ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2250/20 Справа № 215/3501/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2020 року щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Кропивницький, громадянина України,
про відмову в задоволенні клопотання засудженого про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -
за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання до теперішнього часу на законодавчому рівні не врегульовано та знаходиться поза межами повноважень, якими наділений суд на стадії виконання судового рішення, а виконання рішення ЄСПЛ для держави передбачає цілий комплекс заходів, які потребують в першу чергу, внесення змін до національного законодавства, тому клопотання засудженого є передчасним та в його задоволенні слід відмовити.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах засудженого просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити призначене ОСОБА_5 покарання з довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк та умовно-достроково звільнити його від відбування цього покарання.

Вимоги скарги захисник обґрунтовує незаконністю та необгрунтованістю судового рішення, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, захисник вказує, що Європейським судом з прав людини у справі Ласзло Магяр проти Угорщини було встановлено, що помилування не відповідає вимогам статті 3 Конвенції, а саме, що довічно засуджений повинен знати, що він має робити для того, аби була розглянута можливість його звільнення. До того ж, Європейський комітет з запобігання катуванням у своїй доповіді щодо візиту в Україну у 2016 році визнав відсутність в Україні реалістичної перспективи звільнення від довічного позбавлення волі, як того вимагає стаття З Конвенції. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, який чітко в своїх рішеннях вказує на прогалину в законодавстві України, наслідком чого є порушення прав осіб, засуджених до довічного позбавлених волі, а також те, що необгрунтована відмова в наданні таким особам права на помилування є незаконною, а також особу ОСОБА_5 , зокрема, наявність в нього родини, негативне сприйняття ним скоєного злочину та прагнення стати на шлях виправлення, наявність заохочувань, захисник вважає, що виникли підстави для зміни покарання призначеного ОСОБА_5 з довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та умовно- дострокове звільнення його від цього покарання, а посилання суду на відсутність в діючому законодавстві України механізму заміни судом такого виду кримінального покарання як довічне позбавлення волі на більш м`яке покарання, як підставу для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_5 , є безпідставним адже в цьому випадку суд мав можливість скористатись Конвенцією та практикою ЄСПЛ як джерелом права.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї засуджений просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до нього положення ст. 9 Конституції України, а також практику ЄСПЛ, змінити призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі на умовно дострокове звільнення від відбування покарання з подальшим звільнення його від покарання.

Обрунтовуючи свої вимоги засуджений посилається на незаконність та необгрунтованість судового рішення. На думку засудженого, в порушення вимог закону, суд не взяв до уваги практику ЄСПЛ, а також національне та міжнародне законодавство та безпідставно не звільнив його умовно-достроково від відбування покарання. Разом з цим, вказує, що суд не надав належної оцінки його особі, оскільки він вину у вчинено визнав, розкаївся та щиро вибачається за вчинене, має двох дітей, які ростуть без його батьківської турботи, хвору матір інваліда пенсіонера, яка потребує його догляду, раніше не судимий, вів нормальний спосіб життя, мав нагороди за спортивні досягнення, закінчив технікум, за час відбування покарання веде себе добре, виконує всі законні вимоги працівників адміністрації, працює, приймає участь в диференційному заході Духовне відродження, тому вважає, що він заслуговує на заміну довічного позбавлення волі на більш м`яке та звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які апеляційні скарги підтримали, прокурора, який заперечував проти задоволення скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ч. 1 ст. 82 КК особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Стаття 51 КК України визначає вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.

Цих вимог закону, суд першої інстанції дотримався належним чином.

Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_5 вироком Кіровоградського обласного суду від 27.12.2000 за ст. 69, ч. 3 ст. 142, ст. 17, п.п. а, г, е, з, і ст. 93, п.п. а, е, з, і ст. 93, ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 145, ч. 3 ст. 193, ч. 2 ст. 223 КК України (1960 року), із застосуванням положень ст. 42 КК України (1960 року,) засуджено до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 07.06.2001 цей вирок залишено без змін та цього дня він набрав законної сили.

Постановою Єнакіївського міського суду Донецької області від 06.08.2008 знижено строк покарання призначеного за ст. 17, п.п. а, г, е, з, і ст. 93 КК України (1960 року) до 10 років позбавлення волі. Загальний строк покарання призначеного вироком Кіровоградського обласного суду від 27.12.2000 у вигляді довічного позбавлення волі залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , згідно з вироком, обчислюється з 07.01.1999, та з 15.11.2016 він відбуває покарання в ДУ «Криворізька установа виконання покарань №3».

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, за вказаним вироком, та його умовно-дострокове звільнення.

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні цього клопотання засудженого було відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини, врахував та ретельно перевірив всі обставини, які мають значення для прийняття справедливого судового рішення.

Так, вимогами національного законодавства не передбачено умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, про що обґрунтовано було зазначено в оскаржуваному рішенні.

Місцевий суд правильно вказав, що заміна призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі можлива виключно у порядку ст. 87 КК України, тобто шляхом помилування.

Разом з цим, з доводами апеляційних скарг засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції не погоджується.

Дійсно, при розгляді справи «Вінтер і інші проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.

Таке право на помилування в Україні передбачено ст. 87 КК України.

У підсумкових висновках щодо довічного ув`язнення при розгляді справи «Вінтер і інші проти Об`єднаного Королівства» в Європейському суді було зазначено, що ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна тлумачитись в контексті перегляду покарання у виді довічного ув`язнення таким чином, щоб національна влада могла визнати, що в результаті відбування покарання засудженим був досягнутий такий прогрес і виправлення, в результаті якого тривале тримання засудженого в ізоляції не може бути виправданим нелогічними обставинами.

Суду не надано право оцінювати достатність чи недостатність даних для звільнення від довічного ув`язнення.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Щодо доводів захисника та засудженого про можливість суду, при прийнятті рішення, скористатись Конвенцією про захист прав людини та практикою ЄСПЛ як джерелом права, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Прийняте 12.03.2019 ЄСПЛ рішення у справі «Пєтухов проти України», в якому констатовано порушення статті 3 Конвенції, яке пов`язане з тим, що в державі Україні довічно ув`язнені не мають реальної перспективи звільнення і вказане рішення є джерелом права для національних судів та підставою для задоволення заяви, суд апеляційної інстанції оцінює критично і вважає, що суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України, принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, на цей час відсутні підстави для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким та його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки законодавчо установленого механізму перегляду судом покарання у виді довічного ув`язнення та прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не існує.

З огляду на викладене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про неможливість заміни засудженому, відповідно до вимог ст. 82 КК України, невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким у виді позбавлення волі, оскільки заміна невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється виключно лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути застосована, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого та його захисника задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційних скарг, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4