Справа № 273/469/20
Провадження № 1-кп/273/19/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка клопотання прокурора Новоград - Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 186 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и в :

07.12.2020 року до Баранівського районного суду Житомирської області від прокурора надійло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачення ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 09.12.2020 вказне клопотання судом було задоволено та обрано ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання строком 60 днів з 09.12.2020 до 07.02.2021 року з визначенням розміру застави.

У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на наявні ризики впливу на свідків та переховування від суду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 , заперечили, щодо задоволення клопотання посилаючись на недоведеність підстав для його задоволення, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт та у разі продоження запобіжного заходу тримання підвартою змінити заставу на мінімальну.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, перевіривши наданні матеріали клопотання та дослідивши матеріали кримінального провадження вважаю, що клопотання підлягає задоволенню.
Згідно вимог ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Відповідно до ч.1ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Зважаючи на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за ч 3 ст 186 КК України перебуває на стадії судового розгляду, суд вважає обґрунтованою підозру у вчиненні обвинуваченим злочину передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
Продовжуючи термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також положення п. 5 ч.2 ст.183 КПК України, який регламентує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч. 1, 3 ст.177 КПК України, зокрема відсутність міцних соціальних звязків, а саме те, що обвинувачений немає постійної роботи та джерела доходів, немає пістійного місця проживання та сім"ї, можливого переховування обвинуваченим від органів досудового розслідування та/або суду, а також можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих (якщо виникне необхідність додаткового допиту) та свідків, які ще не допитані в судовому засіданні при розгляді даного кримінального провадження.
Водночас, невиключена можливість уникнення ризиків передбачених п.5 ч.І ст. 177 КПК України, а саме тому, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується рядом кримінальних проваджень відносно нього, котрі перебувають на стадії судового розгляду в Новоград-Волинському міськрайонному суді та в Коростишівському районному суді, а також те, що 11.10.2019 ухвалою Коростишівського районного суду від 10.10.2019 ОСОБА_4 був звільнений із слідчого ізолятору при державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)» у зв`язку з внесенням застави у сумі 40 140 грн. та маючи не зняту і не погашену судимість 06.12.2019 вчинив новий, умисний, тяжкий злочин проти власності за ч. 3 ст. 186 КК України, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів.
За змістом ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року особа може бути позбавлена свободи для забезпечення виконання нею будь -якого обов`язку, встановленого законом.
При цьому суд враховує, що відповідно до неодноразових рішень Європейського Суду з Прав Людини , право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З огляду на зазначені обставини ставиться під сумнів наявність міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_4 , що підвищує ймовірність ризику подальшого переховування від суду, внаслідок усвідомлення важкості відповідальності, передбаченої інкримінованими статтями Кримінального кодексу.
Таким чином наявні достатні підстави вважати, що існують обґрунтовані ризики, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування і суду з метою уникнення покарання за вчинення кримінального правопорушення, може незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.
А тому продовження обвинуваченому запобіжного заходу, саме тримання під вартою є найбільш доцільним на даному етапі судового провадження, більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Доводи сторони захисту, не є такими що беззаперечно можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу і суд не може покласти їх в основу свого рішення. До того ж, доводи обвинуваченого щодо не вчинення ним інкримінованого діяння без належного повного дослідження усіх доказів зі сторони обвинувачення та сторони захисту, не може бути також покладено в основу рішення суду, без перевірки їх в судовому засіданні, оскільки не допитано всіх учасників даного кримінального провадження. Тому, клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задоволенню не підлягає.
Також, зважаючи на особу обвинуваченого, його сімейний та матеріальний стан, суд вважає визначену ОСОБА_4 заставу у розмірі 50 (п`ятдесяти) прожиткових мінімумів доходів громадян залишити без змін.
Керуючись ст. 177,178, 193, 194, 196 КПК України,
У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора Новгорада Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно ОСОБА_4 - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Малин, Житомирської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , запобіжний захід - у вигляді тримання під вартою тривалістю 60 днів до 05.04.2021 року з визначеним розміром застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 105 100 (сто п`ять тисяч сто) грн.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою, що утримується під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1