Березівський районний суд Одеської області
07.12.2020
Справа № 494/20/20
Провадження № 1-кп/494/86/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.12.2020 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 0000229 щодо обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, уродженець с. Балайчук Березівського р-н, Одеської області пенсіонер, працює охоронцем в ТОВ «Розквітне-Агро», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий
в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України);

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2019 року, приблизно о 19:00 годині, ОСОБА_4 під час виконаня господарських робіт поряд з домоволодінням АДРЕСА_2 , помітив ОСОБА_5 , з якою у нього відбулась розмова. У ході бесіди між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виникла сварка, у ході якої у останнього, на грунті особистої неприязні, виник умисел на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. На виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_4 умисно, притиправно, завдав ОСОБА_5 один удар долонею правої руки в область обличчя та один удар садовими ножицями (секатором), які перебували в лівій руці, в область бокової поверхні шиї з права потерпілої. Своїми умисними, протиправними діями, ОСОБА_4 , згідно з висновком експерта, спричинив ОСОБА_5 легке тілесне ушкодження, з короткочасним розладом здоров`я у вигляді забитої рани голови.
Ухвалою суду від 17.03.2020 року закінчено підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Також, справа неодноразово відкладалась у зв`язку з оголошенням карантину на території України.
На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_4 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України.
Будучи допитаним під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчинені злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністюта надав суду пояснення про те яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені кримінального проступку та просив суд призначити найменш суворе покарання.
Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_4 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений частиною другою статті 125 КК України.
Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку та особу обвинуваченого, який не перебуває на наркологічному і психоневрологічному обліку, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.
На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким вони скористались.
Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України не вивлено.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за частиною другою статті 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. ОСОБА_4 просив застосувати мінімальне покарання. Потерпіла у

судове засідання не з`явилась, 05.03.2020 року написала заяву, в якій вказала, що претензій не має та просить розглядати справу за її відсітності.
У відповідності до ст.8 ч.1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Разом з цим, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки обвинувачений визнав вину у інкримінованому йому злочині, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
До вказаного висновку суд прийшов також, виходячи із висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Орлов проти України» від 11.02.2016 року, відповідно до яких «… національні суди за жодних обставин не повинні дозволяти випадків, за яких завдання тілесних і моральних страждань залишатиметься безкарним. Це важливо для забезпечення громадської впевненості у принципі верховенства права і його підтримки, а також у попередженні будь-яких ознак толерантності органів влади до незаконних дій або співучасті у них».
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення відповідно до статті 12 КК України, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, думку потерпілої, з врахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого, а також з урахуванням думки потерпілої ОСОБА_5 , суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в межах санкції цієї статті, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності,

справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілої.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Речові докази у кримінальному провадженні №0000229 відсутні. Цивільний позов не заявлений. Витрати на експертизу не заявлені.

Керуючись ст.ст. 368,370, 374 КПК України, статтею 125 КК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят ) гривень.
Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_4 не застосовувалися.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Витрати повязані із залученням експертів у кримінальному провадженні прокурором - не заявлені.
Цивільний позов не заявлений.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1