Справа № 487/5216/20
Провадження № 1-кс/487/5623/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2020 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району міста Миколаєва скаргу ОСОБА_3 на постанову від 25.05.2020 року слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, відомості про яке 20.03.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000327 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 372 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із скаргою на постанову від 25.05.2020 року слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, відомості про яке 20.03.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000327 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 372 КК України, у зв`язку з передчасністю та необґрунтованістю оскаржуваної постанови, неповнотою проведеного досудового розслідування, не відповідністю висновків слідчого фактичним обставинам кримінального провадження.
ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні.
Слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань , розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 , рішення якого оскаржується, у судове засідання не з`явився; надав витребувані судом матеріали кримінального провадження №000327 від 20.03.2020 року; подав заяву відповідно до якої просив відмовити у задоволення скарги ОСОБА_3 у зв`язку з її необґрунтованістю.
Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №000327, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, згідно ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; розумність строків, тощо.
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У кримінальному провадженні, за змістом ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України , за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч. 2 ст. 92 КПК України).
Збирання доказів регламентовано ст. 93 КПК України, за змістом якої збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Згідно 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Судом встановлено, в провадженні Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, перебувало кримінальне провадження, відомості про яке 20.03.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000327 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 372 КК України.
Згідно витягу з ЄРДР, кримінальне провадження №000327 було зареєстровано 20.03.2020 року у зв`язку із надходженням до прокуратури Одеської області 20.03.2020 року заяви ОСОБА_3 , яка зареєстрована за №17271-20, щодо можливих неправомірних дій прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 .
У поданій заяві від 16.03.2020 року ОСОБА_3 вказував на незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності прокурором ОСОБА_5 за фактом створення терористичної організації ЛНР.
За змістом оскаржуваної постанови в ході досудового розслідування 27.03.2020 року слідчим було допитано в якості свідка ОСОБА_5 , який пояснив, що 06.11.2019 року у нього, прокурора відділу прокуратури Одеської області, було призначено 2 судових засідання у кримінальних провадженнях, де він є процесуальним керівником: на 10:30 годину у Київському районному сумі міста Одеси та на 11:00 годину в Одеському апеляційному суді. У зв`язку з цим, старший групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000078 ОСОБА_6 в цей же день, або 05.11.2019 року, попросив ОСОБА_5 прийняти участь у судовому засіданні в Одеському апеляційному суді (так як ОСОБА_5 вже буде там знаходитись) по розгляду скарги обвинуваченого ОСОБА_3 на продовження дії запобіжного заходу, яке було призначено на 06.11.2019 року на 14:40 годину. ОСОБА_5 погодився, знаючи, що він входить до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, так як усі працівники відділу призначаються до складу групи прокурорів у всіх провадження відділу, та будучи впевненим, що у матеріалах скарги, що надійшла з суду 1 інстанції завжди є група прокурорів. Однак, при розгляді скарги судом встановлено, що в матеріалах справи по скарзі відсутня група прокурорів, у зв`язку з чим ОСОБА_5 було заявлено клопотання про перенесення засідання та останнім повідомлено суду, що на наступне судове засідання він надасть групу прокурорів. Суд переніс наступне судове засіданні на 26.11.2019 року (згідно записів ОСОБА_5 ) та, розглянувши скаргу ОСОБА_3 , відмовив у її задоволенні. Крім того, входячи до складу групи прокурорів у вказаному кримінальному провадженні, ОСОБА_5 повідомлення про підозру ОСОБА_3 а також обвинувальний акт у вказаному провадженні не погоджував.
Постановою від 25.05.2020 року слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань , розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 було закрито кримінальне провадження, відомості про яке 20.03.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000327 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 372 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 складу такого кримінального правопорушення.
З досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження №000327 вбачається, що жодної іншої слідчої (розшукової) дії окрім, допиту ОСОБА_5 , щодо неправомірних, на думку заявника, дій якого і було внесено відомості до ЄДРД слідчим вчинено не було. Зокрема, не було допитано самого заявника ОСОБА_3 , а також вчинено будь-яких дій щодо перевірки показів ОСОБА_5 та їх підтвердження або спростування належними та допустимими доказами.
Згідно ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами КПК України. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого.
Встановлені слідчим суддею та вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що слідчим не було всебічно, повно й неупереджено досліджено всі обставин кримінального провадження з наданням належної правової оцінки, отже оскаржувана постанова є передчасною та підлягає скасуванню.
Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 2, 7-9, 40, 91-94, 110, 220, 284, 303-307, 309, 370, 372 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Скасувати постанову від 25.05.2020 року слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань , розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, відомості про яке 20.03.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000327 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 372 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Повний текст оголошено 11.11.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1