Справа № 755/7990/20
1-кп/755/1124/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001943 від 11.03.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корсунь-Шевченківський Черкаської обл., українця, громадянина України, працюючого не офіційно на будівництві, із середньо-спеціальною освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 10 березня 2020 року, приблизно о 20 годині 42 хвилини, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився поруч із супермаркетом «Фора», що за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 36-А, де спілкувався з потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які також перебували в стані алкогольного сп`яніння. Близько 20 години 44 хвилини, у ОСОБА_3 з потерпілим ОСОБА_5 , а також ОСОБА_6 , у ході спілкування виник словесний конфлікт, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та тим, що ОСОБА_6 у ході розмови ляскав по обличчю ОСОБА_3 . У подальшому, ОСОБА_6 передав сумку потерпілому та почав словесно висловлювати ОСОБА_3 погрози фізичної розправи і пропонував відійти розібратись. У свою чергу, ОСОБА_3 , намагаючись уникнути конфлікту, почав відходити від ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , однак, у цей час, ОСОБА_6 схватив за рукав куртки ОСОБА_3 та почав тягнути за собою, а потерпілий ОСОБА_5 штовхнув у праве плече ОСОБА_3 . Після чого, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані необхідної самооборони з метою самозахисту, наніс один удар навідмаш потерпілому в область голови, внаслідок чого, потерпілий втратив рівновагу та впав обличчям донизу. У цей час, між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розпочалася бійка. Під час бійки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_5 піднявся з асфальту, не здійснюючи будь-яких активних дій з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , намагався втримати рівновагу, а ОСОБА_3 , перебуваючи в стані уявної оборони, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускаючи наявність реального посягання з боку останнього, не усвідомлюючи помилковості свого припущення,підійшов до потерпілого, діючи умисно, наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя останнього, від якого, потерпілий знову впав на асфальт та один удар правою ногою в область голови ОСОБА_5 , у той час, як останній перебував на землі. У подальшому, ОСОБА_6 , виставивши долоню лівої руки вперед, розпочав рух у напрямку ОСОБА_3 , який розцінював вказані дії останнього, як підготовка до нападу та перебував у бойовій стійці. Помітивши, що потерпілий ОСОБА_5 перебуває без свідомості, учасники конфлікту припинили бійку та ОСОБА_3 намагався привести потерпілого до тями, а в той час, ОСОБА_6 викликав швидку допомогу.

Згідно з висновком експерта, у потерпілого виявлено наступні тілесні ушкодження, а саме - відкрита черепно-мозкова травма: садно у ділянці підборіддя; садна у ділянці волосистої частини голови у правій тім`яній ділянці; синець у лівій тім`яній ділянці і потиличній ділянці зліва (3,5*4 см); епідуральний крововилив супрасубтенторіальної ділянки (об`ємом щонайменше 60 (мл); крововилив у речовину головного мозку у лобних частках білатерально; субарахноїдальний крововилив; множинні переломи лівої скроневої, тім`яної кісток, потиличної кістки зліва, які за критерієм небезпеки для життя (переломи кісток черепа), відносяться до тяжкого тілесного ушкодження та утворились від удару ногою в область голови потерпілого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ст. 124 КК України визнав у повному обсязі та показав, що 10.03.2020 року, за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 36-А, поруч із супермаркетом «Фора», вони зустрілися із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , де вживали алкогольні напої. Далі, у них між собою виник словесний конфлікт, під час якого, ОСОБА_6 дав йому ляпас по обличчю. Потім, ОСОБА_6 зняв із себе сумку, яку передав ОСОБА_5 , та почав йому погрожувати. Він почав від них відходити, але ОСОБА_6 схопив його за рукав та почав його тягти із собою, а ОСОБА_5 підійшов до нього ззаду та штовхнув його у праве плече. Потім, для самозахисту він відмахнувся і потрапив рукою ОСОБА_5 у голову, від чого, останній впав на землю. Далі, він почав битися із ОСОБА_6 , доки ОСОБА_5 лежав на землі. Згодом, ОСОБА_5 піднявся, а він подумав, що останній знову буде на нього нападати, а тому, вдарив його кулаком руки в обличчя, від чого останній знову впав та один удар ногою в голову. Далі, зрозумівши, що потерпілий знепритомнів, то почав приводити його до тями, а ОСОБА_6 викликав швидку допомогу. Зокрема, показав, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності. У скоєному щиро каявся, жалкує, що так сталося, запевнюючи, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде, з потерпілим вони примирилися, він оплатив йому все лікування та на даний час проживуть разом і останній немає до нього ніяких претензій.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу огляду місця події від 11.03.2020 року; протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.03.2020 року; картою виїзду швидкої медичної допомоги (форма № 110/о) від 10.03.2020 року за № 1751 до ОСОБА_5 ; довідками Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги № 14 від 11.03.2020 року та № 49 від 12.03.2020 року; висновком експерта № 042-744-2020 від 07.05.2020 року; постановою про визнання речових доказів та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 11.03.2020 року; протоколів перегляду відеозапису від 11.03.2020 року та 13.03.2020 року; висновку судово-психіатричної експертизи від 23.04.2020 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ст. 124 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, його ставлення до скоєного вину визнав повністю, щиро каявся у скоєному, дані про його особу, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий. Зокрема, у матеріалах кримінального провадження міститься заява від потерпілого ОСОБА_5 , з якої вбачається, що останній до обвинуваченого ОСОБА_3 не має будь-яких претензій, а ні матеріального, а ні морального характеру.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав, жалкує про вчинене), наявності пом`якшуючої обставини, зокрема, потерпілий не має будь-яких претензій, суд дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ст. 124 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обрано.

Цивільний позов не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судово-медичної експертизи № 042-744-2020 від 07.05.2020 року в розмірі 1 796 гривень 90 копійок.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: DVD-R диск, на якому міститься відеозапис з камер відеонагляду з магазину «Фора», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 36-А, із записом події, що приєднаний до матеріалів кримінального провадження залишити у матеріалах.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_3 та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя