ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9789/19 Номер провадження 11-кп/814/554/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 185 КК Украъени СТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002910 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 10 січня 2020 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, судимого:
01.10.2019 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік обмеження волі, на підставі статті 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді 3 місяців і остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин:

03.10.2019 в період часу з 22 до 23 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , умисно, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав золоту обручку 583 проби вагою 4,59 г, вартістю 5800,30 грн та грошові кошти в сумі 1000 грн, після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 6800,30 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин провадження та своєї вини у вчиненому злочині, посилаючись на те, що суд не повністю врахував щире каяття та визнання вини, просить змінити вирок через його суворість та пом`якшити призначене покарання.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у повторному вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій за ч.2 ст.185 КК України є правильним, ніким із учасників провадження не оспорюється і судом на підставі ч.3 ст.349 КПК України докази стосовно фактичних обставин справи щодо цього злочину місцевим судом не досліджувались.
При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; особу обвинуваченого, наявність судимості, яка не погашена у визначеному законом порядку, та невідбутого покарання за попереднім вироком; висновок представника органу пробації, згідно з яким існують високі ризики вчинення ним повторного кримінального правопорушення та ймовірності його небезпеки для суспільства; наявність обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Отже, всі обставини, встановлені судом, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, при ухваленні вироку враховані. А тому відсутні підстави для пом`якшення покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, як про це просить обвинувачений в апеляційній скарзі.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 185 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Разом з цим, призначаючи покарання на підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, суд першої інстанції помилково зазначив, що попереднім вироком ОСОБА_8 засуджено до покарання у виді позбавлення волі, а не обмеження волі, та відповідно не застосував правила ст. 72 КК України при призначенні йому остаточного покарання.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 01.10.2019 ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України на 1 рік обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік.

У даномукримінальному провадженні ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину 03.10.2019, тобто в період іспитового строку, призначеного попереднім вироком.

За сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
За змістом п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового
злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими
статтями 71, 72 КК України.
За таких обставин, остаточне покарання ОСОБА_8 необхідно визначити відповідно до ст. 71, ст. 72 КК України.

При застосуванні правил ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
При цьому, враховуючи обставини провадження, колегія суддів дійшла висновку за необхідне до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком строком 2 місяці обмеження волі, що відповідно до ч.1 ст. 72 КК України становить 1 місяць позбавлення волі.

З огляду на викладене вище, вирок суду необхідно змінити. У зв`язку з цим апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 10 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 змінити.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, визначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину за вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 01.10.2019 строком 2 місяці обмеження волі, що відповідно до ч.1 ст. 72 КК України становить 1 місяць позбавлення волі, визначивши остаточне покарання 1 рік 1 місяць позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4