Справа № 175/255/20
Провадження № 1-кп/175/12/20
Ухвала

Іменем України

29 липня 2020 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

а також потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0001235 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Красноармійське Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.187 КК України,

встановив:

У підготовчому судовому засіданні 07 лютого 2020 року судом було прийнято до розгляду у кримінальному провадженні позовну заяву потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, завданої злочином. У прохальній частині позову ОСОБА_9 , з метою забезпечення позову, просив накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти на рахунках обвинуваченого у межах суми позовних вимог. Однак це питання судом не було вирішене.

У зв`язку з викладеним, при оголошенні перерви суд поставив на вирішення сторін і потерпілого питання щодо накладення арешту на майно ОСОБА_10 .

Потерпілий просив арештувати все майно обвинуваченого, а прокурор покладався на розсуд суду.

Захисник заперечував проти накладення арешту та зазначив, що заявлена у позові сума моральної шкоди є необґрунтованою та явно завищеною.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Обсудивши вказане питання у нарадчій кімнаті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з п.п.2, 3 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування можливе, якщо потреби кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.

За приписом ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження суд повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, суд, відповідно до вимог ст.ст.132, 173 КПК України повинен враховувати, зокрема: правову підставу для арешту майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.171 КПК України, цивільний позивач має право звернутися з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду з метою забезпечення цивільного позову. Проте, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, яким констатовано порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Частина 8 ст.170 КПК України встановлює, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням…

Крім того, пункт 1 частини 5 статті 173 КПК України зобов`язує суд при постановленні ухвали про задоволення клопотання про арешт майна зазначити перелік майна, на яке накладено арешт.

З аналізу зазначених процесуальних норм слідує, що звертаючись з клопотанням про арешт майна цивільний позивач має зазначити перелік і види майна, що належить арештувати, надавши відповідне підтвердження.

Оскільки позовна заява, в якій заявлено вимогу про забезпечення позову, не містить обґрунтування необхідності накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти на рахунках ОСОБА_8 , а також не містить посилань на докази того, що існує реальна загроза приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження майна та не містить будь-яких даних щодо переліку і вартості майна, на яке ОСОБА_9 просить накласти арешт, його вимога в цій частині позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131,132,170,171,173,350,369 КПК України, суд

ухвалив:

Вимогу ОСОБА_6 про забезпечення цивільного позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти на рахунках обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Дніпропетровський районний суд.

Суддя ОСОБА_1