№ 1-кс/755/5483/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчої СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Конотоп Сумської обл., молдованці, громадянці України, із неповною середньою освітою, не заміжній, маючій на утриманні трьох малолітніх дітей 2017 р.н., 2018 р.н. та 2016 р.н., офіційно не працюючій, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючій за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимій, у кримінальному проводженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005309 від 08.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Слідча СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 .

Клопотання погоджено з прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ Дніпровського УП НП у місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування № 0005309 від 08.10.2020 року за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , перебуваючи в злочинній змові з ОСОБА_8 , 08.10.2020 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, перебували в ПКтВ Гідропарк по пр-ту Броварському в м. Києві, де побачили ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка сиділа за столиком біля магазину неподалік кафе «Огонек» та вживала алкогольний напій «Рево», після чого, у них виник злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу, поєднаний із насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, обравши об`єктом свого злочинного посягання майно, що перебувало у власності ОСОБА_9 . Реалізуючи свої злочинні дії, направлені на вчинення нападу з метою заволодіння майном потерпілої, ОСОБА_4 діючи за заздалегідь розробленим планом, групою осіб спільно з ОСОБА_10 , непомітно для ОСОБА_9 додала в спиртний напій «РЕВО», який вона вживала, психотропну речовину, тим самим, застосували у такий спосіб до потерпілої насильство, яке є небезпечним для життя особи в момент заподіяння. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_11 , діючи за заздалегідь розробленим планом з ОСОБА_4 , посадив потерпілу ОСОБА_9 до свого автомобіля марки «БМВ» 525 н.з. НОМЕР_1 та спостерігаючи як остання поступово втрачає свідомість, відвіз до раніше обумовленого місця з ОСОБА_4 , маючи на меті спільне заволодіння її майном та дочекавшись, коли потерпіла ОСОБА_9 остаточно втратила контроль над своїми діями та стала без свідомості, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 незаконно заволоділа мобільним телефоном марки «Сіомі», в якому знаходились картки мобільних операторів Лайфсел НОМЕР_2 та мобільного оператору Водафон НОМЕР_3 , а також банківською карткою банку Монобанк НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_11 витягнув потерпілу, яка була без свідомості, з салону свого автомобіля та поклав на лавочку, і разом із ОСОБА_4 зникли з місця вчинення кримінального правопорушення, у результаті чого, завдали спільними злочинними діями матеріального збитку потерпілій ОСОБА_9 .

Відповідно до клопотання, 09.10.2020 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

09.10.2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

10.10.2020 року слідчим суддею Дніпровського районного суду міста Києва відносно підозрюваної ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05.12.2020 року.

01.12.2020 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні рішенням керівника Київської місцевої прокуратури № 4 продовжено до трьох місяців.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами: протоколом затримання ОСОБА_4 у порядку ст. 208 КПК України; протоколом огляду місця події від 09.10.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 09.10.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 09.10.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 08.10.2020 року; протоколом обшуку від 09.10.2020 року; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 від 10.10.2020 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ОСОБА_4 від 10.10.2020 року та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Завершити досудове розслідування не представляється можливим, оскільки у кримінальному провадженні необхідно виконати наступне: отримати висновок молекулярно-генетичної експертизи; отримати висновки експертиз матеріалів речовин та виробів; вирішити питання щодо продовження підозрюваній ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 05.12.2020; провести інші слідчі та процесуальні дії з метою встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення; провести ознайомлення підозрюваної ОСОБА_4 та її захисника, відповідно до вимог ст. 290 КПК України, з матеріалами кримінального провадження та скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

Відповідно, за результатами проведення додаткових слідчих та процесуальних дій, можливі значні внесення змін до матеріалів кримінального провадження та їх результати можуть бути використані в ході судового розгляду на підтвердження або спростування вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення.

Провести вказані слідчі дії у передбачений законом строк не представляється за можливе, у зв`язку зі складністю кримінального провадження, тривалим проведенням призначених експертиз, слідчих та процесуальних дій у сукупності.

Крім того, на даний час, ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а саме те, що підозрювана ОСОБА_4 , будучи обізнана з покаранням за вчинений нею злочин, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки нею вчинено особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років; може незаконно впливати на потерпілу у даному кримінальному провадженні з метою примушування до зміни своїх показів, що може негативно вплинути на результати досудового розслідування, його повноту та подальший судовий розгляд; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме не з`являтися за викликами до слідчого чи прокурора з метою затягування часу проведення досудового розслідування, що в свою чергу, може впливати на строки проведення досудового розслідування, а також, уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, необхідно зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органу досудового розслідування, незаконний вплив на потерпілих, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, доводять ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тому, враховуючи перелічені ризики, вважає, що саме такий запобіжний захід, що пов`язаний з ізоляцією від суспільства, може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, оскільки ризики не змінились і продовжують існувати, підозрювана, перебуваючи на волі, може переховуватись під слідства та суду, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, може незаконно вливати на потерпілу, що може вплинути на результати досудового розслідування, може не з`являтись на виклики слідчого та прокурора з метою затягування кримінального розслідування. Більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної, а тому, прохав продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, а щодо визначення застави, то поклався на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначив, що клопотання не підлягає задоволенню, подав свої заперечення, які мотивував тим, що стороною обвинувачення не було наведено сукупності фактів та доказів, які б свідчили про достатню обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину, а також, не доведено існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, які унеможливлюють застосування більш м`якого запобіжного заходу. Стороною обвинувачення не наведено нові обставини, встановлені в процесі досудового розслідування, які б свідчили про доцільність та необхідність подальшого тримання ОСОБА_4 під вартою, а матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б прямо вказували на причетність ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого їй злочину саме за ч. 2 ст. 187 КК України.

Стверджувати про вагомість наявних на даному етапі досудового розслідування доказів про вчинення ОСОБА_4 злочину за ч. 2 ст. 187 КК України неможливо, так як такі матеріали спростовуються наявними доказами. Наявні матеріали містять суперечливі обставини, покази свідків різняться за своїм змістом щодо подій, які відбулися, а тому, є сумніви щодо їх достовірності, що відповідно до ст. 62 Конституції України, тлумачиться на користь ОСОБА_4 як підозрюваної.

Сторона обвинувачення систематично ігнорує подані стороною захисту клопотання про ініціювання вчинення слідчих дій, у тому числі, про проведення повторних допитів потерпілої, підозрюваної та свідків, з метою встановлення причин розбіжностей в їх показах.

Матеріали справи було надано стороні захисту за клопотанням від 15.10.2020 року в порядку ст. 221 КПК України лише на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва 29.10.2020 року. Сторона захисту частково ознайомилася з матеріалами справи лише 30.11.2020 року, тобто, через півтора місяця після звернення до слідчого в порядку ст. 221 КПК України.

Зокрема, у клопотанні зазначено, що потрібно провести інші слідчі та процесуальні дії з метою встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення, однак, це не відповідає дійсності, так як клопотання сторони захисту про ініціювання слідчих дій не розглядаються та не виконуються, що підтверджується наступним.

Так, 16.10.2020 року стороною захисту було подано до Дніпровського ВП клопотання про виклик та допит потерпілої ОСОБА_9 та допит підозрюваного ОСОБА_15 , яке у передбаченому ст. 220 КПК України порядку та строки розглянуто не було. 28.10.2020 року Дніпровський районний суд м. Києва виніс ухвалу, якою слідчих зобов`язано клопотання задовольнити або відмовити в його задоволенні в порядку ст. 220 КПК України. 02.11.2020 року стороною було подано заяву про виконання рішення суду, яке слідчими Дніпровського ВП до цього часу виконано не було.

26.10.2020 року стороною захисту були подані до Дніпровського ВП клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , які у передбаченому ст. 220 КПК України порядку та строки розглянуто не було. 13.11.2020 року суд виніс ухвали, якими слідчих зобов`язано клопотання задовольнити або відмовити в його задоволенні в порядку ст. 220 КПК України. 23.11.2020 стороною було подано заяви про виконання рішень суду, які слідчими Дніпровського ВП до цього часу виконано не було. Невиконання групою слідчих Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві рішень суду, що набрали законної сили, стало підставою для відкриття кримінального провадження Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 23.11.2020 року, якою зобов`язано уповноважених осіб ТУ ДБ, внести відомості про вчинення слідчими Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 382 КК України до ЄРДР на підставі заяви адвоката ОСОБА_6 про вчинення кримінальних правопорушень.

Стороною захисту також встановлено, що матеріали кримінального провадження № 0005309 містять протоколи про проведення слідчих дій, складених у кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР під іншим номером, іншою датою та інша правова кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення. Зокрема: протокол обшуку автомобіля марки BMW 5 серії номер НОМЕР_5 від 08.10.2020 року, складений слідчим ОСОБА_16 у кримінальному провадженню номер 0005309 від 08.10.2020 року за ч. 1 ст. 115 КК України; протокол огляду мобільного телефону Iphone 8+, що перебуває у користуванні свідка ОСОБА_12 від 09.10.2020 року, складений слідчим ОСОБА_17 у кримінальному провадженню 0005309 від 08.10.2020 року за ч. 1 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КПК України; протокол обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_3 від 09.10.2020 року, складний слідчим ОСОБА_18 по кримінальному провадженню 0005311 від 09.10.2020 року; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 09.10.2020 року, складений слідчим ОСОБА_19 у кримінальному провадженню 0005311 від 08.10.2020 року за ч. 4 ст. 187 КПК України; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 08.10.2020 року, складеним слідчим ОСОБА_20 у кримінальному провадженню 0005309 від 08.10.2020 року за ч. 1 ст. 115 КПК України.

Під час ініціювання стороною обвинувачення продовження строку тримання особи під вартою, стаття 199 КПК України вимагає слідчого вказати на обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Однак, стороною обвинувачення не було підтверджено належними та допустимими доказами як на продовження існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, які нею заявлялися під час застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і виникнення нових таких ризиків.

Ризик того, що ОСОБА_4 має намір переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, не може ґрунтуватися лише на власних домислах сторони обвинувачення, що підозрювана буде переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

У рішеннях Європейського суду з прав людини (зокрема, у справах «Летельє проти Франції» (Letelie v. France»), «Томазі проти Франції» («Tomasi v. France»), «Мансур проти Туреччини» («Mansur v. Turkey»), «Мамедова проти Росії» («Mamedova v. Russia») зазначено, що ймовірність втечі підозрюваного, обвинуваченого та його переховування від правоохоронних органів не може оцінюватися лише на основі покарання, що загрожує даній особі, при цьому слід враховувати й інші релевантні обставини (які ж або можуть підтвердити ймовірність втечі або ж зробити її незначною).

ЄСПЛ у § 33 рішення по справі «В. проти Швейцарії» («W v. Switzerland») № 14379/88 від 26.01.1993 р.) стверджує: «Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з урахуванням низки інших факторів, які або можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або ж зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою…»

Доказів того, що ОСОБА_4 має намір чи можливість ухилитися від слідства, не надано. ОСОБА_4 має постійне місце проживання, де вона проживає разом зі своїми дітьми, про яких вона дбає і піклується. Відсутні факти втечі від органів досудового розслідування та суду в минулому, чи іншого ухилення від відповідальності. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цього твердження слідчим не наведено, суду надано не було.

Ризик того, що ОСОБА_4 може незаконно вплинути на свідків та потерпілу, слідчим нічим не підтверджується. Ймовірність неналежної поведінки особи, до якої застосовується запобіжний захід, повинно ґрунтуватися на даних, які свідчать про реальний намір такої особи вчинити дії, для попередження яких застосовується запобіжний захід. Водночас, вже допитані свідки жодним чином на причетність ОСОБА_4 у вчиненні злочину не вказували.

Ризик того, що ОСОБА_4 може вчинити інше правопорушення, слідчий підтверджує лише тим, що підозрювана не працює. Факт відсутності офіційного місця роботи, що слідчим не підтверджено доказами, не є беззаперечним фактом того, що особа не працює та не має змоги самостійного себе утримувати правомірним шляхом.

Окрім того, відповідно до правової позиції Європейського суду, відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилиться до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця роботи не є доказом того, що особа зникне («Пшевечерський проти Росії», «Сулаоя проти Естонії»).

Також слідчим не було надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому досудовому розслідуванні.
Як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» (№ 41088/05 від 11.07.2006р.) одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. Аналогічні висновки зроблено Європейським судом з прав людини в справах «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови».

Факти знищення, сховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, відсутні. Показання свідків, про намір підозрюваної вчинити дії, спрямовані на знищення, сховання або спотворення важливих для слідства речей чи документів, спроба підозрюваної особи вчинити дії направлені на знищення доказів, також відсутні.

Враховуючи вищевикладене, стороною обвинувачення не було зазначено жодних нових обставин на підтвердження продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 України, або на виникнення нових ризиків, що є виключною підставою для продовження строку тримання під вартою, та унеможливлювало б застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У рішенні ЄСПЛ «Клішин проти України» (№ 30671/04 від 23.02.2012 р.) вказано, що підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами. Так, у правовій позиції в справі ЄСПЛ «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява №38 717/04, п. 28, від 14.10.2010 року), суд також встановлював, що п.3 ст. 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Слідчий обґрунтовує наявність ризиків лише власними міркуванням та припущеннями щодо ОСОБА_4 , коли повинні братись до уваги та оцінюватись лише реальні конкретні матеріали, отримані в процесі досудового розслідування, яке триває вже майже два місяця. Таких доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчим не надано. Обставини, що свідчать про неналежну поведінку ОСОБА_4 в процесі розслідування, також відсутні.

Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ "Александер Макаров проти Росії" національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами. ОСОБА_4 має на утриманні трьох малолітніх дітей 2017 р.н., 2018 р.н., 2019 р.н., про які вона зобов`язана дбати та піклуватися. Окрім того, її син ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_3 потребує постійного нагляду у зв`язку з медичними показаннями. Також на утриманні ОСОБА_4 перебуває її мати ОСОБА_22 , яка проживає разом з нею та через свій похилий вік не здатна самостійно утримувати себе та внуків.

ОСОБА_4 разом із дітьми має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується заявами ОСОБА_23 - власниці квартири та заявою ОСОБА_24 .

Зважаючи на відсутність вагомих доказів на підтвердження причетності ОСОБА_4 у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 187 КК України, не доведення стороною обвинувачення продовження існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, та зважаючи на правомірну поведінку ОСОБА_4 за час тримання її під вартою, наявність на її утриманні трьох неповнолітніх дітей, матері, захисник заперечив проти продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою та просив застосувати до неї запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_2 .

Підозрювана ОСОБА_4 підтримала думку свого захисника та зазначила, що вона не збирається ухилятись від слідства, буде з`являтись за викликами до слідчого та прокурора, оскільки, сама хоче довести свою невинуватість. Її син хворіє та її діти і мати потребують допомоги. За період тримання її під вартою з нею не проводилися жодні слідчі дії, її ніхто не допитував та вона жодного разу не доставлялася до слідчого, тому прохала застосувати до неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор у судовому засіданні після висловлення позиції захисником та підозрюваною зазначив, що дійсно безпосередньо з підозрюваною ОСОБА_4 не проводились слідчі дії, так як її вина, на думку сторони обвинувачення, підтверджується показаннями інших осіб та експертизами, які на даний час ще не проведенні, тому неможливо скерувати обвинувальний акт до суду.

Захисник, у свою чергу, заперечив щодо такої позиції прокурора мотивуючи тим, що відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Тому, на думку, сторони захисту, така позиція прокурора вказує на його необ`єктивність.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, захисника та підозрюваної, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Статтею 184 КПК України визначено, що клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, і повинно містити: 1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. До клопотання додаються: 1) копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу; 3) підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Застосування запобіжного заходу до кожної особи потребує внесення окремого клопотання.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Судом було встановлено, що 08.10.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005309 були внесені відомості про скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Клопотання слідчого погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 , оформлене відповідно до вимог ст. 184 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до клопотання, 09.10.2020 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

09.10.2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

10.10.2020 року слідчим суддею Дніпровського районного суду міста Києва відносно підозрюваної ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05.12.2020

01.12.2020 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні рішенням керівника Київської місцевої прокуратури № 4 продовжено до трьох місяців.

У судовому засіданні, на думку слідчого судді, на даний час встановлена наявність обґрунтованої підозри.

При цьому, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак, відповідно до вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеній у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32), те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

При розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує положення п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, при цьому ризик переховування особи від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити, з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтвердити існування такого ризику.

У поданому клопотанні до суду зазначено ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були наведені й при застосуванні запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , проте, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Однак, у клопотанні слідчого, яке погоджено прокурором, наведені вимоги законодавства не виконанні, оскільки ризики, які наведені, нічим не підтверджені, крім того, не зазначеного нових ризиків, які би виправдовували тримання особи під вартою.

Крім того, у судовому засіданні підозрювана ОСОБА_4 зазначила, що з моменту застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою з нею не проводилися жодні слідчі дії та її жодного разу не доставляли до слідчого, прокурора.

У свою чергу, прокурор у судовому засіданні підтвердив зазначене підозрюваною ОСОБА_4 , мотивуючи це тим, що дійсно, безпосередньо з останньою, не проводились слідчі дії, так як її вина, на думку сторони обвинувачення, підтверджується показаннями інших осіб та експертизами, які на даний час ще не проведенні, що не дає можливості скерувати обвинувальний акт до суду, хоча, відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У Рішенні ЄСПЛ "Александер Макаров проти Росії" зазначено, що національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 має на утриманні трьох малолітніх дітей. Окрім того, її син ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_3 потребує постійного нагляду у зв`язку з медичними показаннями.

Зокрема, встановлено, що відповідно до поданих документів захисником, ОСОБА_4 разом з дітьми має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується заявами ОСОБА_23 - власниці квартири та заявою ОСОБА_24 .

Крім того, обставини, які б свідчили про неналежну поведінку ОСОБА_4 у ході розслідування, судом не встановлені.

Зокрема, підозрювана ОСОБА_4 є особою, раніше не судимою, що також враховується слідчим суддею, відповідно до ст. 178 КПК України.

Враховуючи, що інших достатніх та обґрунтованих підстав, крім тяжкості злочину, у клопотанні слідчого не зазначено, слідчий суддя приходить до висновку, що викладені у клопотанні мотиви не можуть служити підставою для продовження відносно підозрюваної ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу тримання під вартою.

З огляду на вищезазначені обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що тримання підозрюваної під вартою є надмірним запобіжним заходом.

За таких обставин, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні належним чином не доведено підстави необхідності продовження строку тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_4 , а тому, клопотання задоволенню не підлягає, при цьому, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який на даний час забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної та виконання нею, покладених на неї процесуальних обов`язків.

Крім того, одночасно з цим, слідчий суддя вважає за необхідне, згідно з положеннями ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_4 відповідні обов`язки.

За таких обставин, керуючись вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. ст. 131, 132, 176-178, 184, 199, 309, 310, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчої СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши їй залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, суду залежно від стадії кримінального провадження з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, до 09 січня 2021 року, тобто в межах строку досудового розслідування.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї обов`язків.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора або суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну місця свого проживання та роботи; здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон (закордонний паспорт), інші документи, що дають право на виїзд з України, в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування з потерпілою у даному кримінальному провадженні.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду.

Копію ухвали для виконання передати органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної.

Контроль за виконанням домашнього арешту покласти на слідчого, який здійснює досудове розслідування даного кримінального провадження.

Будь-які твердження чи заяви підозрюваної, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення її винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: