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_7 перебувати на волі, оскільки встановлені у даній справі обставини свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Даних, які би унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, надані матеріали провадження не містять. Не було надано таких даних і під час апеляційного розгляду.

Обставини, на які посилався захисник в своїй апеляційній скарзі, а також додатково надані під час апеляційного розгляду відомості, не можуть бути визнані беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

Сама по собі тривалість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на чому акцентували увагу суду апелянти, без наявності будь-яких інших підстав для зміни запобіжного заходу, не може стати підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 24 листопада 2020 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4