Справа № 279/133/21 Провадження № 1-кс/279/22/21
У Х В А Л А
іменем України
06 січня 2021 сектором дізнання Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за ознаками проступку передбаченого ст.290 КК України.
Вивченими матеріалами встановлено, що під час проведення огляду місця події 06.01.2021 в період часу з 11 год. 37 хв. по 12 год. 12 хв. на 161 км. автодороги Київ-Ковель-Яготин біля поліцейського посту с. Клочеве, Коростенського району, під час чого виявлено та вилучено: автомобіль марки «BMW 320», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний телефон НОМЕР_3 . Вищезазначені об`єкти містять на собі слідову інформацію і можуть бути використані як доказ в скоєнні вказаного проступку.
Опитаний водій ОСОБА_6 , пояснив, що вказаний автомобіль він взяв у тимчасове користування у особи, анкетні дані якого відмовився надавати працівникам поліції.
Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 власником вказаного автомобіля є ОСОБА_7 , проживаючий АДРЕСА_2 .
Клопотав про накладення арешту на автомобіль марки «BMW 320», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , володільцем якого ОСОБА_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний телефон НОМЕР_3 , з правом використання вказаних речей для проведення відповідних експертиз сторонам кримінального провадження у встановленому закону порядку.
Речі, вилучено під час огляду 06.01.2021 року, визнано речовим доказом.
В судове засідання дізнавач СД Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 не з`явилась, про день та час розгляду клопотання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань до суду не надходило.
Представник власника майна проти клопотання заперечив пояснив, що автомобіль "BMW" 320 державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію визнано речовим доказом у кримінальному провадженні і з метою збереження речових доказів та проведення відповідних експертиз необхідно накласти арешт у вигляді заборони розпоряджатися, користуватися будь-кому і будь-яким чином зазначеним майном. Довіритель ОСОБА_4 дізнався про продаж даного автомобіля, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належав громадянину ОСОБА_7 , вирішив його придбати. В технічному паспорті на вищевказаний автомобіль було записано, що кузов автомобіля без номеру і додатком до технічного паспорту є документ, який підтверджує протиугінне маркування автомобіля за № НОМЕР_4 , даний номер набитий на дверцях автомобіля та вікнах, для його ідентифікації та співпадає з талоном. ОСОБА_4 здійснив перевірку автомобіля автомобіль "BMW" 320 державний номерний знак НОМЕР_1 по базам сервісних центрів МВС України та дійсно впевнився, що такий транспортний засіб зареєстрований у відповідних базах. Оскільки кузов вказаного автомобіля є без номерним, відповідно знімати його з обліку не можливо. Внаслідок чого оформили даний автомобіль шляхом оформлення доручення від власника ОСОБА_7 , щоб міг цілком на законних підставах розпоряджатися та користуватися автомобілем. В подальшому ОСОБА_4 почав користуватися автомобілем. Представник звернув увагу на те, що свідоцтво про реєстрацію та талон про протиугінне маркування автомобіля відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу та у відповідності до них автомобіль нанесено відповідне маркування за № НОМЕР_4 , що відповідає талону, який є додатками до технічного паспорту. Просив відмовити в задоволенні клопотання, ОСОБА_4 пояснення представника та його заперечееня проти задоволення клопотання підтримав, просив відмовити у задоволенні клопотання.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.172,ч.1 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/абопрокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власникамайна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому ст.170,ч.2,п.1 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98 цього Кодексу.
Так, дізнавачем зазначено, що є підстави вважати, що в тимчасово вилученому майні в автомобілі марки «BMW 320», реєстраційний номер НОМЕР_1 виявлено ознаки підробки кузова, а повернення цього майна власнику/користувачу може призвести до зникнення, втрати та іншого видозмінення речового доказу, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Однак з матеріалів клопотання не вбачається наявність об`єктивних підстав вважати, що вищевказаний транспортний засіб, яким фактично користується ОСОБА_4 , на підставі генерального доручення від 03.08.2020 року яке зареєстроване в реєстрі за №1304 та посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_8 , яке надає повне право останньому на користування та розпорядження вищезазначеним транспортним засобом, є доказом злочину, і відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КІІК України та містить на собі ознаки вчиненого злочину або ж відповідні сліди кримінального правопорушення.
Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування в клопотанні не надано обґрунтованої оцінки щодо правової підстави для арешту транспортного засобу, не доведена необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ст.170,ч.1, абз.2 КПК України.
В матеріалах справи поданих до суду з клопотанням про арешт майна не вбачається, що гр. ОСОБА_4 має на меті відчужити майно, яке в нього було вилучено, оскільки останній надав заяву дізнавачу, в якій просить надати вилучений у нього автомобіль йому на відповідальне зберігання, та просить дозволити йому користуватись автомобілем до прийняття законного рішення у справі і він, як законний власник вказаного автомобіля готовий надавати його правоохорониим органам на першу їх вимогу.
Відповідно до ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст.19,ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі " Ісмаїлов проти Росії" від 6 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".
Відповідно до п.2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні.
Зважаючи, що дізнавачем в клопотанні не доведено, що існують правові підставі для накладення арешту на майно особи, якій належить даний автомобіль, який при цьому у вказаному кримінальному провадженні не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння; не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 цього Кодексу; можливість спеціальної конфіскації майна, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб; клопотання слідчого є необґрунтованим та немотивованим.
При вирішенні питання про арешт майна згідно зі ст.94,132,173 КПК України, необхідно враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні дізнавача, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
На підставі викладених обставин, слідчий суддя дійшов переконання про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, як такого, що явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.
Так як дізнавачем в клопотанні про накладення арешту на майно не зазначено правових підстав для прийняття рішення про відповідність транспортного засобу критеріям, зазначеним устатті 98 КПК України, в його задоволенні необхідно відмовити.
На підставі викладеного і керуючись ст. 167-168, 170, 174 КПК України КПК України,
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання про накладення арешту на автомобіль марки «BMW 320», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 відмовити.
Копію ухвали направити дізнавачу СД Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 на виконання в порядку ст.169,ч.3 КК України.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .
Копія згідно оригіналу