Номер провадження: 11-кп/813/541/20
Номер справи місцевого суду: 511/276/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за участю прокурора ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000497 апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 06.06.2019року відносно:

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на момент затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 122, п.12 ч.2 ст.115 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано невинуватим та виправдано в пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 125 та ч.1 ст. 122 КК України за недоведеності в його діянні даних складів злочинів.
ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотирнадцять років.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 відрахований з моменту фактичного затримання тобто з 23.03.2018 року.
Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишений у виді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі.
Вирішено долю речових доказів.
Ухвалою Біляївського райсуду Одеської області від 14.06.2019 року виправлено описку у вироку Біляївського райсуду Одеської області від 06.06.2019 року та абзац четвертий резолютивної частини викладений в наступній редакції: «Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_10 рахувати з 31.01.2018 року.»

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_10 визнаний винуватим у тому, що в період часу з 20.30 год. 21.01.2017 року по 02 год. 22.01.2017 року, перебуваючи в приміщенні кухні домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 між ним та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з одного боку, та ОСОБА_13 з іншого боку, виникла бійка, в ході якої особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, використовуючи кухонний ніж, який взяла зі столу в приміщенні кухні вказаного домоволодіння, нанесла ОСОБА_13 колото-різані і різані рани м`яких тканин з локалізацією на задній поверхні шиї у середній третині, у ділянці підборіддя і на лівій бічній поверхні шиї біля кута нижньої щелепи, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я. Під час бійки після нанесення особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, колото різаних та різаних ран ОСОБА_13 , коли останній знаходився лежачі на підлозі в приміщенні кухні зазначеного домоволодіння, у ОСОБА_10 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, виник спільний умисел направлений на умисне позбавлення ОСОБА_13 життя, з метою недопущення розголошення останнім відомостей про його попереднє побиття, так як вони вважали, що ОСОБА_13 «співпрацює з працівниками поліції». Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на умисне позбавлення життя ОСОБА_13 , ОСОБА_10 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, руками почав закривати отвори рота і носа ОСОБА_13 , а особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, утримувала ОСОБА_13 для подолання опору останнього та доведення спільного умислу, направленого на умисне вбивство до завершення. При цьому ОСОБА_10 сумісно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, спричинили ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді глибоких щілиноподібних розривів слизової оболонки верхньої й нижньої губ з розлитими крововиливами на губах і щоках з боку порожнини рота (присінок рота), а також саднами на червоній облямівці губ; переривчаста смугаста странгуляційна борозна на передньому півколі шиї з переважною вираженістю праворуч, повний перелом правого верхнього ріжка (біля його основи) щитоподібного хряща і неповний перелом дуги перснеподібного хряща гортані зліва (тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент їх спричинення), в результаті чого настала смерть ОСОБА_13 .
Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що 21.01.2017 року в період часу з 18.30 год. по 19.30 год., перебуваючи в домоволодінні розташованому за адресою АДРЕСА_2 , він, під час сумісного вживання алкогольних напоїв разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи навмисно з метою спричинення тілесних ушкоджень, маючи спільний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 стали наносити удари по голові ОСОБА_13 в результаті чого спричинили останньому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді численних садин (синців на тілі) у ділянках волосистої частини голови і обличчя (за винятком ділянки носо-губного трикутника); забита рана ділянки лівої надбрівної дуги; масивні крововиливи (гематоми) у підшкірну клітковину волосистої частини голови з вогнищевими крововиливами під м`які оболонки головного мозку.
Окрім того, 21.01.2017 року в період часу з 20 год. по 20.30 год. ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , після нанесення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, з короткочасним розладом здоров`я, перебуваючи в кухні зазначеного будинку, під час спільного вживання алкогольних напоїв на ґрунті особистих неприязних відносин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння знову почали умисно та спільно наносити чисельні удари руками та ногами ОСОБА_13 в різні частини тіла, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому 9-го лівого ребра по середній пахвовій лінії (середнього ступеню тяжкості); численні садна у ділянках ліктів, на тильних поверхнях нижніх половин передпліч і кистей, на бічних поверхнях живота і тазу, у ділянках лівого коліна, на передніх поверхнях гомілок і тильній поверхні лівої стопи легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я). Ці діяння ОСОБА_10 кваліфіковані органом досудового розслідування за ст.ст. 125 ч.2, 122 ч.1 КК України.
Суд 1-ої інстанції у вироку вказав, що стороною обвинувачення не доведено, що злочини, передбачені ст.ст. 125 ч.2, 122 ч.1 КК України, вчинені обвинуваченим ОСОБА_10 , та виправдав його за цими обвинуваченнями на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, посилаючись на те, що з досліджених судом доказів встановлено: наявність у потерпілого тілесних ушкоджень відповідного ступеню тяжкості; факт завдання ОСОБА_13 побоїв ОСОБА_15 та ОСОБА_14 . При цьому жоден зі свідків не надавав показів щодо побиття потерпілого ОСОБА_10 , окрім удару по потилиці, що підтверджується поясненнями самого обвинуваченого. Таким чином, судом 1-ої інстанції не встановлено поза розумним сумнівом факт спричинення обвинуваченим ОСОБА_10 . ОСОБА_13 тілесних ушкоджень легкого та середнього ступеню тяжкості, встановлених висновком експерта №15/15 від 22.02.2017 р., не здобуто належних та об`єктивних доказів причинного зв`язку між діями ОСОБА_10 та відповідними тілесними ушкодженнями легкого та середнього ступеню тяжкості, виявленими у ОСОБА_13 .
Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
Захисник ОСОБА_11 в апеляційній скарзі зазначила, що суд 1-ої інстанції під час розгляду справи та поставлення вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд у своєму вироку посилається на докази, які судом не обґрунтовані та не роз`ясненні, посилаючись на наступне.

- висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_13 за попередньою змовою групою осіб обґрунтував показаннями свідків ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які фактично не містять відомостей щодо обставин загибелі ОСОБА_13 , а стосуються лише обставин за яких їм стало відомо про смерть ОСОБА_13 . Окрім того, стосовно показань цих свідків про те, що вони бачили кров ОСОБА_10 , вони не можуть бути доказом його причетності до вбивства, так як в квартирі будинку, де було скоєно злочин стіни і стеля була в крові, а обвинувачений пояснив, звідки на його одягу взялась кров, і цього не заперечував, він зазначив, що коли він побачив лежачого на підлозі ОСОБА_13 , то він торкався убитого бо не знав, що той вже був мертвий;

- поза увагою суду залишилось те, що свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 фактично ніяких свідчень стосовно причетності до вбивства ОСОБА_13 , не надали, тим більше відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , а до показань свідка ОСОБА_22 слід віднестись критично, оскільки він, фактично був учасником цих подій по справі, але з невідомих причин є свідком;

- судом 1-ої інстанції необґрунтовано було відмовлено в проведені експертизи піднігтьового вмісту потерпілого ОСОБА_13 на предмет виявлення слідів крові можливого виявлення залишків шкіри нападника чи вбивці, рештки волосся тощо, оскільки з`ясування цих обставин може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення;

- поза увагою суду залишилось те, що у висновку експертизи № 187 від 23.01.2017 року, стосовно групової приналежності крові на рукоятці зазначено, що походження потових виділень на ручці ножа ОСОБА_23 допускається тільки у якості домішки, що фактично виключає факт користування ножем ОСОБА_10 ; висновок експерта № 64 від 24.01.2017 року - піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластинок обох рук ОСОБА_10 не підтверджує причетність ОСОБА_10 до вбивства; висновок експерта № 100 від 25.01.2017 року , стосовно вилучених речей, осіб присутніх при вбивстві, повністю виключає походження крові ОСОБА_13 на одязі ОСОБА_10 ;

- судом 1-ої інстанції, при наданні оцінки висновку експертизи №15/15 від 22.01.2017 року, в якому вказано, що такі тілесні пошкодження могли бути скоєнні двома або більше особами, у вироку, при висновку про те, що вбивство ОСОБА_13 було вчинено двома особами, не вказано яким чином повинні бути розділені ролі, а саме: хто душив, хто тримав потерпілого, чим душили, де знаряддя злочину.

- стороною обвинувачення не було надано жодних доказів того, що існувала попередня домовленість між обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 щодо спільних дій, спрямованих на вбивство ОСОБА_13 до початку нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, що є обов`язковою умовою для кваліфікації дій за п. 12 ч.2 ст. 115 КК України за попередньою змовою групою осіб, про що зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»;

- суд не застосував до ОСОБА_10 дію ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року та не зарахував в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення в ОСІ з моменту затримання, тобто з 30.01.2018 року, до набрання вироком суду законної сили, виходячи із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Посилаючись на наведені доводи, захисник ОСОБА_11 просить апеляційний суд скасувати вирок суду 1-ої інстанції та виправдати ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч.2 ст. 115 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_10 в апеляційній скарзі не погодився із вироком суду 1-ої інстанції, посилаючись на те, що його вина у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч.2 ст. 115 КК України не доведена.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_12 частково підтримали апеляційні скарги та просили скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді 1-ої інстанції, в зв`язку із не роз`ясненням ОСОБА_10 права на розгляд провадження, щодо нього, судом присяжних.

Прокурор ОСОБА_8 , частково підтримала апеляційні скарги сторони захисту та не заперечувала проти скасування вирок щодо ОСОБА_10 та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді 1-ої інстанції,

Водночас потерпіла ОСОБА_9 , в судове засідання апеляційного суду призначене на 23.10.2020 року не з`явилася причини не явки суду не повідомила, клопотань про відкладання розгляду справи не подавала, тому її не явка не перешкоджає продовжити апеляційний розгляд провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши їх доводи та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України визначено, що істотними порушеннями закону визнаються такі порушення діючого КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому в п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України законодавець визначив, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Стаття 415 КПК України вказує, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції якщо встановлені порушення, передбачені п.п. 2, 3, 4, 5, 6, 7, ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 27 КПК України під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Під час апеляційного перегляду вироку суду були встановлені істотні порушення судом 1-ої інстанції вимог КПК України, які тягнуть за собою безумовне скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції з наступних підстав.

Як встановив суд апеляційної інстанції, 04.06.2018 року за матеріалами кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_10 відбулось підготовче судове засідання, що підтверджується журналом судового засідання від 04.06.2018 року (т.1 а.п. 63-64), але звукозапис цього судового засідання, який міститься на технічному носії інформації неможливо відтворити, оскільки звукозапис не прослуховується, що свідчить про неповне фіксування судового засідання та фактичну відсутність звукозапису.

Разом з тим, звукозапис саме підготовчого судового засідання позбавляє апеляційний суд можливості зробити висновки, що під час його проведення судом виконано всі вимоги чинного законодавства щодо дотримання права на обвинувачуваного захист, який обвинувачується в особливо тяжкому злочині, покарання за яке передбачає довічне позбавлення волі, зокрема щодо його позиції стосовно розгляду справи судом присяжних і чи взагалі роз`яснювалося йому це право в належний спосіб.

Орім того, з матеріалів провадження вбачається, що 15.06.2018 року в судовому засіданні суду 1-ої інстанції виконувались підготовчі дії, а саме, оголошено склад суду, прізвища прокурора, потерпілого, обвинуваченого, захисника, секретаря судового засідання; роз`яснювалось учасникам судового провадження право відводу і з`ясовувалось, чи заявляють вони кому-небудь відвід; роз`яснювались права та обов`язки особам, які беруть участь у судовому розгляді. В подальшому, в цьому судовому засіданні прокурором оголошено короткий виклад обвинувального акта, визначено обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження (т. 1 а.с. 76), проте відповідно до відтвореного звукозапису вказаного судового засідання такий запис відсутній.

З огляду на що, в ході апеляційного розгляду за запитом апеляційного суду, із суду першої інстанції витребувано архівну копію диску звукозапису судових засідань по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_10 , які підтвердили обставини, виявлені під час апеляційного розгляду скарги, а саме відсутність запису судових засідань від 04.06.2018 року та 15.06.2018 року.

Одним із елементів гарантованого ст. 6 Конвенції права на справедливий судовий розгляд є розгляд справи судом, встановленим законом.

Як зазначено ЄСПЛ у рішенні у справі «Андрій Ісаєв проти Росії», положення «встановленим законом» передбачає не лише законну основу існування суду, але і його склад у кожній конкретній справі (пункт 33). Встановлення правил щодо складу суду є прерогативою національного процесуального законодавства. У вищезазначеній справі доводи заявника про порушення його права за статтею 6 Конвенції у зв`язку з незаконністю участі в судовому провадженні народних засідателів ЄСПЛ відхилив, виходячи з того, що склад суду було сформовано відповідно до правової процедури, що існувала у країні-відповідачі на час розгляду справи.

Кримінальне провадження в суді присяжних за своєю правовою природою є особливим порядком кримінального провадження, покликаним забезпечити додаткові гарантії особам, обвинуваченим у вчиненні найбільш тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Залежно від волевиявлення обвинуваченого у справах цієї категорії може застосовуватись одна з двох альтернативних судових процедур: загальний порядок судового розгляду колегією у складі трьох професійних суддів; провадження у суді присяжних (ч. 3 ст. 31 КПК України).

Така альтернативність покликана сприяти дотриманню балансу між економією процесуальних засобів і гарантіями дотримання прав особи у кримінальному судочинстві. Відповідні гарантії полягають у праві обвинуваченого заявити клопотання про розгляд його справи або колегією професійних суддів, або судом присяжних. Можливість вибору між різними процесуальними формами відправлення правосуддя передбачає обов`язок держави в особі її уповноважених органів та службових осіб забезпечити свободу цього вибору та його практичну реалізацію.

Вимоги ст. 384 КПК України, щодо роз`яснення особі відповідного права прокурором при направленні обвинувального акта до суду та судом під час підготовчого судового засідання спрямовані на забезпечення ефективної реалізації обвинуваченим зазначеного права завдяки своєчасній поінформованості і наданні йому реальної можливості ініціювати питання про особливий порядок судового розгляду.

Інформування обвинуваченого про можливість розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних ще до початку судового розгляду дасть йому можливість підготуватися до реалізації такого права, і його рішення із цього питання буде виваженим та обґрунтованим. Тільки в такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, у тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.

Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи відсутнє письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних, яке за приписами ч. 1 ст. 384 КПК України додається до обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Також, як свідчить зміст журналу судового засідання від 04.06.2018 року (т. 1 а.п. 63-64), під час проведення підготовчого судового засідання суд першої інстанції, в порушення ч. 1 ст. 384 КПК України, не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, його право на розгляд кримінального провадження відносно нього судом присяжних.

Зазначені обставини обвинувачений ОСОБА_10 підтвердив в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, вказані порушення права обвинуваченого на захист апеляційний суд визнає істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, і такими що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим, не вдаючись в обговорення інших доводів, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року (справа № 523/6472/14-к)

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом 1-ої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового судового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції, з дотриманням процесуальних прав учасників судового процесу, вимог кримінального процесуального закону необхідно повно, об`єктивно та всебічно дослідити всі обставини кримінального провадження, проаналізувати всі докази у справі, дати їм належну оцінку та прийняти законне і обґрунтоване рішення, неухильно керуючись вимогами КПК України, Конституції України та практики Європейського суду з прав людини.

Беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_10 , з метою попередження ризику його переховування від суду, оскільки останній не може не усвідомлювати імовірність повторного визнання його вини за висунутим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч.2 ст.115 КК України, враховуючи особливості апеляційного розгляду, передбачені главою 31 КПК України, та обмежені можливості щодо повноцінного розгляду і вирішення цього питання в межах процедури апеляційного перегляду, а також те, що судове рішення скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави на строк 60 днів для вирішення вказаного питання судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 384, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 06.06.2019року відносно ОСОБА_10 , визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та виправданого за ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 122 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження №0000497 від 19.04.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 122, п.12 ч.2 ст.115 КК України в Біляївському районному суді Одеської області, зі стадії підготовчого провадження в іншому складі суду.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, з утриманням в ДУ Одеський слідчий ізолятор, строком на 60 днів до 21 грудня 2020 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4