печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , прокурора процесуального керівника у кримінальному провадженні ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000760 від 05 серпня 2020 року ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
01.10.2020 старший слідчий в особливо важливих справах ГСУ Національної поліції України капітан поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим з прокурором прокурор першого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_3 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтовує тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000760 від 05.08.2020 за підозрою ОСОБА_3 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Суть підозри сторона обвинувачення обґрунтовує наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 31 липня 2020 року, близько 09 години 15 хвилин, ОСОБА_3 разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 перебував у дворі житлового будинку АДРЕСА_1 . В цей час вони помітили неподалік раніше незнайомого їм ОСОБА_9 , який вийшов із дверей під`їзду та почав рух у напрямку автомобіля під керуванням ОСОБА_10 , який знаходився навпроти будинку.

У ОСОБА_3 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел на вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 вступили між собою у злочинну змову, при цьому розподіливши між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_8 мав дістати предмет, схожий на кастет, тобто предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, та нанести ним тілесні ушкодження ОСОБА_9 , а ОСОБА_3 мав унеможливити припинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 , який знаходився за кермом автомобіля, у напрямку якого рухався потерпілий ОСОБА_9 .

Так, перебуваючи у вказаний час за вищевказаною адресою, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на грубе порушення громадського порядку, зневажаючи існуючими у суспільстві правилами поведінки та моралі, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, перебуваючи у громадському місці, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , бажаючи самоутвердитись шляхом приниження інших осіб, підійшли до автомобіля під керуванням ОСОБА_10 , до якого в цей час наблизився потерпілий ОСОБА_9 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 підійшов ззаду до ОСОБА_9 та, тримаючи у правій руці предмет, схожий на кастет, який був ним спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, наніс удар кулаком правої руки у обличчя потерпілого ОСОБА_9 , а ОСОБА_3 в цей час підійшов до водійських дверей автомобіля та наказав ОСОБА_10 не виходити із салону автомобіля, подавивши таким чином волю останнього до припинення правопорушення.

Від отриманого удару потерпілий ОСОБА_9 відчув фізичну біль та для самозахисту від протиправних дій, почав відходити у напрямку проїжджої частини вул. Володимирська у м. Києві, усвідомлюючи, що вказане місце є багатолюдним і там можуть бути припинені хуліганські дії сторонніми особами.

В той же час, ОСОБА_3 , діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, та підтримуючи дії ОСОБА_8 , спільно із останнім почали наближатися до потерпілого ОСОБА_9 , демонструючи таким чином власну зухвалість та погрожували нанесенням потерпілому тілесних ушкоджень. Потерпілий ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що ОСОБА_8 та ОСОБА_3 є фізично сильнішими за нього, з метою недопущення нанесення останніми тілесних ушкоджень, почав рух у напрямку будинку № 78 по вул. Володимирська у м. Києві, утримуючи при цьому безпечну відстань між ним і ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , які рухалися за ним.

На розі будинку № 78 по вул. Володимирська у м. Києві, ОСОБА_3 , діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, не звертаючи уваги на наявність поблизу нього сторонніх осіб, здійснив ривок вперед та схопив правою рукою за передпліччя лівої руки ОСОБА_9 . Потерпілий ОСОБА_9 , з метою самозахисту, вирвав передпліччя руки із захвату ОСОБА_3 та почав тікати від ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , забігши у двір будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, побігли за потерпілим ОСОБА_9 . У дворі вказаного будинку потерпілий ОСОБА_9 скористався тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 дезорієнтувалися на місці, вибіг із двору будинку, сів до салону автомобіля під керуванням ОСОБА_10 та поїхав із місця події. Після чого ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зникли з місця вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, сторона обвинувачення зазначає, що своїми умисними діями, які виразилися в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, вчиненому групою осіб, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Обґрунтовуючи матеріали клопотання слідчий вважає наявними підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано підозрюється в учиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до семи років, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, вчиненому групою осіб, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Слідчий вважає наявними ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема:

1) переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки є раніше судимим за вчинення умисного злочину. Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_11 , у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, можливе призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, а тому ОСОБА_3 , усвідомлюючи суворість покарання, яке йому загрожує, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, місцезнаходження яких не вдалося встановити у ході обшуків за місцем проживання ОСОБА_3 , підозрюється у вчиненні злочину групою осіб, а тому обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може призвести до спілкування його із іншим співучасником злочину - ОСОБА_8 , розробляння стратегії дій, спрямованих на приховування слідів злочину, уникнення від кримінальної відповідальності, спотворення речей та документів, які їх викривають, чим перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні. Крім того, на даний час досудовим розслідуванням не встановлене місцезнаходження речових доказів, зокрема предмету, заздалегіть пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , а ОСОБА_3 , являючись активним учасником злочину достовірно володіє інформацією про місцезнаходження вказаних речей;

3) може незаконно впливати на потерпілих та свідків в зазначеному кримінальному провадженні, оскільки злочинна діяльність ОСОБА_3 була спрямована на вчинення хуліганських дій, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства; Так, підозрюваний ОСОБА_3 , без належного контролю його поведінки, з метою уникнення кримінальної відповідальності, будучи одним із активних учасників злочину, може використати свій авторитет та вплив на покази інших осіб, змусивши їх виконувати його вказівки та вимоги, в тому числі спрямовані на надання останніми неправдивих показань. Окрім того, ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілого, свідків, шляхом вмовляння, залякування, оскільки йому відомі їхні місця проживання, з іншим підозрюваним ОСОБА_3 підтримує товариські стосунки;

4) вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходів не має. Так, підозрюваний ОСОБА_3 є раніше судимим за вчинення умисного злочину, підозрюється у вчиненні злочину у громадському місці, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Обставини встановлені під час досудового розслідування на думку слідчого виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначив, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, а відтак інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Захисник підозрюваного проти задоволення клопотання заперечував, просив відмовити у задоволенні клопотання та обрати відносно підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний підтримав свого захисника.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, надходжу до наступних висновків.

01.10.2020 ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, встановив, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами, а саме:

- показаннями потерпілого, що містяться у протоколах його допитів, відповідно до яких встановлено, що ОСОБА_3 разом із ОСОБА_8 вчинили грубе порушення громадського порядку, зневажаючи існуючими у суспільстві правилами поведінки та моралі, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, перебуваючи у громадському місці;

- матеріалами тимчасово доступу до документів інформації, що перебуває у володінні операторів мобільного зв`язку, відповідно до яких встановлено, що абонентські номери мобільного зв`язку якими користуються підозрювані ОСОБА_3 та ОСОБА_8 під час вчинення кримінального правопорушення перебували у зоні дії базових станцій мобільного зв`язку, які обслуговують місце вчинення злочину;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , який був очевидцем вчинення злочину проти ОСОБА_9 хуліганства вчиненого групою осіб, із застосуванням предмету спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень;

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до яких потерпілий вказує на ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , як на осіб, які 31.07.2020 вчинили проти нього кримінальне правопорушення;

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 , відповідно до яких свідок вказує на ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , як на осіб, які 31.07.2020 вчинили проти ОСОБА_9 кримінальне правопорушення;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які вказують що були очевидцями вчинення кримінального правопорушення 31.07.2020 у дворі будинку АДРЕСА_1 .

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 під час проведення якого потерпілий відтворив механізм вчинення проти нього злочину 31.07.2020;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 під час проведення якого свідок відтворив механізм вчинення проти ОСОБА_9 злочину 31.07.2020;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , який показав, що бачив, як його сусід ОСОБА_9 розмовляє із двома невідомими особами, чоловічої статі. Зазначені особи під час розмови поводили себе агресивно, зухвало, підвищували голос при цьому порушували громадський порядок та перешкоджали ОСОБА_9 сісти у автомобіль, що знаходився поруч.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, інкримінованих йому стороною обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Разом з тим, клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Разом з цим, доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_3 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 сг. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому з 22:00 год. по 06:00 год. наступної доби залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням надання останньому невідкладної медичної допомоги, на два місяці, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000760, а саме до 01 грудня 2020 року включно.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 22:00 год. по 06:00 год. наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, на два місяці, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000760, а саме до 01 грудня 2020 року включно.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_3 виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, якому доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, або до процесуального керівника прокурора у кримінальному провадженні за вимогою, а також до слідчого судді, суду;

- не відлучатися з міста Київ без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та / або місця роботи;

- здати слідчому або прокурору у кримінальному провадженні на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_3 до виконання органу Національної поліції за його місцем проживання.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали слідчого судді покладається на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1