Справа № 472/1189/20
Провадження № 1-кс/472/198/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про відмову в задоволенні клопотання

19 листопада 2020 року смт. Веселинове

Миколаївської області

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря
судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
представника
ДП "Радгосп "Виноградна Долина" - адвоката ОСОБА_4 ,
представника ТОВ "Просперіс Агро М" - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 смт. Веселинове клопотання начальника Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 в кримінальному провадженні № 0000255, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.10.2020 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2020 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання начальника Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна.
В клопотанні прокурор зазначив, що 08.10.2020 року до Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області надійшла заява від директора ТОВ «ПРОСПЕРІС АГРО М» ОСОБА_6 про те, що виконуючий обов`язки директора ДП «Виноградна Долина» гр. ОСОБА_7 порушив умови договору «Про спільний обробіток земельних ділянок та вирощування сільськогосподарської продукції» на полях с.Варюшине Веселинівського району.

За вказаним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.10.2020 року за № 0000255 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, за фактом самоправства.

Під час досудового розслідування встановлено, що 10.03.2020 року між ДП «Радгосп «Виноградна Долина»» в особі в.о. директора ОСОБА_8 (сторона - 1) та ТОВ «ПРОСПЕРІС АГРО М» в особі директора ОСОБА_6 (сторона -2) укладено договір № 10/03 «Про спільний обробіток земельних ділянок та вирощування сільськогосподарської продукції».

Істотні умови договору:

- п.1.6 «результат спільного вирощування сільськогосподарської культури, а саме: вирощений урожай (готова продукція/товар) є власністю Сторони 2 і не переходить у власність Сторони 1»;

- п.2.3 «збирання врожаю проводиться Стороною 2»;

- п.2.4 «з метою фіксації кількості та якості зібраного врожаю Сторони забезпечують присутність своїх представників при його збиранні»;

- п.4.1.11 «сприяти Стороні 2 та не чинити перешкод під час збирання врожаю»;

- п.8.1 «термін дії договору з 10.03.2020 до 31.12.2020, а у випадку порушення зобов`язань, до повного виконання зобов`язань за договором»;

- п.13.1 «всі вимоги, які виникають при виконанні договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійному діючому Третейському суді при Асоціації українських банків згідно із регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди».

В порушення умов зазначеного договору у вересні 2020 року за вказівкою директора ДП «Радгосп «Виноградна Долина» ОСОБА_7 працівники підприємства почали збирання врожаю соняшника, який згідно з договором № 10/03 «Про спільний обробіток земельних ділянок та вирощування сільськогосподарської продукції» належить ТОВ «ПРОСПЕРІС АГРО М».

Крім того, в порушення умов вищевказаного договору керівництвом ДП «Радгосп «Виноградна Долина» було вивезено та реалізовано на користь третіх осіб приблизно 200 тон зібраного насіння соняшнику врожаю 2020 року.

Також, ДП «Радгосп «Виноградна Долина», порушуючи умови договору, власною технікою зібрало врожай соняшника, який належить ТОВ «ПРОСПЕРІС АГРО М», та зберігає його на власних складах, розташованих на території підприємства.

Відповідно до довідки, виданої ДП «Радгосп «Виноградна Долина» № 86 від 08.10.2020 р., встановлено, що на складах державного підприємства зберігається врожай 2020 року, а саме: 44,9 тон проса та 608 тон соняшника.

01.11.2020 року до Веселинівського ВП ВВП ГУНП в Миколаївській області надійшла заява від заступника директора ТОВ «ПРОСПЕРІС АГРО М» про те, що директор ДП «Радгосп Виноградна Долина» ОСОБА_7 почав вивозити насіння соняшника зі складу підприємства.

Відомості за даним фактом було внесено до ЄРДР № 0000069 від 01.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

02.11.2020 року кримінальне провадження № 0000225 та № 0000069 було об`єднано в одне провадження за № 0000225.

01.11.2020 року працівниками поліції було зупинено вантажний автомобіль «Камаз 53212» з бортовим причепом «ГКБ 8352», завантажений насінням соняшника, яке він завантажив в складі ДП «Радгосп Виноградна Долина». Автомобіль з насінням соняшника було вилучено до Веселинівського ВП.

Відповідно до товарно-транспортної накладної №567720 вага насіння соняшника складає 21 020 кг.

Допитаний як свідок ОСОБА_9 показав, що він знаходився в період з 03. 09.2020 року по 10.10.2020 року на ваговому комплексі ДП «Радгосп Виноградна Долина», де фіксував всю вагу зібраного урожаю соняшника та проса. Згідно з записами ОСОБА_9 загальна вага соняшника склала - 960 980 кг., а проса - 44 950 кг.

На даний час виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявно сті до статніх під став вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а саме: є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У органу досудового розслідування є всі підставі вважати, що 44,9 тон проса та 608 тон соняшника є доказом злочину, підлягає конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, у разі незастосування заборони використання даного майна, а також заборони розпоряджатися таким майном, це може призвести до зникнення або втрати даного майна, тому це може перешкодити кримінальному провадженню.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав повністю та просив його задовольнити та, зокрема зазначив, що 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника є доказом вчинення самоправства, дане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, а саме: є об`єктом кримінально протиправних дій, тобто речовим доказом в кримінальному провадженні. Також, прокурор уточнив клопотання, вказав, що вірна вага врожаю, яка встановлена під час досудового розслідування, та на яку він просить накласти арешт, є - 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника.

В судовому засіданні представник ТОВ "Просперіс Агро М" адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання прокурора, зазначив, що власником 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника є ТОВ "Просперіс Агро М", на що вказують надані ним та досліджені в судовому засіданні акти приймання - передачі насіння соняшнику, проса, добрив та засобів захисту рослин, а також показання допитаних в ході досудового розслідування свідків, а тому необхідно накласти арешт на вказане майно.
В судовому засіданні представник ДП "Радгосп "Виноградна Долина" адвокат ОСОБА_4 заперечила щодо задоволення клопотання прокурора, вказала, що воно не обґрунтоване та не підлягає задоволенню, оскільки власником 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника є ДП "Радгосп "Виноградна Долина", а договір № 10/03 від 10.03.2020 року «Про спільний обробіток земельних ділянок та вирощування сільськогосподарської продукції» з його додатками був переданий до державного підприємства колишнім в.о. директора цого підприємства ОСОБА_8 лише 07.10.2020 року. Крім того, з урахуванням письмових заперечень від 19.11.2020 року зазначила, що в порушення п.1 ч.2 ст. 171 КПК України у клопотанні відсутні підстави і мета відповідно до положень ст. 170 КПК України, а також відсутнє відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. В матеріалах кримінального провадження і доданих прокурором до клопотання доказах відсутня постанова про відповідність цього майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України з відповідністю вимогам ч.5 ст. 110 КПК України. Кримінальне правопорушення у кримінальному провадженні №0000255 не передбачає санкції у вигляді спеціальної конфіскації. Посилання прокурора в клопотанні на арешт майна з метою його конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, на зібраний врожай 2020 року, а саме: соняшника 960 980 кг. та проса 44 950 кг., яке зберігається на складах державного підприємства, - має ознаки протидії законній господарській діяльності державного підприємства, обмеження його законних прав, пошкодження та знищення такого майна, його захоплення, та полягає у протиправній вимозі, яка визначена у диспозиції ст. 206 КК України. В порушення ч.1 ст.170 КПК України прокурором не доведено існування сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що таке майно є доказом злочину і підлягає в подальшому конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з неї отриманої неправомірної вигоди. В порушення вимог п.4 ч.2 ст. 171 КПК України в клопотанні прокурора не визначений розмір завданої внаслідок кримінального правопорушення шкоди та розмір отриманої державним підприємством неправомірної вигоди. В клопотанні відсутні дані і про розмір шкоди, і про наявність цивільного позову у даному кримінальному провадженні, а тому відсутні підстави для арешту майна.

Вивчивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження №0000225, заслухавши пояснення прокурора ОСОБА_3 , думки представників третіх осіб - адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , суд дійшов наступного висновку.
Відповідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак зазначених вимог закону прокурор, який подав клопотання про арешт майна, не дотримався.
У своєму клопотанні прокурор посилається на те, що у органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника є доказом злочину, підлягає конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, у разі незастосування заборони використання даного майна, а також заборони розпоряджатися таким майном, це може призвести до зникнення або втрати даного майна, тому це може перешкодити кримінальному провадженню.
Частина 1 статті 98 КПК України встановлює, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, ціннності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Однак, прокурором не зазначено, яким саме критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, відповідає майно, на яке просить накласти арешт прокурор, не обґрунтовано, чи є воно знаряддям, засобом, чи предметом вчинення кримінального правопорушення, які саме сліди кримінального правопорушення на собі зберегло, і які інші відомості можна отримати за його допомогою, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора обґрунтовано лише загальними фразами про те, що майно відповідає ознакам речового доказу без ретельної перевірки на відповідність даного майна критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Однак прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, не зазначив в клопотанні, яким саме чином майно - 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника може бути використано як доказ злочину, за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно, а саме: 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника є доказом злочину. До того ж, кримінальне правопорушення, передабчене ст. 356 КК України, відноситься до кримінальних проступків та прокурор в судовому засіданні не довів, що існують обґрунтовані підстави для його перекваліфікації на більш тяжкий злочин. А з досліджених слідчим суддею матеріалів дійти висновку про існування обгрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не можна.
За умови арешту майна юридичної особи з метою збереження речових доказів необхідно звертати увагу на наявність процесуальних документів щодо визнання відповідних матеріальних об`єктів речовими доказами.
Однак, в матеріалах клопотання та наданих суду матеріалах кримінального провадження № 0000255 відсутня відповідна постанова органу досудового розслідування про визнання 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника речовим доказом, з якої можливо було б в судовому засіданні з`ясувати, чи відповідає майно, а саме: 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки клопотання прокурора є неконкретизованим. Не зазначив прокурор про це і в судовому засіданні, обмежившись лише загальною фразою, що дане майно є об`єктом кримінально протиправних дій, без наведення мотивів, з яких він дійшов такої думки.
Більш того, у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру жодній особі, а це, в свою чергу, підтверджує, що у цій справі орган досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження не зібрав достатньої сукупності доказів, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.
Крім того, прокурором у клопотанні зазначено, що у органу досудового розслідування є всі підставі вважати, що 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника підлягає конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, у разі незастосування заборони використання даного майна, а також заборони розпоряджатися таким майном, це може призвести до зникнення або втрати даного майна, тому це може перешкодити кримінальному провадженню. Проте санкція ст. 356 КК України не передбачає конфіскації майна або спеціальної конфіскації, що також не відповідає меті застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Крім того, прокурором не доведено, що урожай проса та соняшника, який був зібраний ДП "Радгосп "Виноградна Долина", відноситься до предметів, які відповідають критеріям, передбаченим у ч. 2 ст. 167 КПК України, а саме: клопотання прокурора не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України щодо необхідності зазначення точної кількості та індивідуальних характеристик майна, про арешт якого йдеться у клопотанні, не встановлено розмір завданої значної шкоди її законному володільцю або власнику на момент подання клопотання прокурором, що є обов`язковою вимогою при вирішенні зазначеного питання для з`ясування співмірності вартості майна, на яке накладається арешт, і завданої шкоди.
Крім того, орган досудового розслідування в порушення ч. 5 ст. 132, ч. 2 ст. 171 КПК України не додав до клопотання матеріали, які б підтверджували вартість зібраного урожаю соняшника та проса.
До того ж, слідчий суддя приймає до уваги, що відповідно до оглянутого в судовому засіданні договору № 10/03 від 10 березня 2020 року «Про спільний обробіток земельних ділянок та вирощування сільськогосподарської продукції» - термін дії договору встановлений з 10.03.2020 року до 31.12.2020 року, а у випадку порушення зобов`язань, до повного виконання зобов`язань за договором» та «всі вимоги, які виникають при виконанні договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійному діючому Третейському суді при Асоціації українських банків згідно з регламентом третейського суду, який є навід`ємною частиною даної третейскої угоди - (п.13.1).
Крім того, ні клопотання, ні додані до нього матеріали не містять інформації та доказів щодо того, що 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника, які зберігаються на складських приміщення ДП "Радгосп "Виноградна Долина", є результатом спільного вирощування сільськогосподарської культури, та відповідно власністю ТОВ "Просперіс Агро М", оскільки Додатком №1 "Характеристики земельних ділянок, які використовуються Виконавцем в рамках виконання Договору" до Договору №10/03 від 10.03.2020 року передбачено, що спільний обробіток земельних ділянок здійснюється на земельних ділянках ДП "Радгосп "Виноградна Долина", які розташовані в межах території Варюшинської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. Однак, відповідно до 17-ти копій Державних актів на право постійного користування земельними ділянками, які надала представник ДП "Радгосп "Виноградна Долина" - адвокат ОСОБА_4 , до земельних ділянок, якими володіє ДП "Радгосп "Виноградна Долина", відносяться земельні ділянки, розташовані як в межах Варюшинської сільської ради, так і в межах Покровської сільської ради. А органом досудового розслідування не встановлено, з яких земельних ділянок ДП "Радгосп "Виноградна Долина" було зібрано 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника, - із земельних ділянок, які використовуються Виконавцем в рамках виконання Договору та розташованих на території Варюшинської сільської ради, чи з інших земельних ділянок, які не входять до предмету договору, та які розташовані в межах Покровської сільської ради.

Слідчому судді при розгляді даного клопотання представником ДП "Радгосп "Виноградна Долина" ОСОБА_4 було подано документи на підтвердження права власності на 44,9 т. проса та 608 т. соняшника, зокрема, 17-ть Державних актів на право постійного користування земельними ділянками, копію витягу Книги складського обліку про надходження на склади радгоспу насіння соняшнику, копію Звіту про збирання врожаю сільськогосподарських культур ДП "Радгосп "Виноградна Долина", копію листа в.о. заступника начальника Головного Управління ДПС у Миколаївській області ОСОБА_10 про відсутність обліку в інформаційній системі "Податковий блок" договору № 10/03 від 10.03.2020 р.; та представником ТОВ "ПРОСПЕРІС АГРО М" адвокатом ОСОБА_5 надано суду 10 копій Актів приймання-передачі насіння соняшнику, добрив, засобів захисту рослин та два платіжних доручення № 172085 від 30.04.2020 року та №37519 від 12 травня 2020 року.
В судовому засіданні були досліджені протоколи допиту свідків, допитаних в ході досудового розслідування, додані прокурором до матеріалів клопотання, та протокол допиту свідка ОСОБА_11 із матеріалів кримінального провадження, наданих суду органом досудового розслідування. Проте, дані докази вказують лише про наявність спору про право власності на зібраний урожай проса та соняшника між ДП "Радгосп "Виноградна долина" та ТОВ "ПРОСПЕРІС АГРО М", та підтверджують те, що ДП "Радгосп "Виноградна Долина" збирало урожай та, що на складських приміщеннях підприємства зберігається 44,9 т. проса і 608 т. соняшника, і не вказують на те, що вказане в клопотанні прокурора майно: 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника відповідає критеріям, встановленим ст.98 КПК України для речових доказів, зокрема, вважати, що вказане майно підшукане, виготовлене, пристосоване чи використане як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди, є предметом кримінального правопорушення, одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке його було повністю або частково перетворено.

Судом встановлено, що ні матеріали клопотання, ні матеріали кримінального провадження не містять даних про те, з яких же все-таки земельних ділянок ДП "Радгосп "Виноградна долина" було зібрано 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника (відповідно до показань свідка ОСОБА_9 ), органом досудового розслідування не проведено необхідних слідчих дій на встановлення цієї обставини (не здійснювався огляд земельних ділянок ДП "Радгосп "Виноградна долина" для встановлення обставин збирання врожаю та для встановлення обставин того, чи знаходиться на земельних ділянках підприємства незібраний врожай).
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та в рішенні ЄСПЛ у справі "Новоселецький проти України" (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.
Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року в справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Зважаючи на вищевикладене, накладення арешту на вказане майно може призвести до безпідставного втручання в господарську діяльність ДП "Радгосп "Виноградна долина", що за собою може потягти негативні наслідки, як для державного підприємства, так і для людей, які в ньому працюють.
Що стосується копії постанови про визнання та приєднання до провадження речових доказів від 09.10.2020 року, яку прокурор надав суду лише 19 листопада 2020 року, то тут слід зазначити наступне.
Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви, з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та про наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України, та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим (дізнавачем) рішення.

Наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки згідно з положеннями ст. 171 КПК України наведені прокурором у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як саме клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Дане клопотання прокурора про арешт майна надійшло до слідчого судді 03 листопада 2020 року. Цього ж дня на вимогу судді особисто начальником слідчого відділення Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області майором поліції ОСОБА_12 були надані матеріали кримінального провадження. Варто зазначити, що суддя вимагав надати саме всі матеріали кримінального провадження.
Однак, ні в доданих до клопотання матеріалах, ні в наданих судді матеріалах кримінального провадження жодної постанови про визнання майна речовим доказом немає.
Так само, слідчому судді не надавалась жодна інформація про існування будь-якої постанови про визнання майна речовим доказом, хоча перед судовим засіданням 19.11.2020 року були також судові засідання 05.11.2020 року та 17.11.2020 року.
Про існування постанови про признання та приєднання до провадження речових доказів від 09.10.2020 року за підписом начальника СД Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області капітана поліції Сергія Заворотнього прокурор ОСОБА_3 повідомив лише в судовому засіданні 19.11.2020 року під час дослідження письмових доказів та надав її завірену своїм підписом копію. Однак, оригіналу даної постанови не надав. Також, прокурор не зміг обґрунтовано пояснити причини відсутності даної постанови в матеріалах кримінального провадження, які були надані слідчому судді, оскільки матеріали кримінального провадження містять документи, датовані як до 09.10.2020 року, так і після 09.10.2020 року.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймаються у формі постанови.
Аналізуючи наведені вимоги закону, слідчий суддя вважає, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.
Таким чином, постанова про визнання майна речовим доказом є одним із тих обґрунтувань, яким орган досудового розслідування підтверджує доводи поданого клопотання. Наявність такого процесуального документу надає суду можливість повно та об`єктивно встановити ознаки речових доказів у майна.
Однак, з поданої прокурором копії постанови вбачається, що вона взагалі не містить мотивів прийнятого рішення про визнання майна речовим доказом, в зв`язку з чим слідчий суддя позбавлений можливості повно та об`єктивно встановити ознаки речових доказів у майна. До того ж, в постанові дізнавачем не доведено, що дане майно має доказове значення саме стосовно фактів чи обставин, які є предметом розслідування у цьому кримінальному провадженні. А тому дана постанова є формальною.

Крім того, прокурор в резолютивній частині клопотання просить накласти арешт на 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника, а в постанові речовими доказами визнано 44,9 тон проса та 608 тон соняшника, тобто існують протиріччя, які органом досудового розслідування на момент розгляду клопотання не вирішено.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно, а саме: 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої саттті 170 цього Кодексу, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.
Що стосується клопотання представника ТОВ "Просперіс Агро М" ОСОБА_5 про передачу майна на відповідальне зберігання законному володільцю ТОВ "Просперіс Агро М", яке було надано суду 19.11.2020 року, в якому представник підтримав клопотання прокурора і також просив накласти арешт на 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника та після проведення відповідних слідчих дій передати дане майно на зберігання законному володільцю - ТОВ "Просперіс Агро М", то оскільки слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт вказаного майна, то і дане клопотання також не підлягає задоволенню.
На підставі вищевказаного, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 369, 371, 372, 376 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання начальника Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна: врожаю 2020 року, а саме - 44 950 кг. проса та 960 980 кг. соняшника, які були зібрані ДП «Радгосп «Виноградна долина» та які знаходяться у складському приміщенні державного підприємства, із забороною розпоряджатися таким майном будь-яким чином та використовувати його, - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1