ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/546/18 Номер провадження 11-кп/814/303/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 00003870, за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Полтави, громадянку України, з середньою освітою, заміжню, не працюючу, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст. 89 КК України раніше не судиму, визнано винуватою та засуджено:
-за ч. 2 ст. 311 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць;

-за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць.

Згідно з вироком суду, 22.10.2017 року в ході проведеного обшуку за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_2 працівниками поліції було виявлено та вилучено в пластиковому шприці прекурсор у виді ангідриту оцтової кислоти, масою 9,483 г та прекурсор у виді ангідриту оцтової кислоти, масою 107,83 г, який зберігався в пляшці з написом «Перекис водню», які віднесені до прекурсорів, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюються заходи контролю.
Дані прекурсори у виді ангідриду оцтової кислоти, ОСОБА_7 , у невстановлений час та місці і за невстановлених обставин, умисно, незаконно придбала, загальною масою 117,313 г, що згідно Таблиці великих та особливо великих розмірів прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу, є великими розмірами, та умисно, незаконно зберігала їх за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 по день проведення обшуку - 22.10.2017 року, з метою подальшого збуту за ціною 80 грн. за 1 см. куб.
28.11.2017 року в ході проведеного обшуку за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_2 працівниками поліції було виявлено та вилучено прекурсор у виді ангідриту оцтової кислоти, масою 104,5 г, який зберігався в скляному флаконі з написом на етикетці «Перекис водню 3 %» та прекурсор у виді ангідриту оцтової кислоти, масою 0,5 г, який зберігався у полімерному флаконі з написом на етикетці «Хлоргексидин-КР», які віднесені до прекурсорів, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюються заходи контролю.
Дані прекурсори у виді ангідриду оцтової кислоти, ОСОБА_7 у період часу із 22.10.2017 по 28.11.2017, за невстановлених обставин, умисно, повторно, незаконно придбала, загальною масою 105 г, що згідно Таблиці великих та особливо великих розмірів прекурсорів, що знаходяться у незаконному обігу, є великими розмірами, та умисно, повторно, незаконно зберігала їх за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 по день проведення обшуку - 28.11.2017, з метою подальшого збуту за ціною 80 грн. за 1 см. куб.
У період часу із 14.11.2017 року по 17.11.2017 року ОСОБА_7 , з метою забезпечення безперешкодного здійснення запланованої нею злочинної діяльності, направленої на незаконне придбання та зберігання прекурсорів з метою їх збуту та гарантування їй надалі не виявляти зазначених вище протиправних дій, звернулася до старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно - оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУНП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_11 , як до службової особи та як до працівника правоохоронного органу, який відповідно до ст. ст. 2, 17, 23 Закону України «Про Національну поліцію» уповноважений на надання поліцейських послуг у сфері протидії злочинності; здійснення превентивної та профілактичної діяльності, спрямованої на запобігання вчиненню правопорушень; вжиття заходів з метою виявлення кримінальних правопорушень та припинення виявлених кримінальних правопорушень; здійснення реагування на заяви та повідомлення про кримінальні правопорушення, з пропозицією надання йому неправомірної вигоди в розмірі 5000 грн., щомісячно, за невчинення ним, з використанням службового становища, в її інтересах дій, направлених на виявлення, документування та припинення її злочинної діяльності, а також попередження вчинення таких же дій зі сторони інших працівників поліції.
З цією метою, 28 листопада 2017 року о 20 год. 14 хв., ОСОБА_7 прибула до приміщення ГУ НП в Полтавській області, що по вул. Пушкіна, 83 у м. Полтаві, де у службовому кабінеті ОСОБА_11 , який на той час був призначений на посаду т.в.о. заступника начальника управління протидії наркозлочинності ГУНП - начальника відділу організаційно - аналітичної роботи, умисно, з метою забезпечення безперешкодного здійснення запланованої нею злочинної діяльності, направленої на незаконне придбання та зберігання прекурсорів з метою збуту та гарантування їй надалі не виявляти зазначених вище протиправних дій, тобто за невчинення службовою особою з використанням службового становища, в її інтересах дій, направлених на виявлення, документування та припинення її злочинної діяльності, а також попередження вчинення подібних дій зі сторони інших працівників поліції, надала йому неправомірну вигоду у виді грошових коштів у сумі 5000 грн.
Дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 311 КК України як незаконне придбання, зберігання прекурсорів з метою їх використання для виробництва або виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин, вчинені повторно, у великих розмірах, з метою збуту та за ч. 1 ст. 369 КК України, як пропозиція та надання неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду будь - якої дії з використанням службового становища.
Перекваліфіковуючи дії обвинуваченої з ч. 3 на ч. 1 ст. 369 КК України суд вказав, що така кваліфікуюча ознака як пропозиція та надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище прокурором не доведена, оскільки на розгляд суду не надано переконливих доказів обізнаності обвинуваченої ОСОБА_7 із фактом перебування ОСОБА_11 на посаді т.в.о. заступника начальника управління протидії наркозлочинності ГУНП - начальника відділу організаційно - аналітичної роботи.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність.
Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 311 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч. 3 ст. 369 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна, яке є її власністю, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.
Посилається на те, що у вироку зазначено формулювання обвинувачення за фактом пропозиції та надання ОСОБА_7 неправомірної вигоди службовій особі за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, дій з використанням наданої їй влади та службового становища, визнаного судом доведеним, фактично аналогічне викладеному у обвинувальному висновку.
Однак вказано, що така кваліфікуюча ознака як пропозиція та надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, прокурором не доведена.
Зазначає, що досліджені в ході судового розгляду справи докази підтвердили факт перебування ОСОБА_11 на посаді керівника структурного підрозділу органу державної влади і відповідно до примітки 2 до ст. 368 КК України він є особою, яка займає відповідальне становище.
При цьому, доводи ОСОБА_7 про її необізнаність щодо займаної посади ОСОБА_11 необхідно розцінювати як спосіб уникнути більш суворої відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки зміст прохання, з яким обвинувачена звернулась до ОСОБА_11 , а саме не вчинення останнім, а також іншими співробітниками управління протидії наркозлочинності ГУНП в Полтавській області, дій з використанням наданої йому влади та службового становища, направлених на виявлення та припинення її злочинної діяльності, пов`язаної з придбанням, зберіганням прекурсорів, з метою збуту, а також незаконним збутом прекурсорів, свідчить про обізнаність ОСОБА_7 з обсягом службових повноважень ОСОБА_11 , тобто про перебування його на посаді заступника начальника управління протидії наркозлочинності ГУНП в Полтавській області начальника відділу організаційно-аналітичної роботи.
Крім того, суд залишив поза увагою показання свідка ОСОБА_11 , які також підтверджують наведене.
Вказує на те, що факт вчинення пропозиції та надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, дій з використанням наданої їй влади та службового становища є відомості, які містяться у протоколах за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 04.12.2017 та 08.12.2017.
З огляду на це вважає перекваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_7 з ч. 3 на ч. 1 ст. 369 КК України безпідставною.
Також, прокурор не погоджується з призначеним покаранням, яке на його думку не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої ОСОБА_7 через його м`якість.
Вважає, що судом належним чином не враховано відомості про особу обвинуваченої та характер її дій, безпідставно визнано як пом`якшуючу обставину наявність у ОСОБА_7 захворювання «двобічний коксартроз» та рекомендації ендопротезування.
При цьому судом не мотивовано чому саме дані обставини визнано пом`якшуючими та яким чином це може знижувати суспільну небезпечність особи чи ймовірність в подальшому вчиняти нею кримінальні правопорушення.
Адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром та видом є явно несправедливим через суворість.
Просить призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 311 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч. 1 ст. 369 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.
Посилається на те, що будь-яких достовірних, достатніх, належних та беззаперечних доказів, які б підтверджували про обізнаність ОСОБА_7 щодо призначення ОСОБА_11 на керівну посаду як на досудовому слідстві так і під час розгляду справи в суді стороною обвинувачення надано не було.
Вказує на невідповідність фактичним обставинам того факту, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується негативно, оскільки в матеріалах справи є довідка-характеристика за місцем проживання, згідно якої ОСОБА_7 характеризується позитивно.
При цьому, скоєний ОСОБА_7 злочин не має тяжких наслідків.
Зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги щире каяття ОСОБА_7 та обґрунтовано не вказано, з яких саме підстав виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства суд вважає неможливим.
Посилається на стан здоров`я обвинуваченої, яка є інвалідом ІІ групи, хворіє на двобічний коксартроз та лікарями рекомендовано ендопротезування, упродовж декількох останніх років приймає велику кількість знеболюючих препаратів та ліків, обмежена в русі, без сторонньої допомоги не має можливості пересуватись, потребує догляду сторонніх осіб.
У доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 вказує на безпідставне невизнання судом першої інстанції щирого каяття обвинуваченої, як обставини, що пом`якшує покарання.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також обвинувачена ОСОБА_7 підтримали подану в інтересах останньої стороною захисту апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній наведених. Додатково надали до суду апеляційної інстанції копію посвідчення інваліда 1 «Б» гр. серії НОМЕР_1 , інвалідність згідно якого встановлена з 08.10.2020. Водночас захисники та обвинувачена заперечили проти доводів апеляційної скарги прокурора, вважають її необґрунтованою та просили відмовити в її задоволенні.

Прокурор підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити з підстав у ній наведених та заперечив проти доводів апеляційної скарги сторони захисту, просив відмовити в її задоволенні.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 311 КК України, як незаконне придбання, зберігання прекурсорів з метою їх використання для виробництва або виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин, вчинені повторно, у великих розмірах, з метою збуту та ч. 1 ст. 369 КК України, як пропозиція та надання неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду будь-якої дії з використанням службового становища - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України та відповідає фактичним обставинам, встановленим в ході судового слідства.
Прокурор у апеляційній скарзі оспорює висновки суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 369 КК України, вважає, що ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 369 КК України і має нести покарання, передбачене санкцією саме цієї норми кримінального закону.

Свої доводи обґрунтовує тим, що стороною обвинувачення доведено факт обізнаності обвинуваченої про обіймання ОСОБА_11 посади т.в.о. заступника начальника управління протидії наркозлочинності ГУНП в Полтавській області, тобто службової особи, яка займає відповідальне становище, на момент звернення обвинуваченої до нього з пропозицією надання неправомірної вигоди за не вчинення ним та іншими співробітниками управління дій з використанням наданої влади та службового становища, направлених на виявлення та припинення злочинної діяльності ОСОБА_7 , а також на день надання такої неправомірної вигоди.

Такими доказами, на переконання прокурора, є зміст прохання, з яким ОСОБА_7 зверталася до ОСОБА_11 , що свідчить про обізнаність обвинуваченої з обсягом його службових повноважень; фактичні дані, що містять показання свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_7 спілкувалася з іншими співробітниками управління протидії наркозлочинності ГУНП в Полтавській області від яких ймовірно отримала інформацію про номер телефону ОСОБА_11 , а також могла дізнатися про його посаду; протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій (контроль за вчиненням злочину, аудіо-, відеоконтролю за вчиненим злочином у протоколах від 04.12.2017, 08.12.2017 номера 1103т/42-16, 1102т/42-16, 1101т/42-16, 1100т/42-16, 1099т/42-161105т/42-16.). Також обвинувач стверджує, що неправомірна вигода була надана ОСОБА_11 не безпосередньо після його призначення 03.11.2017 на посаду т.в.о. заступника начальника управління протидії наркозлочинності, а 28.11.2017 - отже ОСОБА_7 мала достатньо часу для отримання відомостей про займану свідком посаду та обсяг його повноважень.

Наведені доводи прокурора були предметом дослідження в суді першої інстанції та в ході судового слідства не знайшли свого підтвердження. Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про ненадання стороною обвинувачення переконливих доказів обізнаності обвинуваченої ОСОБА_7 із фактом перебування ОСОБА_11 на посаді т.в.о. заступника начальника управління протидії наркозлочинності ГУНП в Полтавській області - начальника відділу організаційно-аналітичної роботи.
Як показала сама обвинувачена, після проведення у її помешканні обшуків 14 та 17 листопада 2017 року, вона звернулася до раніше знайомого ОСОБА_11 , як до особи, яка перебувала на посаді оперуповноваженого ГУНП в Полтавській області з проханням посприяти їй у забезпеченні безперешкодного здійснення надалі запланованої нею незаконної діяльності по придбанню та зберіганню прекурсорів з метою їх збуту та гарантувати їй не виявляти таку діяльності за винагороду в розмірі 5000 грн. щомісячно. З цією метою вона перша телефонувала ОСОБА_11 з проханням зустрітися та при зустрічах повідомляла про зайняття нею діяльністю, пов`язаною з незаконним обігом прекурсорів, а також просила його, як працівника правоохоронних органів, попереджати її про заплановані викривальні процесуальні дії щодо неї або ж вплинути на інших працівників поліції з метою не проведення таких превентивних дій. ОСОБА_7 стверджувала, що не знала, яку посаду обіймає ОСОБА_11 , вважаючи, що він працює оперуповноваженим.
Свідок ОСОБА_11 у своїх показаннях не вказував на те, що у розмовах із ОСОБА_7 він говорив їй про те, яку посаду обіймає на даний час. Свідок висловив припущення, що обвинувачена могла дізнатися від інших співробітників управління протидії наркозлочинності про його службове становище, проте достеменно він цього не стверджував.
Із протоколів про результати застосування негласних слідчих (розшукових) дій вбачається, що ОСОБА_7 у розмові із ОСОБА_11 просила його не вчиняти дії спрямовані на викриття її діяльності, пов`язаної з незаконним обігом прекурсорів за винагороду в сумі 5000 грн. щомісячно. При цьому обвинувачена не вживала таких слів, які б вказували на обізнаність її про обіймання ОСОБА_11 посади т.в.о. заступника начальника управління протидії наркозлочинності та можливості впливу на підлеглих з використанням свого службового становища, як то «вплинути на підлеглих оперативних працівників», «надати вказівку», тощо. Загалом, їхня розмова зводиться до висловлення ОСОБА_7 стурбованості неможливості здійснювати безперешкодну торгівлю прекурсорами та намагання отримати від ОСОБА_11 гарантії невтручання у її діяльність працівниками правоохоронних органів за щомісячну винагороду. Із зафіксованого змісту розмови вбачається, що ОСОБА_11 не повідомляє ОСОБА_7 про посаду, яку він обіймає.
Інших доказів стороною обвинувачення не надано.
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у встановленому законом порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.
Таким чином, сторона обвинувачена не довела беззаперечними доказами того, що ОСОБА_7 , звертаючись до ОСОБА_11 була обізнана що він є службовою особою, яка займає відповідальне становище.
Доводи захисника про безпідставне незастосування судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 положень ст.ст. 75, 76 КК України є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).
Можливість застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, суд першої інстанції досліджував та дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку про відсутність законних підстав для звільнення обвинуваченої від відбування покарання.
Колегія суддів погоджується із таким висновком та звертає увагу, що за змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до примітки до ст. 45 КК України корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені в тому числі і статтею 369 КК України.
Отже, доводи захисника про можливість та доцільність застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними, а висновки суду першої інстанції з цього приводу є правильними.
Суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_7 в повній мірі дотримався вимог кримінального законодавства України та керівних роз`яснень Пленуму Верховного Суду України. Так судом враховано, що обвинувачена ОСОБА_7 будучи раніше не судима, офіційно не працевлаштована, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на обліку у лікаря нарколога та проходить курс лікування від наркозалежності, отримує замісну терапію, обставини, що пом`якшують покарання, вік ОСОБА_7 , стан здоров`я та активне сприяння у розкритті злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Також судом враховано висновок органу пробації про те, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства (а.м.п. 32-37 т.1).
Всупереч доводам сторони захисту про безпідставне неврахування як обставини, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченої, суд першої інстанції у вироку обґрунтував свої доводи щодо відсутності таких підстав. Так суд вказав, що після вчинення першого епізоду злочинної діяльності ОСОБА_7 не зробила належних висновків, а продовжувала вживати тотожні злочини, при цьому почала підшукувати спосіб для забезпечення безперешкодного здійснення запланованої нею даної злочинної діяльності, направленої на незаконне придбання та зберігання прекурсорів, з метою їх збуту та гарантування їй надалі не виявляти вказаних протиправних дій, чим надалі вчинила корупційний злочин, джерело отримання прекурсорів для їх збуту не повідомила.
Колегія суддів погоджується із таким висновком, а відповідь суду першої інстанції про неможливість врахування вказаної обставини як пом`якшуючої покарання, вважає ґрунтовною та вичерпною, такою, що відповідає поняттю «щире каяття», визначеного п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності». Сторона захисту у своїх доповнення до апеляційної скарги не спростовує вказані висновки суду.
На спростування доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , у матеріалах кримінального провадження наявна негативна характеристика на обвинувачену, яку суд врахував у вироку (а.м.п.146 т. 2). Наявна у справі позитивна характеристика на ОСОБА_7 , яка була долучена за клопотанням захисника ОСОБА_9 , не може бути врахована, оскільки вказаний документ є копією, а оригінал для огляду та порівняння захисником не надано (а.м.п.103 т. 3).
Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. Отже, вказана норма закону дає суду право (але не обов`язок) визнавати такими, що пом`якшують покарання , й ті обставини, які не визначені в ч.1 цієї статті.
Судом першої станції як обставину, що пом`якшує покарання в силу ст. 66 КК України враховано, зокрема, і стан здоров`я обвинуваченої.
Матеріали кримінального провадження містять довідку № 72 відповідно до якої ОСОБА_7 має захворювання ОРА та їй рекомендовано ендопротезування.
В подальшому, до апеляційної скарги захисником було надано копію довідки МСЕ серії АВ від 0078628 про встановлення інвалідності Поповій другої групи з ураженням ОРА з 15.10.2019 року.
В ході апеляційного перегляду захисником надано копію посвідчення серії НОМЕР_1 про встановлення 1 «Б» групи інвалідності ОСОБА_7 , а також довідку № 423 до акта огляду медико-соціальною комісією серії 12ААБ №708842 про те, що ОСОБА_7 першої «Б» групи інвалідності внаслідок загального захворювання.
Отже вбачається, що захворювання прогресує, стан здоров`я обвинуваченої погіршується. За таких обставин, суд першої інстанції правильно врахував як обставину, що пом`якшує покарання стан здоров`я ОСОБА_7 , а доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є безпідставними.
Колегія суддів, обговорюючи питання про правильність призначеного покарання, враховує наявність у обвинуваченої захворювання та встановлення першої «Б» групи інвалідності, проте на правильність висновків суду та визначення виду та розміру покарання - це не впливає.
Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченої та призначенні покарання, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3