Дата документу 14.12.2020 Справа № 333/1626/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1213/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/1626/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06 травня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Абрамовка Монастирщанського району Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 09 лютого 2020 року в нічний час доби, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи у приміщенні магазину «АТБ-маркет», який розташований за адресою: пр.Соборний, 20 у м.Запоріжжі, підійшов до ячейки №36 камери схову, відкрив її ключем, який заздалегідь отримав від потерпілого, звідки умисно таємно повторно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1399 грн. 03 коп.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. Йому призначено покарання виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.10.2009 року остаточно призначено покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжний захід, початок строку відбування покарання, процесуальні витрати.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок змінити та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки він повністю визнав свою вину, не перешкоджав кримінальному провадженню, а потерпілий не має до нього будь-яких претензій.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який повністю підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання колегія суддів виходила з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнано рецидив злочинів.

Разом з тим, суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, не одружений, раніше притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення особливо тяжкого злочину. Кримінальне правопорушення у даній справі обвинуваченим вчинено в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, що вказує на очевидне небажання обвинуваченого ОСОБА_7 стати на шлях виправлення та перевиховання.

Обставини, на які посилався в апеляційній скарзі обвинувачений, були враховані судом першої інстанції та дали суду право призначити обвинуваченому за ч.2 ст.185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк, що є мінімально можливим за санкцією даного кримінального закону.

Крім того, з огляду на вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, судом обґрунтовано призначено обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК, розмір якого також не можна визнати явно несправедливим.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та з огляду на вимоги ст.50 КК відповідає основній його меті як заходу примусу.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не виявлено, то апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4