КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/7945/20 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/5430/2020 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року,
за участю: прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колочава Міжгірського району Закарпатської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який працює на посаді пожежного - рятувальника ДПРЧ № 21 УДСНС України у Черкаській області, до 22 листопада 2020 року включно.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР в м. Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором прокуратури Черкаської області ОСОБА_8 про продовження строку застосованого до підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновки слідчого судді не тільки не відповідають фактичним обставинам розгляду вказаного клопотання, а і суперечать йому, в т.ч. і вимогам процесуального закону. Ухвала слідчого судді є невмотивованою та необґрунтованою і як наслідок незаконною.
Також апелянт зазначає, про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки на думку апелянта, кваліфікація дій підозрюваного за ч. 1 ст. 115 КК України є невірною, так як тяжкість тілесних ушкоджень, їх локалізація, відсутність знарядь, поведінка ОСОБА_7 , тривалий час між нанесенням ушкоджень і смертю, виключає спрямованість умислу у підозрюваного саме на умисне вбивство. На думку апелянта, об`єктивно доцільною обставинам провадження є кваліфікація події (смерть ОСОБА_10 ) заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть за ч. 2 ст. 121 КК України.
Як убачається з повідомлення про підозру, удари ОСОБА_7 наносив виключно по обличчю потерпілого, та підозрюваному не інкримінується заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді перелому ребер та стегна ноги, які згідно висновку експерта виключно у своїй сукупності з травмами обличчя та на фоні травматичного шоку, спричинили смерть потерпілого.
Апелянт вважає, що ногу потерпілому зламав хтось зі свідків, які залишились на подвір`ї перед його смертю, імовірно свідок ОСОБА_11 , який визнав, що наніс потерпілому не менше 3 ударів в обличчя, з яких 2 удари в момент коли потерпілий лежав на землі.
Крім того апелянт зазначає, що показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 можуть бути неправдивими, оскільки 22.06.2020 відбувся запис телевізійного шоу «Говорить Україна» для телеканалу «Україна», участь у якому приймали зазначені свідки, та які пояснили, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 заподіював виключно ОСОБА_11 , за відсутності ОСОБА_7 на подвір`ї.
Разом з тим, не зважаючи на вказану інформацію, яка стала відома слідству 23.06.2020 вказані свідки повторно не допитані, відеозапис даного телевізійного шоу не витребуваний.
Також апелянт звертає увагу суду на те, що слідчий суддя не взяв до уваги те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики не існують або значно зменшились зі спливом чотирьохмісячного строку перебування ОСОБА_7 під вартою. Орган досудового розслідування обґрунтував наявність ризику можливого переховування від органу досудового розслідування та/або суду лише тяжкістю покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, однак ОСОБА_7 раніше не судимий, має малолітню дитину на утриманні, постійне місце проживання, має місце роботи, та в доданих до клопотання матеріалах відсутні докази його негативної поведінки в минулому.
Крім того, сторона обвинувачення не надала доказів того, що ризик можливого впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження має високий ступінь вірогідності і не зменшився з плином часу.
Також, на думку апелянта, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином не конкретизований та носить виключно декларативний характер.
Органом досудового розслідування не доведено, а слідчим суддею не обґрунтовано неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Єдиною підставою, що завадило завершити розслідування є незавершена комісійна судово-медична експертиза трупа, при цьому клопотання слідчого не містить поважних причин, що завадили слідству провести завершення вказаної експертизи раніше.
На думку апелянта, вказані обставини не виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 .
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженої ухвали слідчого судді, доводи підозрюваного та його захисника щодо обставин викладених в апеляційній скарзі, яку вони підтримали в судовому засіданні апеляційного суду за наведених у ній обставинах і просили про її задоволення, доводи прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді та необхідність залишити її без змін, апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, перевіривши, обговоривши та обміркувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.
Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.
29.04.2020 року о 09 годині 30 хвилин ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
29.04.2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
30.04.2020 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, до 27.06.2020 року включно.
17.06.2020 року ОСОБА_7 ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 26.08.2020.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2020 року продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до п`яти місяців, тобто до 29.09.2020 року.
17.08.2020 року ОСОБА_7 ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 29.09.2020 р.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року у даному кримінальному провадженні строк досудового розслідування продовжено до 7-ми місяців, тобто до 29 листопада 2020 року.
18.09.2020 року слідчий Другого слідчого відділу ТУ ДБР в м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування.
На обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Під час досудового розслідування при застосуванні запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших учасників кримінального провадження, які станом на момент звернення до слідчого судді з даним клопотанням не зменшились.
Також зазначив, що строк тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою закінчується 29.09.2020 року, але завершити досудове розслідування до вказаного строку не представляється можливим, оскільки потрібно виконати ряд слідчих дій.
24.09.2020 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва задоволено зазначене клопотання та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 22 листопада 2020 року включно.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.
Згідно з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені статтею 219 цього Кодексу.
Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя суду першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, сукупність яких є достатньою для продовження дії запобіжного заходу, оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.
Також, слідчий суддя місцевого суду ретельно дослідив доводи клопотання слідчого відносно обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою. При цьому для завершення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні існує законодавчо встановлена необхідність у проведенні слідчих та процесуальних дій, обґрунтованість та необхідність яких перевірена та підтверджена в судовому засіданні матеріалами клопотання.
Разом з цим, слідчий суддя врахував тяжкість та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, дані про особу підозрюваного в їх сукупності, та ті обставини, що на даній стадії досудового розслідування неможливо провести всі заплановані процесуальні дії, спрямовані на встановлення фактичних обставин справи, на підставі чого слідчий суддя дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування щодо ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Крім того, слідчим суддею місцевого суду вірно не визначено альтернативний запобіжний захід в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.
На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням слідчого судді місцевого суду щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки він всебічно та у повному обсязі довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
На даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором під час розгляду клопотання, а тому підстав вважати застосований запобіжний захід занадто суворим, в колегії суддів немає.
Посилання захисника на те, що матеріали справи не містять встановлених фактичних обставин та доказів, за якими можливо встановити обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
З наведених підстав є передчасними посилання захисника на неправдивість показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , невірну кваліфікацію дій підозрюваного та причетність інших осіб до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.
Кваліфікація дій підозрюваного, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.
Крім того, як встановлено колегією суддів апеляційного суду, обставини підозри судом з`ясовані в тій мірі, в якій закон на даному етапі кримінального провадження вимагає від слідчого судді.
Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі "Соловей і Зозуля проти України" зазначено, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.
Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах "Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88", "Erdagozv. Turkey п. 51", "Cebotari v. Moldova п. 48" "обґрунтована підозра" передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".
Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.
Так слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Обставини, на які посилається захисник у апеляційній скарзі, зокрема те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має малолітню дитину на утриманні, постійне місце проживання, має місце роботи, враховані слідчим суддею під час вирішення питання про продовження підозрюваному запобіжного заходу, проте вказані відомості не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.
Всі інші обставини, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.
Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:
______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4