Справа №№ 148/1989/19
В И Р О К
Іменем України

23 липня 2020 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника за призначенням ОСОБА_6

свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тульчина матеріали кримінального провадження № 0000417 внесеного в ЄРДР від 16.08.2019 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українка, гр. України, освіта середня, незаміжньої, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, непрацюючої, судимої

- 06.05.2020, Вінницьким апеляційним судом за ст. ст. 190 ч.1, 185 ч.3, 70, 75 КК України до 3 років п/в, з встановленням іспитового строку на 2 роки, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 186 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , знаючи, що на розгляді Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду перебуває касаційна скарга про скасування ухвали Вінницького апеляційного суду від 10.04.2019, якою апеляційну скаргу на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.06.2018 залишено без задоволення, а вирок без змін, на шлях виправлення не стала та вчинила новий корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 15.08.2019 року, близько 15:30 год., ОСОБА_5 , з метою крадіжки грошових коштів та іншого майна прийшла до магазину «Зоомагазин», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_3 , де виявила, що біля вказаного магазину перебуває продавець-практикант ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_4 , яка займається миттям пластмасових ящиків.

Далі, ОСОБА_5 , керуючись корисливим умислом направленим на таємне заволодіння чужим майном, з метою відволікти увагу ОСОБА_7 , завела з нею розмову та в той же час зайшла до приміщення магазину, однак ОСОБА_7 , побачивши, що ОСОБА_5 , перебуває в середині магазину змусила останню вийти з нього. ОСОБА_5 , в свою чергу маючи на меті довести свій злочинний умисел до кінця продовжувала

відволікати увагу ОСОБА_7 , та скориставшись тим, що остання займається своїми справами та на нею не звертає уваги знову зайшла до приміщення магазину, де переконавшись, що за її протиправними діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, із паперової коробки дістала грошові кошти у сумі 7200 гривень та взяла з полиці прилавку корм для котів «Kitekat», які викрала та почала виходити з магазину. В цей час до торгового залу зайшла продавець-практикант ОСОБА_7 , при цьому ОСОБА_5 тримаючи в руках викрадені грошові кошти та корм, усвідомивши, що її дії помічені іншою особою, бажаючи довести злочин до кінця, всупереч вимогам продавця зупинитися вибігла з магазину, тим самим залишила місце вчинення злочину та зникла у невідомому напрямку, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта № 6083/19-21 від 18.09.2019 року, ринкова вартість упаковки корму для котів «Kitekat», масою 300 г. становить 32,13 гривень, відповідно до акту ревізії, щодо недостачі грошових коштів у касі магазину «Зоомагазин» їх недостача становить 7200 грн., а тому своїми умисними діями ОСОБА_5 , спричинила потерпілій ОСОБА_4 , матеріального збитку на загальну суму 7232,13 грн..

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення передбаченого ст. 186 ч.2 КК України не визнала. Суду пояснила, що з потерпілою ОСОБА_11 вона знайома, так як остання купувала в неї зерно, видане їй як оплата за орендовану земельну ділянку. За купівлю вказаного зерна вона їй винна 15000 грн. Також, при розгрузці зерна на току в с. Крищенці, Тульчинського району, потерпіла разом зі своїм сином викрали мішки, які належать даному підприємству. В зв`язку з цим, їй відмовлялись видавати зерно, як оплату за оренду землі. За вказаних обставин, вона неодноразово зверталась до потерпілої, щоб та повернула їй гроші. Так, 15.08.2019, вона в черговий раз прийшла до магазину ОСОБА_11 , який розташований на центральному базарі м. Тульчина, з метою, щоб та повернула їй гроші. Прийшовши до магазину, вона запитала в продавця, чи не було власниці. Коли та відповіла, що вона має скоро прийти, вирішила її зачекати. Через декілька хвилин, вона зайшла до магазину, і взяла пачку корму для котів «Кітекат», і виходила з ним з магазину, в цей час її побачила продавець, і пішла за нею вимагаючи, щоб вона повернула гроші. На її вимогу, вона сказала, що ніяких грошей в неї не брала. Після цього пішла в центр міста, де зустрілась зі своїм сином ОСОБА_8 , і з ним пішла на квартиру в м. Тульчині, яку винаймала зі своєю сім`єю. Коли вона приходила до магазину, то разом з нею також приходив її син, але він трохи почекавши пішов в місто, де вони згодом і зустрілись. Її син ОСОБА_8 ніякого відношення до крадіжки грошей не має, і вона з ним ні про що не домовлялась. Поданий потерпілою цивільний позов також не визнає, так як ніяких коштів вона не викрадала.

Незважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 186 ч.2 КК України не визнала, її вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, зокрема показами потерпілого, свідків, письмовими доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_11 суду пояснила, що вона є приватним підприємцем та має у власності магазин, який розташований на території центрального базару м. Тульчина. У вказаному магазині працює продавцем ОСОБА_7 15.08.2019, їй зателефонувала продавець, і повідомила, що з магазину було скоєно крадіжку грошей та упаковку корму для котів невідомою жінкою. Приїхавши до магазину продавець, їй розповіла про обставини. Тоді вона повідомила в поліцію. Після цього нею було проведено ревізію та в касі не виявлено коштів в сумі 7200 грн., які викрала вказана жінка. Також вона повідомила працівникам поліції про камери відео спостереження, які розташовані на сусідньому магазині. З ОСОБА_5 вона не знайома, ніякого зерна вона в неї не купувала та не викрадала ніяких мішків. Також, їй відомо, що її син ОСОБА_10 також не викрадав ніяких мішків. В даному кримінальному провадженні нею заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який вона підтримує в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона працює продавцем в ПП ОСОБА_11 в магазині, який розташований на центральному базарі м. Тульчина. 15.08.2019, в

обідній час до магазину зайшла ОСОБА_5 , яка купувала ковбасу та корм для котів, при цьому остання сказала, що в неї немає грошей, і що вона їх занесе пізніше. Вже перед закриттям магазину, ОСОБА_5 знову прийшла і перебувала біля магазину, а вона в цей час прибирала територію. Декілька разів ОСОБА_5 намагалась увійти в магазин. Коли там нікого не було. Але кожного разу, вона її не пускала. В черговий раз, вона побачила, що ОСОБА_5 немає на вулиці, і вона зайшла до магазину, і там побачила ОСОБА_5 , яка стояла біля вітрини і тримала в руках корм для котів та гроші. Побачивши, що вона зайшла, ОСОБА_5 вибігла з магазину, а вона в свою чергу почала її наздоганяти і кричати, щоб та повернула гроші. Але ОСОБА_5 викинула з рук корм, а сама втекла. Коли вона повернулась до магазину, то зателефонувала власнику. Коли та приїхала, то вони провели ревізію, і виявили недостачу готівки в касі на сумі 7200 грн.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що в серпні 2019 року, він разом з матір`ю ОСОБА_5 та двома неповнолітніми сестрами проживали в м. Тульчині на квартирі, яку винаймали. Йому відомо, що його мати продала потерпілій зерно. При відвантажені зерна на току в с. Крищенці, син потерпілої викрав мішки, через що матері не виплатили орендну плату. Тому, 15.08.2019, він разом з матір`ю прийшов до магазину потерпілої, щоб з`ясувати питання повернення грошей за викрадені мішки. Вони зайшли до магазину, але їм повідомили, що власника немає. Він тоді залишив матір біля магазину, а сам пішов в центр міста. Коли він повернувся через деякий час, то матері, уже біля магазину не було, він розвернувся і знову пішов в центр міста. З матір`ю він зустрівся біля магазину АТБ. Наскільки йому відомо, то матір ніяких грошей з магазину не викрадала.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що в серпні 2019 року, в неї винаймала квартиру ОСОБА_5 , але коштів не платила. Коли вони проживали, то приносили, якісь продукти харчування, але чи працювала вона в той період їй також не відомо. Про обставини викрадення ОСОБА_5 грошей з магазину їй нічого невідомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що з ОСОБА_5 , він не знайомий. Також він не пам`ятає, щоб своїм автомобілем перевозив їй якесь зерно. Про крадіжку мішків з току с. Крищенці також нічого не знає. Щодо крадіжки грошей з магазину його матері, то йому відомі обставини лише з її слів.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_5 також підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

- витягом про внесення відомостей до ЄРДР від 16.08.2019;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 15.08.2019 від гр. ОСОБА_4 (т.1 а.с. 173);

- протоколом огляду місця події від 15.08.2019 та фототаблицею до нього, відповідно до якого було проведено огляд приміщення магазину (т.1 а.с. 174-178);

- актом проведення ревізії грошових коштів «Зоомагазин» від 16.08.2019, відповідно до якого виявлено нестачу готівки в касі магазину на суму 7200 грн. (т.1 а.с. 180);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.08.2019, відповідно до якого свідок ОСОБА_7 , впізнала жінку на фото № 2 та пояснила, що вказана жінка викрала кошти з магазину (т.1 а.с. 182-183);

- висновком товарознавчої експертизи № 6083/19-21 від 18.09.2019 відповідно до якого встановлено ринкову вартість корму для котів (т.1а.с. 186-189);

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 09.09.2019 проведеного на підставі ухвали слідчого судді Немирівського районного суду від 06.09.2019, відповідно до якого було вилучено копію відеозапису з камер спостереження магазину «Сантехніка» за адресою м. Тульчин, вул. Спартака, 2, який продемонстровано учасникам судового засідання (т.1 а.с. 206-208).

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази, судом враховано, що у сторін не виникло сумнівів щодо їх належності та допустимості.

Дослідивши в межах пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 , матеріали кримінального провадження в їх сукупності, оцінюючи доводи обвинуваченої про те, що вона

не вчиняла злочину передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, суд вважає, що вони в повній мірі спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку відповідно до вимог ст. 370 КПК України. За вказаних обставин, суд вважає, що доводи обвинуваченої ОСОБА_5 , які не знайшли свого об`єктивного підтвердження, є одним із способів її захисту для уникнення відповідальності за вчинений злочин.

Так, доводи обвинуваченого спростовуються показами свідка ОСОБА_12 , яка вказала, що саме ОСОБА_5 викрала гроші з магазину та під час проведення впізнання вказала саме на обвинуваченого.

Крім того, із дослідженого в судовому засіданні відеозапису з камер спостереження вбачається, що ОСОБА_5 двічі намагалась зайти до приміщення магазину у відсутність там продавця, але була викрита останньою. При цьому відмовитись від свого наміру на крадіжку грошей остання не виявляла, а продовжила чекати слушного моменту для проникнення до приміщення магазину. Після того, як обвинувачена була викрита продавцем, ОСОБА_5 намагалась втекти з викраденим майном, що відображено на відео.

Суд критично ставиться до показів обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_8 про наявність боргу потерпілої ОСОБА_11 чи то її сина ОСОБА_10 за викрадені мішки, так як вказані обставини не підтверджені будь-якими доказами, а також спростовані потерпілим та свідком.

Аналіз зазначених показів та доводів обвинуваченого дає суду підстави зробити висновок про невідповідність її показів та доводів фактичним обставинам справи, критичного ставлення до них судом, а також спростування зазначених доводів дослідженими в судовому засіданні доказами.

Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у відкритому заволодінні чужим майном (грабіж), кваліфікуючою ознакою якого є повторність, в судовому засіданні доведена в повному обсязі, в зв`язку з чим її дії вірно кваліфіковано за ст. 186 ч.2 КК України.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного. Відповідно до ст. 12 цього ж Кодексу, ОСОБА_5 вчинено тяжкий злочин. За місцем проживання характеризується посередньо, раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, має непогашену судимість, вчинила кримінальне правопорушення після вчинення інших злочинів, за які останню було засуджено вироком Вінницького апеляційного суду від 06.05.2020 до покарання за ст. 190 ч.1, 185 ч.3, 70 ч.1, 75 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки, звільнивши від відбування покарання з встановленням іспитового строку на два роки, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення, відсутністю пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

В зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, буде призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції визначеної ст. 186 ч.2 КК України, яке остання повинна відбувати.

В свою чергу призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також судом враховано, що обвинувачена засуджена вироком Вінницького апеляційного суду до покарання у виді трьох років позбавлення волі та звільнена від відбування покарання. При цьому за даним вироком обвинуваченій призначена реальна міра покарання, яке остання повинна відбувати.

З врахуванням положень частини 2 пункту 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначено, що коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально,

застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Таким чином, вирок Вінницького апеляційного суду від 06.05.2020, має виконуватись самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 необхідно рахувати з часу її затримання з 12.09.2019, зарахувавши в строк відбування покарання, строк перебування під вартою.

Стосовно запобіжного заходу, обраного за ухвалою суду у вигляді тримання під вартою, враховуючи ті обставини, що обвинувачений може намагатись уникнути покарання, суд вважає, що до вступу вироку в законну силу підстав для зміни запобіжного заходу не має.

Питання речових доказів, суд вирішив відповідно до ст. 100 КПК України.

При вирішення питання процесуальних витрат, останні підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 в дохід держави в сумі 157 грн. за проведення товарознавчої експертизи.

Вирішуючи цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_4 , з врахуванням положень ст. 1166 ЦК України, суд прийшов до висновку, що він підлягає частковому задоволенню. Так, стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_4 підлягає завдана матеріальна шкода в сумі 7200 грн.

В частині стягнення матеріальної шкоди на суму 32 грн., позов задоволенню не підлягає, так як це кошти за викрадений з магазину корм для котів, який відповідно до матеріалів кримінального провадження визнано речовим доказом та підлягає поверненню потерпілому.

Щодо стягнення моральної шкоди на користь потерпілого, то відповідно до вимог ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушеннями або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Таким чином, КПК України врегульовано, що моральна шкода може бути завдана тільки фізичній особі.

В своїх позовних вимогах, потерпілий просить відшкодувати завдану моральну шкоду заподіяну кримінальним правопорушенням, як фізичній особі-підприємцю, що в свою чергу суперечить положенням ст. 61 КПК України.

В зв`язку з викладеним вимоги щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65, 186 ч.2 КК України, ст. 1166, 1167 ЦК України, ст. 369-374, 377 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 186 ч.2 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 необхідно рахувати з часу її затримання з 12.09.2019, зарахувавши в строк відбування покарання, строк перебування під вартою.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишити без змін тримання під вартою.

Вирок Вінницького апеляційного суду від 06.05.2020, виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_5 понесенні процесуальні витрати в дохід держави в сумі 157 грн. за проведення товарознавчої експертизи.

Речові докази: упаковку корму для котів «Kitekat», переданих на зберігання до кімнати речових доказів Тульчинського ВП НВП ГУНП у Вінницькій області відповідно до постанови слідчого від 16.08.2019, повернути потерпілому ОСОБА_4 .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_3 , за завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду, кошти в сумі 7200 грн. (сім тисяч двісті гривень).

В решті позовних вимог відмовити.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити сторонам.

Суддя: