У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 листопада 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 02.09.2020 року, якою засудженому:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Баштанка Миколаївської області, громадянину України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, засудженого 07.08.2017 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, початок строку: 09.03.2017 року; кінець строку: 24.03.2021 року,

- відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання.
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та несправедливою по відношенню до нього.
Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про застосування до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Зазначає, що на даний момент він добросовісно працю, не порушує режим тримання, виконує всі вимоги адміністрації колонії, став на шлях виправлення, має три подяки від адміністрації колонії, порушень не має та цим довів своє виправлення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
25 серпня 2020 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням в якому посилаючись на те, що відбуваючи призначене судом покарання встановлений режим утримання не порушував, до праці ставиться сумлінно, за що має заохочення, стягнень не має, приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу, вважає, що своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, просив клопотання задовольнити та умовно-достроково звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Відмовляючи в задоволенні клопотання суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з тим, що засуджений вже звертався з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в якому йому було відмовлено Казанківським районним судом Миколаївської області 09.10.2019 року, то у відповідності до вимог ч.7 ст.539 КПК України він мав право повторно звернутись до суду з вказаним клопотання не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, тобто після 09.10.2020 року.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що до ОСОБА_4 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
В письмовому клопотанні прокурор просить розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 406 КПК України, зазначене є підставою для ухвалення судового рішення в порядку письмового апеляційного провадження.

Вивчивши матеріали кримінального провадження та особової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 07.08.2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №2046-VІІІ від 18.05.2017 року) зараховано обвинуваченому ОСОБА_4 , строк відбуття покарання строк тримання під вартою в період з 09.03.2017 року до 20.06.2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22.02.2018 року вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 07.08.2017 року, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 рецидив злочину. В іншій частині вирок залишено без змін.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 23.11.2018 року зараховано засудженому ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 22.02.2018 року за правилами, визначеними абзацом першим ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року №838-VІІІ), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.01.2019 року ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 22.02.2018 року щодо ОСОБА_4 та в порядку ч.2 ст.433 КПК України вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 07.08.2017 року, змінено. На підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015 року, зараховано ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 22.02.2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті судові рішення залишено без змін.
У відповідності до ст. 12 КК України злочини, за якими засуджено ОСОБА_4 , відносяться до категорії нетяжкого та тяжкого злочину.
За змістом ст.81 КК України єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Разом з тим, відповідно до вимог ч.7 ст.539 КПК України, у разі набрання законної сили ухвали суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених не раніше як через шість місяців. Аналогічні вимоги зазначені і в ч.7 ст.154 КВК України.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 , останній вже звертався до Казанківського районного суду Миколаївської області з клопотанням по умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
У відповідності до ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області від 09.10.2019 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.
Таким чином, згідно вимог ч. 7 ст. 539 КПК України ОСОБА_4 мав право повторно звернутись до суду з клопотання пор умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, тобто після 09.10.2020 року.
Не зважаючи на вказане, 19.08.2020 року ОСОБА_4 повторно звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, тобто не дотримавшись визначеного ч. 7 ст. 539 КПК України.
В зв`язку з зазначеним, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відсутність процесуальних підстав для задоволення клопотання засудженого та обґрунтовано відмовив ОСОБА_4 в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Таке рішення суду постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону и є обґрунтованим та належним чином вмотивованим а тому підстави для його скасування відсутні.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.405, 407, 424, 532, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:

Судді: