Справа № 572/1650/19
Провадження № 1-кп/572/108/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сарни кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001449 за обвинувальним актом, Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого, по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

представника потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , 09.11.2016 приблизно о 16 год. 05 хв. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), у світлу пору доби, в порушення вимог підпункту а), ґ) пункту 2.1., підпункту б), пункту 2.3., підпункту а) пункту 2.9., пункту 13.3. Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, та поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем OPEL VECTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Ковельська в м. Сарни зі сторони вул. Суворова м. Сарни в напрямку с. Орлівка Сарненського району, наблизившись до задньої частини кузову попутного його руху маршрутного автобуса «Богдан», перед зміною напрямку руху проявив неуважність до дорожньої обстановки, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпек іншим учасникам руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу, виїхавши на зустрічну смугу руху став виконувати маневр обгону маршрутного автобуса, в процесі чого допустив наїзд на велосипед під керуванням ОСОБА_7 котра рухалась у зустрічному руху автомобіля напрямку.

В той же час, водій ОСОБА_8 , під час маневру обгону попутного його руху автобуса «Богдан», шляхом забезпечення безпечного бокового інтервалу між транспортними засобами, мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_7 отримала тілесне ушкодження у вигляді: синця-гематоми та садна лівого гомілково-ступеневого суглобу, синця передньо-зовнішньої поверхні лівого колінного суглобу, закритого перелому основи нігтьової фаланги 1 пальця правої кисті, перелому грудинного кінця лівої ключниці зі зміщенням по довжині, розриву акроміально-ключичного зчленування (кісткові ушкодження підтверджено даними рентген дослідження), котрі, в своїй сукупності, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, яке викликало довготривалий розлад здоров`я.

Порушення ОСОБА_9 вимог пунктів 10.1, 12.4, 13.3, підпункту в) пункту 14.2. Правил дорожнього руху, які вимагають від водія рухатися не перевищуючи допустимої, відповідно до вимог ПДР України, швидкості, перед початком обгону переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, знаходиться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи, ствердивши факт вчиненого ним кримінального правопорушення, в час, спосіб та при зазначених в обвинувальному акті обставинах, докази, здобуті на досудовому слідстві, визнає повністю, не оспорюючи їх, у вчиненому щиро розкаюється, а також те, що заперечень від учасників судового розгляду, щодо недоцільності дослідження інших обставин справи, їх скоєння не надходило, і вони ніким не оспорюються, при цьому, суд з`ясував чи правильно вони розуміють зміст цих обставин та сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, а також, роз`яснивши, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що дослідження доказів є недоцільним у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, а тому, враховуючи викладене вище, суд, допитавши обвинуваченого, який дав послідовні та узгоджені з обвинувальним актом показання, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

При призначенні покарання суд керується наступним.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з вищенаведеного, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, показання обвинуваченого, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу ОСОБА_3 .

Відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, є нетяжким злочином, який карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Обвинувачений ОСОБА_3 є особою молодого віку, за місцем проживання та реєстрації характеризується посередньо, у лікарів нарколога на обліку не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом «затримка психічного розвитку», раніше не судимий, місце постійної роботи відсутнє, неодружений. В судовому засіданні вину визнав повністю, запевнив суд у намірах здійснити заходи з відшкодування потерпілій завданих збитків.

Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення ом не встановлено.

При призначенні виду та міри покарання суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, ближче до вищої межі санкції ч.1 ст. 286 КК України, у вигляді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами. На думку суду, даний вид покарання є необхідним і достатнім, а також буде співмірним по відношенню між тяжкістю вчиненого злочину і наслідками, які настали в результаті його вчинення.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі.

Як вбачається із пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, останній вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, 09.11.2016р. , відтак, на час ухвалення вироку сплинув, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України, трирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ч.3 ст.49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З моменту вчинення обвинуваченими інкримінованого злочину і до оголошення розшуку обвинуваченого (11.11.2019 року) минуло більше трьох років, а тому є достатні визначені законодавством правові підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Тобто, перебіг трирічного строку давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України не переривався та сплинув на час ухвалення вироку.

Найсуворіше покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 286 КК України -3 роки обмеження волі.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно звільнити від призначеного покарання у вигляді обмеження волі з позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

З моменту вчинення обвинуваченими інкримінованого злочину і до оголошення розшуку обвинуваченого (17 грудня 2018 року) минуло більше трьох років, а тому є достатні визначені законодавством правові підстави для звільнення обвинуваченого і від кримінальної відповідальності.

Під час судового провадження потерпілою було заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого 16 137 грн. 20 коп. матеріальної шкоди та 65 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Під час судового провадження потерпіла заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Обвинувачений заявлені вимоги визнав частково.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Таким чином, із змісту вказаної норми вбачається, що право на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, має виключно особа, якій завдано такої шкоди.

Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В ході судового провадження у цій справі судом встановлено факт заподіяння внаслідок протиправних дій обвинуваченого матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_7 , яка полягає у понесених останньою витратах на лікування, що доводяться наданими суду копіями епікрізу від 30.12.2016р., рахунку-фактурою №205, квитанції №87, товарних та фіскальних чеків, в яких зазначено термін лікування, а також призначення певних ліків, їх придбання та оплата медичних послуг під час лікування на загальну суму 16 137 грн. 20 коп., яка підлягає стягненню на користь потерпілої з обвинуваченого.

Крім цього, потерпіла заявила вимогу про стягнення з обвинувачених на її користь завданої моральної шкоди, яку вона оцінює у 65 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів і т.і.

В ході судового провадження встановлено, що потерпіла внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебувала на лікуванні, внаслідок чого відчувала фізичний біль, була змушена перебувати у лікарні, через що було порушено її звичайний щоденний розпорядок життя, завдало моральних переживань.

Враховуючи наведене суд вважає, що потерпіла має право на відшкодування завданої їй протиправними діями обвинуваченого, моральної шкоди, розмір якої слід зменшити, з урахуванням вимог розумності та справедливості та слід задоволити частково.

На стадії досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, відповідних клопотань в судовому засіданні не заявлено,

Процесуальні витрати покласти на ОСОБА_3 .

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.12, 49, 66, 67, 70, 74, ч.1 ст. 286 КК України,ст. 1166, 1167 ЦК України, п.3 ч.9 ст.100, ст.122, 124, 349 ч.3, 368-370, 374-376 КПК України, -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі п. 2 ч. 1 ст.. 49 КК України ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності та призначеного покарання в зв`язку із закінченням строків давності.

Речові докази: велосипед, рама №97-084645, повернути потерпілій ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз у загальному розмірі 3681 (три тисячі шістсот вісімдесят одна) грн. 14 коп.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 16 137 (шістнадцять тисяч сто тридцять сім) грн. 20 коп. завданої матеріальної та 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. завданої моральної шкоди.

На вирок може бути подана апеляція до Рівнен¬ського апеляційного суду через Сарненський районний суд Рівнен¬ської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя