Справа № 148/2194/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2020 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд
Вінницької області у складі: судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали кримінального провадження № 0000400 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Іванівка, Старищинський район Київська область, зареєстрованому та проживаючий, за адресою: АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, одруженого, не військовозобов`язаного, приватного підприємця, не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИВ:
Близько 11:30 год. 10.08.2019 на регульованому перехресті по вул. М. Леонтовича та вул. О. Степанюка, м. Тульчин Вінницької області ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10.10.2001, а саме п. 2.3 (б), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», допустив зіткнення із мотоциклом марки «Suzuki Skywave», державний номерний знак НОМЕР_2 , який попереду зупинився на світлофорі під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого, за адресою: АДРЕСА_2 , в результаті чого пасажир мотоцикла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаюча, за адресою: АДРЕСА_2 , отримали тілесні ушкодження.
Згідно висновку експерта № 1070 від 07.10.2019 та висновку експерта № 122 від 22.10.2019 у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у вигляді забійної рани потилиці та перелом тіла 1-го куприкового хребця з незначним зміщенням.
Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_7 виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні чи групові особливості яких не відобразились, можливо в термін, вказаний в ухвалі про призначення експертизи від 10.08.2019, за ступенем тяжкості належать: забійна рана потилиці до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, перелом тіла 1-го куприкового хребця з незначним зміщенням до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинив тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.
Відповідно до висновку експерта № 539 від 10.10.2019, в даній дорожній обстановці, невідповідність дій водія автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вимогам п. 2.3 (б) ПДР України, призвела до виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно висновку експерта № 536 від 26.09.2019, на момент експертного огляду гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходилась в технічно працездатному стані при якому відсутні які-небудь несправності, що впливають на її вихідні параметри.
На момент експертного огляду гальмівна система, рульове керування та ходова частина мотоцикла «Suzuki Skywave», державний номерний знак НОМЕР_2 , знаходилась у технічно працездатному стані при якому відсутні які-небудь несправності, що впливають на її вихідні параметри.
Таким чином, органом досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю і суду надав показання, що 10.08.2019 по вул. Леонтовича у м. Тульчин Вінницької області, керував автомобілем «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , та в цей час попереду рухався мотоцикл «Suzuki Skywave», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_9 і пасажиркою якого була потерпіла ОСОБА_7 , під`їжджаючи до регульованого перехрестя водій мотоцикла зупинився на червоний сигнал світлофора, і він не вчасно загальмував, внаслідок чого відбулося зіткнення, під час якого ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження, у скоєному щиро кається, просить суворо його не карати.
Щодо заявленого цивільного позову ОСОБА_4 заперечив у повному обсязі з огляду на те, що ним сплачено потерпілій 3600 доларів США, а також сплачено всі витрати на лікування під час перебування останньої у лікарні, при цьому у нього наявна розписка надана потерпілою, згідно якої остання не має жодних претензій морального чи матеріального характеру.
Потерпіла ОСОБА_7 суду надала показання, які повністю узгоджуються з обставинами, викладеним в обвинувальному акті та показами обвинуваченого, зокрема 10.08.2019 близько 10.30 год. вона їхала до місця роботи на мотоциклі «Suzuki Skywave», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_9 цивільний чоловік, при під`їзді до перехрестя і зупинці на червоний сигнал світлофора, вона відчула сильний удар ззаду, що було потім не пам`ятає, прийшла у свідомість в приміщенні Тульчинської ЦРЛ.
Крім того, щодо міри покарання потерпіла висловила позицію, згідно якої вважає можливим не застосовувати до обвинуваченого покарання пов`язаного з позбавленням волі. Цивільний позов підтримала у повному обсязі і просила його задовольнити.
Зазначила, що написала розписку, однак жодних коштів від ОСОБА_4 не отримувала, а зазначену у розписці суму останній передав її цивільному чоловіку ОСОБА_9 в рахунок відшкодування шкоди за пошкодження транспортного засобу належного останньому.
У відповідності до вимог ст. 349 КПК України, приймаючи до уваги позицію учасників судового розгляду, суд визначив обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілої та характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів провадження.
При цьому, суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості, у судовому засіданні доведена у повному обсязі і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 ( в редакції Закону до 01.07.2020, оскільки злочин вчинено 10.08.2019) КК України.
Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» за № 14 від 23.12.2005, при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у скоєному, відшкодував шкоду (а.с. 116), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 273), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 274, 275), раніше не судимий (а.с. 276).
Обставиною, яка відповідно ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги позицію сторони обвинувачення, думку потерпілої та її представника щодо призначення покарання обвинуваченому, суспільну небезпечність вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому злочині, добровільне відшкодування шкоди, встановлені у судовому засіданні пом`якшуючі покарання обставини, суд дійшов висновку, що за таких обставин, з метою попередження нових злочинів, виправлення обвинуваченого, з врахуванням вимог ст. 50, 65 КК України, достатнім покаранням для ОСОБА_4 буде штраф у межах санкції ч. 1 ст. 286 ( в редакції Закону до 01.07.2020) КК України.
Пунктом 20 ПП ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» за № 14 від 23.12.2005, визначено, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Враховуючи думку учасників процесу прокурора, потерпілої її представника, які висловили позицію про можливість застосування до обвинуваченого покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, а також, той факт, що ОСОБА_4 є приватним підприємцем і наявність спеціального права керування транспортним засобом необхідне останньому для забезпечення здійснення своєї діяльності і отримання доходу для потреб сім`ї, суд приходить до висновку про наявність підстав для призначення покарання без застосовування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Представник потерпілої заявив вимоги, про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 4544,18 грн., яка складається з 1676,46 грн. витрат на лікування ОСОБА_7 , зокрема придбання ліків і операції на плечі, 1125 грн. коштів сплачених за діагностичні дослідження і амбулаторне лікування, внаслідок болей у плечі, 1742,72 грн. суми орендної плати за комерційні приміщення, де ОСОБА_7 здійснювала підприємницьку діяльність, та у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю у період з 10.08.2019 16.08.2019, не користувалася даним приміщенням з вини обвинуваченого і безпідставно сплатила дані кошти, а також моральної шкоди у розмірі 150000 грн., яка полягає у стражданнях, які понесла цивільний позивач внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , а саме: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я і моральних страждань, переживань з приводу необхідності придбання ліків та обмежень фізичної активності через отримані травми.
Так, судом встановлено, що згідно розписки від 10.08.2020, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 сплачено грошові кошти у сумі 3600 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України, на 10.08.2019 є еквівалентом суми у 91152 грн. та у зазначеній розписці потерпілою вказано, що жодних претензій морального і матеріального характеру до ОСОБА_4 , вона не має.
Відтак, враховуючи зазначене, суд вважає, що вимоги у частині стягнення матеріальної шкоди не підлягають до задоволення, оскільки у повному обсязі покриваються сумую коштів сплаченої обвинуваченим на користь потерпілої як компенсації завданої шкоди.
Крім того, підставою для відмови у задоволенні цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди є те, що витрати 1089,57 грн. у сумі на операцію через травму плеча, не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з злочином вчиненим ОСОБА_4 , у відповідності до п. 5 висновку судово-медичної експертизи № 1070 від 07.10.2019, оскільки відсутні дані про травматичне походження вказаних тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди. З аналогічних підстав не можуть бути задоволені вимоги про стягнення 1125 грн. коштів сплачених за діагностичні дослідження і амбулаторне лікування, внаслідок болей у плечі.
При цьому, потерпіла ОСОБА_7 надала покази, що була присутня під час проведення судово-медичної експертизи, з висновком № 1070 від 07.10.2019, ознайомлена, та сумнівів щодо його правильності не висловлювала, а також клопотань щодо проведення повторної чи додаткової судово-медичної експертизи не заявляла.
Щодо вимог ОСОБА_7 про стягнення суми 1742,72 грн. орендної плати за комерційне приміщення у період її тимчасової непрацездатності з 10.08.2019 16.08.2019, суд встанови внаступне, згідно договору суборенди № 259/1 від 01.03.2017, акту приймання-передачі від 01.03.2017, ФОП ОСОБА_7 отримала у користування частину нежитлового комерційного приміщення, за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 58 63), щомісячний розмір орендної плати 7000 грн., з подальшим щорічним зростанням 5 %.
У відповідності до акту звірки взаєморозрахунків, станом на 31.08.2019 у ФОП ОСОБА_7 , була наявна заборгованість 15066,19 грн. Так, розмір орендної плати за серпень 2019 року 7718 грн. (а.с. 64), однак в ході розгляду суду не надано доказів понесення потерпілою зазначених витрат та сплату орендної плати за вказаний період, а також доказів того, що внаслідок перебування її на лікуванні, приміщення не використовувалося за призначенням та не здійснювалася діяльність через представників чи найманих працівників.
Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи, викладене суд вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 150000 грн. заявленої до стягнення належним чином не обґрунтовано.
Разом з тим, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і вчинення даного злочину ОСОБА_7 спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а також подальших душевних стражданнях внаслідок порушення звичного способу життя і необхідності лікування.
Розмір моральної шкоди суд оцінює у 20000 грн., однак з врахуванням раніше сплаченого обвинуваченим ОСОБА_10 відшкодування, яке перевищує суму даної шкоди, зазначена сума до стягнення не підлягає.
У зв`язку з чим, у цій частині вимог цивільного позову, також необхідно відмовити.
Питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні врегульовано главою 8 КПК України. Перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК України.
За правилами ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе потерпілий, а згідно ч. 1 ст. 124 того ж Кодексу, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», які знайшли своє відображення, як слушні, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 569/10915/17, судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Зокрема, аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80) від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36) від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 26.02.2015, у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відтак враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги потерпілої в частині компенсації судових витрат в частині витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Так, на підтвердження розміру вказаних витрат, потерпілою надано договір про надання професійної правової допомоги та квитанцію до прибуткового касового ордера № 7 від 20.08.2019 (а.с. 65, 67), згідно якого ОСОБА_7 сплачено адвокату ОСОБА_8 гонорар у сумі 15000 грн.
Також, представником потерпілої у судовому засіданні надано акт виконаних робіт згідно якого останній здійснював надання консультацій, підготовку клопотань слідчому, ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження, здійснював підготовку цивільного позову, а також брав участь у судових засіданнях, при цьому розмір гонорару визначено з врахуванням вартості придбання паливно-мастильних матеріалів і часу витраченого для прибуття у судові засідання та місця знаходження органу досудового розслідування.
Частиною 3 статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», встановлено при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При цьому, представником зазначено витрати робочого часу на судові засідання по 20 годин, вартістю 7500 грн., за увесь час розгляду даного кримінального провадження, а також час ознайомлення та вивчення матеріалів кримінального провадження 8 годин, вартістю 4000 грн. Зазначені витрати часу і вартість послуг, суд вважає такими, що не відповідають дійсності та такими, що є завищені, а витрати пов`язані з придбанням паливно-мастильних матеріалів і час витрачений на явку у судові засідання не є такими, що пов`язані з безпосереднім наданням правової допомоги, та ніяким чином не підтверджені.
У зв`язку з чим, вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу слід задовольнити частково, стягнувши з обвинуваченого 4000 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню процесуальні витрати на залучення експертів.
Обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід на досудовому слідстві не обирався, також відсутні підстави для його обрання до вступу вироку у законну силу.
Питання речових доказів підлягає вирішенню у порядку ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 65-67, ч. 1 ст. 286 (в редакції Закону до 01.07.2020) КК України, ч. 3 ст. 349, ст. 368- 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів громадян (5100 грн.)
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 2198 (дві тисячі сто дев`яносто вісім) гривень 14 копійок.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу не обирати.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу 4000 (чотири тисячі) гривень.
Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження - арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 06.09.2019, на автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , мотоцикл «Suzuki Skywave», державний номерний знак НОМЕР_2 , поміщені на спеціальний майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області, а також свідоцтв про реєстрацію вказаних транспортних засобів.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, а учасникам кримінального провадження, які не були присутні у судовому засіданні надіслати через засоби поштового зв`язку.

Суддя Тульчинського районного суду
Вінницької області ОСОБА_1