Справа № 635/6055/20
Провадження №1-в/635/915/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольск Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, до арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ., раніше судимого:
1)04.06.2005 Комсомольським міським судом Полтавської області за ст. 187 ч.3 КК України до 7 років позбавлення волі;
2)17.04.2013 Комсомольським міським судом Полтавської області за ст.ст.185 ч.2КК України до 1 року позбавлення волі,на підставі ст. 75 КК України звільнити з іспитовим строком на 1 рік;
3)09.04.2015 Комсомольським міським судом Полтавської області за ст. 185 ч.2 КК України до 1 року обмеження волі;
Засуджений: 04.08.2017 Комсомольським міським судом Полтавської області за ст.ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі;
про умовно-дострокове звільнення, -

ВСТАНОВИВ:
До Харківського районного суду Харківської області звернувся засуджений ОСОБА_4 з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від покарання, призначеного судом. В обґрунтування клопотання, зокрема посилається на поганий стан здоров`я, наявність тяжких захворювань, просить застосувати до нього ч. 2 ст. 84 КК України.

На час звернення до суду з заявою відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)».

В судовому засіданні прокурор заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_4 , вважає, що засуджений не довів своє виправлення і його заява є передчасною.

Засуджений ОСОБА_4 та представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» у судове засідання не з`явилися, надали суду письмові заяви з проханням розглядати заяву у їх відсутність.

Суд, заслухавши в судовому засіданні думку прокурора, дослідивши надані суду матеріали засудженого, зазначає про таке.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 засуджений 04.08.2017 вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ст.ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі. Початок строку: 12.09.2018. Кінець строку: 12.09.2021.
Засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 15.09.2018. Під час тримання в державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)», характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 02.10.2018 відбуває строк покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».
За час відбування покарання характеризується негативно. За порушення режиму тримання притягувався до дисциплінарної відповідальності два рази, одне з яких не зняте та не погашене у встановленому законом порядку, адміністрацією установи заохочувався один раз для стимулювання право слухняної поведінки.
Намагається підтримувати рівні взаємовідносини з Іншими засудженими. Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи.
Свідомо не утримує у чистоті і порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, допускає порушення форми одягу.

Намагається дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням.

Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.

Намагається виконувати роботи із самообслуговування, має достатні навички для самостійного їх виконання.

Свідомо уникає від виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Освіта», до реалізації програми ставиться байдуже.

Відповідно до ст. ст. 110, 113 КВК України підтримує соціально-корисні зв`язки з матір ю , шляхом листування та телефонних розмов.

Питання щодо можливого застосування ст. 100, 101 КВК України розглянуто 09.10.2019, комісією установи було вирішено відмовити у застосуванні даних статей, як особі яка не стає на шлях виправлення.

Питання щодо можливого застосування ст. 82 КК України розглянуто 08.04.2020, вирішено відмовити у застосуванні даної статті, як особі яка не стала на шлях виправлення.

Питання щодо можливого застосування ст. 81 КК України розглянуто 07.10.2020, вирішено відмовити у застосуванні даної статті, як особі яка не довела своє виправлення.

За вироком суду має сплатити цивільний позов на суму 3300,00 грн. Засуджений ОСОБА_4 до відшкодування ставиться байдуже, не вбачає у цьому суспільну необхідність. На профілактичних обліках не перебуває. Вину визнав, у скоєному злочині розкаюється.

Згідно висновку з наданої суду характеристики начальника ДУ «Темнівська виправна колонія № 100» за час відбування покарання засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення, застосування умовно - дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України не доцільно.
Статтею 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, зокрема має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно із п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 26 квітня 2002 року за №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має сама активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Дослідженням матеріалів справи та особової справи засудженого встановлено, що вони не містять будь-яких об`єктивних даних про те, яким чином засуджений своєю активною діяльністю та системою вчинків довів своє виправлення. Крім того, в матеріалах відсутні докази на підтвердження наявності у ОСОБА_4 тяжкої хвороби, що перешкоджає відбуванню покарання.
Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 за час відбуття покарання з має 1 попередження та 1 догану, працював лише у 2 місяці у 2018 році та 6 місяців у 2019 році, в інший час взагалі не працював, про що можливо зробити висновок, що до праці ставиться байдуже, на профілактичному обліку не перебуває, підтвердження сумлінної поведінки суду не надано, комісією установи відмовлено у застосуванні до засудженого ст.ст. 82, 100, 101 КВК України як особі, яка не стає на шлях виправлення, суд вважає, що його клопотання про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1