ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 573/2028/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2416/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.ч.2, 3 ст.186, ч.2 ст.190 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеокноференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 23 березня 2020 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 23 березня 2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Ангіса Грузія, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, не працюючого, освіта середня, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не інваліда, раніше судимого вироком Білопільського районного суду Сумської області від 18 березня 2016 року за ч. 1, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до штрафу в сумі 2 250 грн, який був сплачений 21 березня 2016 року, судимість не знята та не погашена,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 186 КК України в частині відкритого викрадення шістнадцяти спідниць та одного сценічного костюма та виправдати у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні зазначеного злочину в цій частині.
Цим же вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2, ч. 3 ст. 186 КК України, і призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року), зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20 вересня 2019 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено відраховувати з 20 вересня 2019 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишено без змін.

Вказаним вироком встановлено, що:
1. 28 березня 2016 року ОСОБА_7 , маючи злочинний намір на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, діючи повторно, звернувся до Управління соціального захисту населення Білопільської РДА з заявою «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації, субсидій та пільг», з метою отримання компенсаційної виплати особі, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80 років, а саме догляд за ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому ОСОБА_7 не планував здійснювати догляд за вказаною особою похилого віку.
В той же день ОСОБА_7 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №832 від 26 липня 1996 року надав головному спеціалісту Управління соціального захисту населення Білопільської РДА ОСОБА_10 заяву визначеного зразка, паспорт громадянина України, що посвідчує його особу, довідку про перебування на обліку в органах Пенсійного фонду України або органах праці та соціального захисту населення особи, за якою здійснюється догляд, паспорт громадянина України, що посвідчує особу ОСОБА_9 , а також документи на підтвердження того, що він не працює, зокрема трудову книжку та довідку органу державної податкової служби довільної форми про те, що він не перебуває на обліку як фізична особа підприємець.
На підставі поданої заяви та доданих до неї документів, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №832 від 26 липня 1996 року «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян», 01 квітня 2016 року Управлінням соціального захисту населення Білопільської РДА було прийнято рішення про призначення ОСОБА_7 вказаної допомоги на період з березня по червень 2016 року.
Продовжуючи свої протиправні дії, направлені на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, ОСОБА_7 , розуміючи, що отримавши компенсаційну виплату, як особа, що здійснює догляд за особою, яка досягла 80 років, має право на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, з метою отримання такої допомоги, 30 березня 2016 року звернувся до Управління соціального захисту населення Білопільської РДА з заявою «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації, субсидій та пільг». При цьому, ОСОБА_7 розумів, що згідно з п. 10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250, соціальна допомога не призначається у разі, коли працездатні члени малозабезпеченої сім`ї не працюють, не служать, не вчяться за денною формою навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої та вищої освіти протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які доглядають за особами, що досягли 80-річного віку).
Окрім вказаної заяви ОСОБА_7 відповідно до вимог Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» від 01 червня 2000 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям» надав головному спеціалісту Управління соціального захисту населення Білопільської РДА ОСОБА_10 наступні документи: паспорт громадянина України на своє ім`я, декларацію про доходи та майно за 2016 рік, в якій зазначається інформація про склад сім`ї заявника та майновий стан особи, яка звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, довідку про наявність та розмір земельної частки (паю).
На підставі поданої заяви та доданих до неї документів, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» від 01 червня 2000 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям» 25 квітня 2016 року Управлінням соціального захисту населення Білопільської РДА було прийнято рішення про призначення ОСОБА_7 вказаної допомоги.
У подальшому, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, не здійснював догляд за особою похилого віку ОСОБА_9 і таким чином не мав права на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, а отже ввів в оману працівників Управління соціального захисту населення Білопільської РДА та в період з березня по червень 2016 року шляхом обману заволодів грошовими коштами державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї у сумі 6 078 грн 70 коп., які використав у своїх корисливих цілях.
Крім цього, не зупиняючись на скоєному, діючи повторно, 16 вересня 2016 року ОСОБА_7 , маючи злочинний намір на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, звернувся до Управління соціального захисту населення Білопільської РДА з заявою «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації, субсидій та пільг», з метою отримання компенсаційної виплати особі, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80 років, а саме догляд за ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому ОСОБА_7 не планував здійснювати догляд за вказаною особою похилого віку.
В зазначений день ОСОБА_7 надав головному спеціалісту Управління соціального захисту населення Білопільської РДА ОСОБА_10 заяву, паспорт громадянина України, що посвідчує його особу, довідку про перебування на обліку в органах Пенсійного фонду України або органах праці та соціального захисту населення особи, за якою здійснюється догляд, паспорт громадянина України, що посвідчує особу ОСОБА_11 , а також документи на підтвердження того, що він не працює, зокрема трудову книжку та довідку органу державної податкової служби довільної форми про те, що він не перебуває на обліку як фізична особа підприємець.
На підставі поданої заяви та доданих до неї документів, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №832 від 26 липня 1996 року «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян», 19 вересня 2016 року Управлінням соціального захисту населення Білопільської РДА було прийнято рішення про призначення ОСОБА_7 вказаної допомоги.
У подальшому ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, не здійснював догляд за особою похилого віку ОСОБА_11 , ввів в оману працівників Управління соціального захисту населення Білопільської РДА та шляхом обману заволодів грошовими коштами у сумі 1 055 грн 13 коп., які були нараховані та виплачені йому в період з вересня 2016 року по вересень 2019 року як компенсаційна виплата особі, яка здійснює догляд за особою, що досягла 80 років. Вказані кошти ОСОБА_7 використав у своїх корисливих цілях.
Крім цього, не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_7 , діючи повторно, розуміючи, що отримавши компенсаційну виплату особі, яка здійснює догляд за особою, що досягла 80 років, має право на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, з метою отримання такої допомоги, 20 вересня 2016 року звернувся до Управління соціального захисту населення Білопільської РДА з заявою «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації, субсидій та пільг». При цьому, ОСОБА_7 розумів, що згідно з п. 10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250, соціальна допомога не призначається у разі, коли: працездатні члени малозабезпеченої сім`ї не працюють, не служать, не вчяться за денною формою навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої освіти протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які доглядають за особами, що досягли 80-річного віку).
Окрім вказаної заяви, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» від 01 червня 2000 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», ОСОБА_7 надав головному спеціалісту Управління соціального захисту населення Білопільської РДА ОСОБА_10 наступні документи: паспорт громадянина України на своє ім`я, декларацію про доходи та майно за 2016 рік, в якій зазначається інформація про склад сім`ї заявника та майновий стан особи, яка звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, довідку про наявність та розмір земельної частки (паю).
На підставі поданої заяви та доданих до неї документів, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» від 01 червня 2000 року» та Постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям». 25 квітня 2016 року Управлінням соціального захисту населення Білопільської РДА було прийнято рішення про призначення ОСОБА_7 вказаного виду допомоги.
Діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 не здійснював догляд за особою похилого віку ОСОБА_11 і таким чином не мав права на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, отже ввів в оману працівників Управління соціального захисту населення Білопільської РДА та в період з вересня 2016 року по вересень 2019 року шляхом обману заволодів грошовими коштами державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї у сумі 65 677 грн 12 коп., які використав у своїх корисливих цілях.

2. Крім того, скоївши вищевказані злочини проти власності, 27 вересня 2017 року, приблизно о 21 годині 15 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи по пров. Лермонтова в м. Білопілля, побачив раніше знайому йому ОСОБА_12 (попереднє прізвище ОСОБА_13 ), яка поверталась з роботи додому. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний корисливий умисел, направлений на відкрите викрадення майна останньої.
Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на відкрите заволодіння майном ОСОБА_12 , ОСОБА_7 підбіг до неї ззаду та, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, наніс їй один удар тупим предметом по голові, у результаті чого остання зазнала фізичного болю та впала на землю. Після цього, ОСОБА_7 , діючи повторно, відкрито, з корисливих мотивів, вихопив з рук ОСОБА_12 її жіночу сумку, в якій знаходилися грошові кошти у сумі 800 грн, грошові кошти у сумі 150 російських рублів, що станом на 27 вересня 2017 року еквівалентно 68 грн 80 коп.; дзеркало подвійне, вартістю відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №19/119/9-3/3265е від 20 жовтня 2017 року 18 грн, службове посвідчення провідника № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_14 , а також гаманець жіночий, дисконтні картки магазинів «Єва», «Пані», «Аврора», «Будмаркет», «Аптека Доброго дня», «Адідас», сережки з металу жовтого кольору (біжутерія), гребінець для волосся, флеш-карту пам`яті на 8 гб, дві зв`язки ключів, вологі серветки, банківські картки АТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Ощадбанк», що не представляють для ОСОБА_15 цінності.
Відкрито заволодівши майном ОСОБА_12 , а саме сумкою, в якій знаходилось вищевказане майно, ОСОБА_7 втік з місця вчинення злочину в напрямку провулку Лермонтова в м. Білопілля.
Своїми вищевказаними протиправними діями, ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду в сумі 886 грн 80 коп.

3. Крім того, 29 листопада 2017 року, в період часу з 10 години 30 хвилин до 20 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи повторно, маючи злочинний корисливий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, прибув до домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де за допомогою металевого лома, шляхом злому вхідних дверей проник до приміщення житлового будинку вказаного домогосподарства, в якому на той час перебувала потерпіла ОСОБА_16 , 1938 року народження.
Перебуваючи у будинку, ОСОБА_7 у присутності ОСОБА_16 , яка знаходилася у ліжку в одній з кімнат та бачила обвинуваченого, тобто діючи відкрито для потерпілої, реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, без застосування насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, діючи повторно, відкрито заволодів наступним майном та вартістю відповідно до висновків судових товарознавчих експертиз:
- обручкою із золота 585 проби, вагою 4 г, вартістю 2 559 грн 68 коп.;
- кулоном із золота 585 проби, вагою 3 г, вартістю 1 919 грн 76 коп.;
- ланцюжком із золота 585 проби, вагою 3 г, вартістю 1 919 грн 76 коп.;
- сережками із срібла 925 проби, вагою 6 г, вартістю 76 грн 98 коп.;
- сережками із срібла 925 проби, вагою 3 г, вартістю 38 грн 49 коп.;
- браслетом із срібла 925 проби, вагою 1,5 г, вартістю 19 грн 25 коп.;
- сережками із срібла 925 проби, вагою 2,8 г, вартістю 35 грн 92 коп.;
- браслетом із срібла 925 проби, вагою 2,3 г, вартістю 29 грн 51 коп.;
- сережками із срібла 925 проби, вагою 2,8 г, вартістю 35 грн 92 коп.;
- пластиковими коробами для електропроводки в кількості 25 шт., довжиною по 2 м кожен, загальною вартістю 471 грн;
- пластиковими коробами для електропроводки в кількості 12 шт., довжиною по 2 м кожен, загальною вартістю 115 грн 92 коп.;
- підвіскою у вигляді балерини із золота 585 проби, вагою 1,51 г, вартістю 1 780 грн 03 коп.;
- сережками із золота 585 проби, вагою 3 г, вартістю 3 536 грн 24 коп.;
- грошима в сумі 4 000 грн, а всього майном на суму 16 538 грн 58 коп.
Після цього ОСОБА_7 з викраденим майном покинув місце скоєння злочину.
Здійснюючи вищевказані дії, ОСОБА_7 усвідомлював їх суспільно небезпечний характер, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілим і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.
Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги.

В своїх апеляційних скаргах:

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить вирок Білопільського районного суду Сумської області від 23.03.2020 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190, ч. ч. 2, 3 ст. 186 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
Дослідити встановлені у кримінальному провадженні докази.
Ухвалити новий вирок, за яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ч. 2 ст. 190, ч. ч. 2, 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за:
- ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;
- ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
- за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді 7 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без зміни.
Обґрунтовуючи свою вимогу прокурор вказує на те, що призначивши ОСОБА_7 покарання, передбачене санкціями ч. 2 ст. 190, ч. 2 та ч. З ст. 186 КК України, суд невірно визначив його розмір, який є явно несправедливий через м`якість. Таке покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, його особі, не сприяє виправленню та перевихованню обвинуваченого. Так, ОСОБА_7 тривалий час ніде не працює і не вживає заходів до працевлаштування, на шлях виправлення та перевиховання не став, вчинив нові кримінальні правопорушення через незначний час після відбування покарання за попереднім вироком, за місцем мешкання характеризується посередньо, не вжив заходів до відшкодування заподіяної шкоди. Безпідставно судом враховано, як позитивні дані про особу обвинуваченого, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, оскільки у судовому засіданні не досліджувалося питання можливості самостійного матеріального утримання доньки, а не за рахунок аліментів, що сплачувала матір дитини.
Крім того, апелянт зазначає, що суд також в повній мірі не врахував ставлення обвинуваченого до скоєних правопорушень. За весь час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_7 надавав суперечливі показання, неодноразово їх змінював, вину у вчиненому не визнав, не розкаявся;

- захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції від 23.03.2020 р. у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2, ч. З ст. 186 КК України - скасувати, а справу направити для нового розгляду до суду першої інстанції.
В своїх апеляційних доводах захисник посилається на те, що судом за епізодом злочину за ч.2 ст.190 КК України не було перевірено версію , що фактично в оману був введений сам обвинувачений працівником Управління соціального захисту населення Білопільської РДА ОСОБА_10 та не з`ясовано чи не було інших подібних фактів в Управлінні соціального захисту населення Білопільської РДА щодо неправомірних виплат щодо отримання компенсацій виплати особи, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80 років. Стороною обвинувачення не надано жодного доказу, яким би підтверджено доступ ОСОБА_7 до паспортів чи паспортних даних пристарілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 та можливості надання їх без відома власників. ОСОБА_7 не передбачав та не бажав настання суспільно небезпечних наслідків, оскільки не усвідомлював на той час того, що його дії є протиправними, а тому в діях ОСОБА_7 відсутній прямий умисел до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України.
Крім того, апелянт зазначає, що з приводу епізоду в якому потерпілою являється Скляр ( ОСОБА_12 ) то судом не враховано клопотання сторони захисту про визнання недопустимими доказами той факт, що реєстрація в ЄРДР кримінального провадження №0000172 за ст. 186 ч. 1 КК України за фактом відкритого заволодіння майном Скляр ( ОСОБА_12 ) відбулася 29.09.2017 за скаргою ОСОБА_12 , яка надійшла на неправомірні дії працівників Білопільського ВП. Водночас дана скарга не відповідала вимогам ст. 214 КПК України, оскільки стосувалася протиправних дій працівників Білопільського ВП. Також особа не повідомлялася про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України. У свою чергу працівниками Білопільського ВП до ЄРДР повідомлення 27.09.2017 про вчинення стосовно потерпілої кримінального правопорушення внесено не було. Це вказує на порушення з боку працівників прокуратури процедури та підстав щодо внесення відомостей до ЄРДР. Разом з тим, судом не було врахований той факт, що крім самих показів потерпілої Скляр ( ОСОБА_12 ) ,інших доказів, якими підтверджувалася б участь ОСОБА_7 у скоєнні стосовно неї грабежу надано не було. Жодних речових доказів у ОСОБА_7 вилучено по даному епізоду не було. Крім того, допитаний в якості свідка ОСОБА_17 повідомив, що дійсно поряд з будинком за адресую: АДРЕСА_3 він бачив в 2017 році Скляр ( ОСОБА_12 ) поряд із ОСОБА_7 , яка сварила його після того, як останній знімав білизну, що висіла на подвір`ї, але жодної сумки, про що вимагала Скляр ( ОСОБА_12 ) у ОСОБА_7 він не бачив. Крім того, свідок вказав, що Скляр ( ОСОБА_12 ) перебувала з явними ознаками алкогольного сп`яніння.
Захисник ОСОБА_8 також вказує на те, що з приводу третього епізоду, то судом не було належним чином враховано факт недопустимості доказів в наслідок істотного порушення прав та свобод ОСОБА_7 . Фактично, під час проведення невідкладного обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресую: АДРЕСА_1 , він мав статус підозрюваного, оскільки через силу та застосування до нього кайданок змушений був залишатися поряд працівниками поліції, про що було підтверджено під час допиту в якості свідків - понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Вони повідомили, що 30.11.2017 під час проведення обшуку ОСОБА_7 був у доставлений працівниками поліції з Білопільського ВП, на руках у нього були кайданки. Крім того, ОСОБА_7 скаржився під час обшуку що порушується його право на захист, але захисника йому надано так і не було. Крім того, не було перевірено, яким чином до квартири ОСОБА_7 потрапили працівники поліції, якщо на ОСОБА_7 були кайданки. Чи могли працівники поліції до проведення обшуку проникнути до даної квартири, оскільки на той час вдома вже перебувала малолітня дитина обвинуваченого разом з працівником із служби у справах дітей.
Окрім цього, апелянт посилається на те, що протокол проведення невідкладного обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 та відеозаписом слідчої дії; огляд ОСОБА_7 , протоколи пред`явлення речей для впізнання за участю потерпілих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , висновок судової дактилоскопічної експертизи №19/119/6- 1/814е від 06 грудня 2017 року, висновок судової трасологічної експертизи №19/119/6-2/1523е від 12 грудня 2017 року, висновок судової експертизи матеріалів, речовин і виробів №19/119/7-1/2073е від 20 грудня 2017 року, висновок судової трасологічної експертизи №19/119/6-2/1554е від 11 грудня 2017 року, висновок судово-біологічної експертизи є недопустимими доказами, оскільки отримані з порушенням вимог кримінального процесуального закону
Апелянт також зазначає, що судом не надано належної оцінки показанням потерпілої ОСОБА_20

- обвинувачений ОСОБА_7 , з урахуванням доповнених апеляційних доводів та вимоги, просить скасувати вирок районного суду і призначити новий розгляд з підстав, які зазначені в апеляційній скарзі його захисника ОСОБА_8 .
Апелянт в своїх апеляційних доводах також вказує на те, що його затримання було проведено з порушенням вимог кримінального процесуального закону; інкриміновані йому злочини він не вчиняв; судовий розгляд проведено неповно та з обвинувальним ухилом; йому не були надані для ознайомлення речові докази при відкритті матеріалів в порядку ст.290 КПК України. Крім того, обвинувачений зазначає, що він має неповнолітню дитину, яку виховує самостійно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги сторони захисту в повному обсязі, а також доводи прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що усі подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочинів згідно пред`явленого обвинувачення, дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував його дії та обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1,2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України.
Апеляційні доводи сторони обвинувачення, що містять твердження про припущення та помилковість висновків суду, зазначених у вироку, а також їх суперечність фактичним обставинам справи, мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту. Такі твердження апелянта повністю спростовуються об`єктивними відомостями дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні за участю сторін, внаслідок чого судом надано їм обґрунтовану оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками проведення всього судового розгляду.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 та доведеності його вини у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, тобто злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, суд обґрунтовано послався: на показання представника потерпілої особи ОСОБА_22 , свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .
Крім того, судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у: особовій справі отримувача компенсації по догляду за пристарілою особою №801118, оформленої на ім`я ОСОБА_7 ; рішенні Управління соціального захисту населення Білопільської РДА від 01 квітня 2016 року про призначення ОСОБА_7 компенсаційної виплати; заяві ОСОБА_7 від 01 липня 2016 року до УСЗН про припинення виплати компенсації у зв`язку з припиненням догляду за особою, яка досягла 80 років; рішенні від 02 липня 2016 року ОСОБА_7 про припинення виплати компенсації по догляду за престарілою ОСОБА_9 ; довідці про виплату ОСОБА_7 за період з березня по червень 2016 року компенсації по догляду за особою, яка досягла 80 років, у сумі 57 грн 18 коп.; особовій справі отримувача компенсації по догляду за пристарілою особою №801176, оформленої на ім`я ОСОБА_7 ; рішенні Управління соціального захисту населення Білопільської РДА від 19 вересня 2016 року про призначення ОСОБА_7 компенсаційної виплати; акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_11 ; заяві ОСОБА_11 на ім`я начальника УСЗН; рішенні від 01 жовтня 2019 року ОСОБА_7 про припинення виплати компенсації по догляду за престарілою ОСОБА_11 ; довідці про виплату ОСОБА_7 за період з вересня 2016 року по вересень 2019 року компенсації по догляду за особою, яка досягла 80 років, у сумі 1 055 грн 13 коп.; особовій справі ОСОБА_7 №621214; рішенні УСЗН Білопільської РДА про виплату ОСОБА_7 державної соціальної допомоги з 01 березня 2016 року по 31 серпня 2016 року в розмірі 1 487 грн 36 коп.; довідці про виплату ОСОБА_7 за період з березня 2016 року по червень 2016 року державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї у загальному розмірі 6 078 грн 70 коп.; заявах ОСОБА_7 від 20 вересня 2016 року, 01 березня 2017 року, 05 вересня 2017 року, 21 березня 2018 року, 07 вересня 2018 року та 07 березня 2019 року про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації, субсидій та пільг; рішеннях Управління соціального захисту населення Білопільської РДА про призначення ОСОБА_7 державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї : 1) рішенням від 21 вересня 2016 року за період з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2017 року в розмірі 1 551 грн 99 коп.; 2) рішенням від 02 березня 2017 року за період з 01 березня 2017 року по 31 серпня 2017 року в розмірі 1 686 грн 42 коп.; 3) рішенням від 11 вересня 2017 року за період з 01 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року в розмірі 1 761 грн 36 коп.; 4) рішенням від 23 березня 2018 року за період з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2018 року в розмірі 1 831 грн 84 коп.; 5) рішенням від 12 вересня 2018 року за період з 01 вересня 2018 року по 28 лютого 2019 року в розмірі 1 903 грн 19 коп.; 6) рішенням від 07 березня 2019 року за період з 01 березня 2019 року по 31 серпня 2019 в розмірі 1 974 грн ; довідці про виплату ОСОБА_7 за період з вересня 2016 року по вересень 2019 року державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї у загальному розмірі 65 677 грн 12 коп.
В мотивувальній частині вироку суд навів переконливі докази вини ОСОБА_7 , розкрив їх зміст та дав їм належну оцінку, з якою колегія суддів погоджується і наводити вдруге зміст письмових доказів вважає недоцільним.
Також суд ретельно проаналізував заперечення сторони захисту щодо незгоди з обвинуваченням та його недоведеності, і визнав ці заперечення необґрунтованими, належним чином мотивувавши своє рішення.
Так, представник потерпілої особи ОСОБА_22 пояснила в суді першої інстанції, що в УСЗН Білопільської РДА зберігаються особові справи ОСОБА_7 , згідно з якими 28 березня 2016 року останній вперше звернувся до Управління з заявою про призначення компенсації по догляду за ОСОБА_9 , яка досягла 80 років. До заяви долучено копію трудової книжки ОСОБА_7 , довідку з центру зайнятості про те, що він не перебуває на обліку як безробітний, документи, що посвідчують його особу, а також особу, за якою здійснюється догляд. 01 квітня 2016 року обвинуваченому призначено виплату вказаного виду компенсації з 28 березня 2016 року у розмірі 15 грн 51 коп., який у подальшому зростав. З 01 липня 2016 року за заявою ОСОБА_7 виплату компенсації по догляду за ОСОБА_9 припинено. Крім того, за заявою останнього від 30 березня 2016 року у період з 28 березня по 30 червня 2016 року йому було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї у розмірі 1 487 грн 36 коп., який у подальшому зростав залежно від зростання розміру прожиткового мінімуму. Всього за вказаний період обвинувачений отримав допомогу малозабезпеченій сім`ї у загальному розмірі 6 078 грн 70 коп.
16 вересня 2016 року ОСОБА_7 повторно звернувся до УСЗН з заявою про призначення компенсації по догляду за ОСОБА_11 , яка досягла 80 років, до якої долучив копію трудової книжки, довідку з центру зайнятості, а також з терцентру відносно особи, щодо якої здійснюється догляд. Рішення про призначення обвинуваченому даного виду компенсаційних виплат прийняте 19 вересня 2016 року. Компенсацію останній отримував у період з 16 вересня 2016 року до 30 вересня 2019 року. Також, за заявою ОСОБА_7 йому була призначена та виплачувалася державна соціальна допомога малозабезпеченій сім`ї у розмірі 1 551 грн 99 коп. щомісячно, який автоматично зростав залежно від збільшення розміру прожиткового мінімуму та становив: з 01 березня 2017 року - 1 686 грн 42 коп., з 05 вересня 2017 року 1 761 грн 36 коп., з 21 березня 2018 року 1 831 грн 84 коп., з 07 вересня 2018 року 1 903 грн 19 коп. та з 07 березня 2019 року 1 974 грн. Протягом зазначеного періоду, кожні шість місяців ОСОБА_7 подавав до Управління соціального захисту населення заяви про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, до яких долучав пакет необхідних документів. Зокрема, обвинувачений звертався з відповідними заявами: 30 березня 2016 року, 20 вересня 2016 року, 01 березня 2017 року, 05 вересня 2017 року, 21 березня 2018 року, 07 вересня 2018 року та 07 березня 2019 року, за якими УСЗН приймалися позитивні рішення відповідно: 04 квітня 2016 року, 21 вересня 2016 року, 02 березня 2017 року, 11 вересня 2017 року, 23 березня 2018 року, 12 вересня 2018 року та 12 березня 2019 року. У подальшому Управлінню соціального захисту населення Білопільської РДА стало відомо, що ОСОБА_7 не здійснює догляд за престарілою ОСОБА_11 , у зв`язку з чим спеціалістом здійснено виїзд за місцем проживання останньої, під час якого вказана інформація підтвердилася, після чого, з 01 жовтня 2019 року виплата обвинуваченому компенсації по догляду за особою, яка досягла 80 років та державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї припинена. За вказаний період ОСОБА_7 отримав компенсацію по догляду за особою, яка досягла 80 років у загальному розмірі 1 055 грн 13 коп., а також 65 677 грн 12 коп. державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї. Вищевказані суми компенсаційних виплати та допомоги щомісяця перераховувалися на рахунок ОСОБА_7 в АТ КБ «ПриватБанк».
Представник потерпілої особи ОСОБА_22 також пояснила, що період догляду за особою, яка досягла 80 років, особі, яка здійснює догляд, зараховується трудовий стаж. Відповідно, якщо особа догляд не здійснювала, то й права на зарахування трудового стажу не має. Крім того, якщо працездатна особа не працює, не служать, не навчається протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення, вона не має права на призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, крім випадків, якщо вона здійснює догляд за особою, що досягла 80-річного віку. У даному випадку, якби ОСОБА_7 не була призначена компенсаційна виплата по догляду за престарілими особами, то він не мав би права на отримання допомоги малозабезпеченій сім`ї.
Свідок ОСОБА_23 надала в районному суді показання про те, що з 23 березня 2010 року працює головним спеціалістом сектору прийому заяв та декларацій Управління соціального захисту населення Білопільської РДА. З ОСОБА_7 особисто не знайома та ніяких позаробочих стосунків з ним не підтримує. Останній був у неї на прийомі по запису та здавав документи на призначення компенсації по догляду за особою, яка досягла 80 років та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Вперше обвинувачений звернувся до УСЗН за призначенням компенсації по догляду за ОСОБА_9 28 березня 2016 року та разом з заявою установленого зразка подав наступні документи: свій паспорт, паспорт особи, за якою здійснюватиметься догляд, трудову книжку, довідку з центру зайнятості про те, що не перебуває на обліку, а також довідку з терцентру. В подальшому, 30 березня 2016 року ОСОБА_7 звернувся з заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, разом з якою подав декларацію про доходи, довідку про склад сім`ї, довідку з міської ради про відсутність земельної ділянки, а також трудову книжку.
Крім того, 16 вересня 2016 року ОСОБА_7 подавав до УСЗН заяву про призначення компенсації по догляду за особою, яка досягла 80 років ОСОБА_11 та 20 вересня 2016 року заяву про призначення допомоги малозабезпеченій сім`ї. У подальшому, обвинувачений приходив до неї на прийом з заявами про призначення означеного виду допомоги 01 березня 2017 року, 05 вересня 2017 року та 21 березня 2018 року. Перевіривши правильність заповнення заяв та наявність усіх необхідних документів, вона формувала особові справи та передавала їх до відділу призначень для прийняття рішення.
Свідок ОСОБА_23 також надала в суді першої інстанції показання про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не зверталися до УСЗН з приводу призначення особи по догляду за ними. Присутність останніх під час подання відповідної заяви особою, яка бажає здійснювати догляд, а також наявність від їх імені довіреності чинним законодавством не передбачені. Державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям призначається працездатним особам, які перебувають на обліку у центрі зайнятості, працюють, навчаються протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення, якщо у складі сім`ї є інваліди, троє і більше дітей, один з членів сім`ї не може отримувати дохід, так як часто хворіє. Виходячи з наданих ОСОБА_7 документів, без призначення компенсації по догляду за особою, яка досягла 80 рокві, він не мав би права на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_23 має особисту зацікавленість у розгляді цього кримінального провадження, оскільки цей свідок ретельно допитувався в ході судового розгляду в суді першої інстанції, вона надавала детальні показання про обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину, в тому числі щодо написання обвинуваченим відповідних заяв та надання ним паспортів ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , попереджалася про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а тому підстав вважати, що свідок має намір оговорювати обвинуваченого немає.
Згідно ч.4 ст. 95 КПК України , суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що з досліджених у судовому засіданні матеріалів особових справ обвинуваченого, заведених УСЗН Білопільської РДА Сумської області, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, вбачається, що заяви затвердженого зразка про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї та компенсаційної виплати по догляду за особою, яка досягла 80 років, в яких зокрема вказувалися паспортні дані такої особи, а також банківський рахунок заявника для зарахування виплат, та декларації про доходи та майновий стан особи, яка звернулася за призначенням усіх видів соціальної допомоги, заповнювалися власноручно ОСОБА_7 , що останній підтвердив у судовому засіданні на початку судового розгляду кримінального провадження (арк. 115-116, 118-119, 123-124, 126-127, 138-142, 149-152, 157-158, 160-161, 170-171, 173-174, 183-184, 186-187 т. 4). Також на ім`я обвинуваченого видавалися довідки Білопільською міською радою, Білопільським районним центром зайнятості, ВДВС Білопільського РУЮ, що спростовує доводи ОСОБА_7 про те, що збором усіх документів, необхідних для призначення компенсації та допомоги малозабезпеченій сім`ї займалася спеціаліст УСЗН ОСОБА_10 (арк. 117, 121, 125, 131, 154, 159, 162, 167, 172, 175, 179, 188, 192 т. 4).
Колегія суддів також критично відноситься до доводів захисника, що судом не з`ясовано, чи не було інших подібних фактів в Управлінні соціального захисту населення Білопільської РДА щодо неправомірних виплат щодо отримання компенсацій виплати особи, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80 років, оскільки вони суперечать та виходять за межі вимог ст.337 КПК України.
Крім того, в ході судового розгляду в суді першої інстанції свідок ОСОБА_24 надала показання про те, що проживає по-сусідству з ОСОБА_11 . Донька останньої, яка мешкає в м. Харків, віддала їй ключі від будинку, щоб приглядала за матір`ю. Протягом чотирьох років, до весни 2019 року догляд за ОСОБА_11 здійснювала ОСОБА_27 , яка приходила до підопічної щодня, вранці та ввечері. Обвинуваченого ніколи не бачила. Про те, що ОСОБА_7 здійснює догляд за ОСОБА_11 , остання також їй нічого не розповідала. Свої особисті документи ОСОБА_11 зберігає під замком та нікому їх не передає. Яким чином копія паспорту ОСОБА_11 могла потрапити в УСЗН, в особову справу ОСОБА_7 їй не відомо.
Свідок ОСОБА_25 під час його допиту в суді першої інстанції пояснив, що ОСОБА_9 була її бабою та померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . До дня смерті проживала зі своєю донькою, а її мамою, яка й здійснювала догляд за нею. Про те, що ОСОБА_7 оформляв в УСЗН компенсацію по догляду за ОСОБА_9 дізналася від працівників поліції. При цьому обвинувачений догляд за її бабою не здійснював. Документи останньої зберігала мама та нікому їх не передавала. Яким чином паспорт ОСОБА_9 потрапив в особову справу ОСОБА_7 не відомо.
Свідок ОСОБА_26 пояснила в суді першої інстанції, що з 2011 року і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 проживала з нею. Вона разом зі своїми дітьми доглядала за престарілою матір`ю. З приводу призначення особи для здійснення догляду за останньою в УСЗН не зверталася. Особисті документи зберігала вдома. Нікому їх не передавала. Обвинуваченого ніколи не бачила. ОСОБА_7 за її матір`ю не доглядав.

Щодо апеляційних доводів обвинуваченого та його захисника про непричетність ОСОБА_7 до вчинення грабежу за епізодом від 27 вересня 2017 року стосовно потерпілої ОСОБА_12 , колегія суддів зазначає наступне.
Потерпіла ОСОБА_28 в суді першої інстанції надала показання про те, що 27 вересня 2017 року приблизно о 21 годині 15 хвилин йшла з роботи додому через двори. Біля магазину «Ямал» почула, що хтось біжить. Приблизно на відстані 5 м від двору ОСОБА_29 відчула удар по голові, внаслідок чого присіла на землю. Обернувшись, побачила ОСОБА_7 , якого впізнала візуально в обличчя. Останній вихватив з її рук сумку з ключами від роботи та дому, документами, а також грошима у сумі 800 грн та 150 російських рублів, схопив балетку, яка спала з ноги, та побіг далі. Вона побігла слідом до триповерхового будинку, де, як у подальшому дізналася, проживав обвинувачений. Не знайшовши ОСОБА_7 , пішла шукати балетку. Коли взуття також не знайшла, знову повернулася до будинку ОСОБА_7 . Останній курив біля під`їзду. На її прохання віддати речі, обвинувачений лише насміхався, обзивав та висловлював погрози. Після цього вона повернулася до бару «Зодіак», де розповіла про те, що сталося своїм друзям. По її описанню, повар бару ОСОБА_30 впізнала у нападнику ОСОБА_7 , який влітку у дворі у ОСОБА_31 ремонтував її велосипед.

Свідок ОСОБА_32 пояснила в суді першої інстанції, що в той вечір, коли на ОСОБА_28 було здійснено напад, остання близько 20 20:30 год заходила в бар «Зодіак», де побула приблизно півгодини, випила трохи шампанського та пішла додому. Хвилин через 30-40 ОСОБА_33 повернулася та розповіла, що в районі магазину «Ямал», біля дитячого садка її пограбував чоловік, обличчя якого їй видалося знайомим. Останній забрав сумку з ключами, документами та грошима у сумі 800 грн, а також одну балетку. Після цього вони разом з ОСОБА_34 та батьком бармена відвели ОСОБА_12 додому, звідки ОСОБА_35 викликала поліцію.
Свідок ОСОБА_36 в судовому засіданні в суді першої інстанції надала показання про те, що приблизно два роки назад, в один з вересневих вечорів відпочивала з подругою та двома хлопцями у барі «Зодіак». Приблизно о 20:30 год до них приєдналася ОСОБА_12 . Остання побула близько 30 хвилин, випила 150 г шампанського та сама пішла додому. Хвилин через 30-40 ОСОБА_33 повернулася. Вона була дуже схвильована, без сумки та в одному балетку. Потерпіла розповіла, що на неї напав чоловік, вдарив по голові, забрав сумку з ключами від дому та грошима, розбив телефон. Після цього, всі разом вони пішли на місце події, щоб відшукати балетку, але нічого не знайшли та провели ОСОБА_37 додому. Перебуваючи біля будинку потерпілої, вона зі свого телефону викликала поліцію. ОСОБА_12 розповіла, що за рисами обличчя впізнала у нападникові обвинуваченого, так як у момент нападу останній наблизився дуже близько до неї.
Свідок ОСОБА_38 надав в суді першої інстанції показання, що приблизно два - три роки назад, в темну пору доби, в прохолодну пору року, він разом з товаришем курив біля під`їзду багатоквартирного будинку, за адресою: АДРЕСА_3 та бачив як ОСОБА_7 емоційно розмовляв з дівчиною. Остання звинувачувала обвинуваченого в тому, що він викрав у неї сумку та вимагала її повернути, на що ОСОБА_7 заперечував. Разом з цим свідок також зазначив, що обвинувачений вийшов з під`їзду ще до появи дівчини. Не зважаючи на прохолодну погоду, був одягнутий у футболку, шорти та тапки. Зняв білизну, яка висіла у дворі, та коли повертався назад, з`явилася вищезгадана дівчина та розпочалася сварка.
Зазначені свідки та потерпіла були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідома неправдивих показань та стороною захисту не надано будь-яких об`єктивних доказів, що свідки чи потерпіла ОСОБА_12 мають особисту зацікавленість щодо розгляду цього кримінального провадження чи вони мають намір обмовити обвинуваченого.
Показання зазначених свідків та потерпілої ОСОБА_28 також підтверджується даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 06 жовтня 2017 року та фототаблиці до нього, згідно якого, в період часу з 15 години до 15 години 30 хвилин оглянуто ділянку місцевості, що знаходиться на провулку Лермонтова в м. Білопілля, біля будинку №3, біля перехрестя вул. Преображенської та провул. Лермонтова.
Відповідно до відомостей протоколу слідчого експерименту від 29 листопада 2017 року, проведеного в період часу з 11 години 30 хвилин до 12 години 05 хвилин за адресою: АДРЕСА_4 , за участю потерпілої ОСОБА_14 , остання розказала і показала на місці про обставини відкритого викрадення її майна, вчиненого 27 вересня 2017 року о 21 годині 15 хвилин.
Згідно даних протоколу пред`явлення особи для впізнання від 01 грудня 2017 року та відеозаписом даної слідчої дії, який знаходиться на флеш-карті та оптичному диску, потерпіла ОСОБА_14 впізнала по обличчю ОСОБА_7 як особу, яка 27 вересня 2017 року вчинила відносно неї напад та заволоділа майном.
Апелянтами не зазначено в своїх апеляційних доводах та не вказано стороною захисту під час апеляційного розгляду підстав, що могли свідчити про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при проведенні вищевказаних слідчих дій, в тому числі вимог ст.ст. 104, 105, 106, 223, 228, 231, 237, 240 КПК України, які б тягнули за собою визнання протоколу цих слідчих дій від 29 листопада 2017 року, 01 грудня 2017 року недопустимими доказами.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №267 від 07 грудня 2017 року, в ході огляду ОСОБА_14 01 грудня 2017 року пошкоджень у останньої не виявлено. Наявні тілесні ушкодження у вигляді припухлості та гематоми по задній поверхні голови зліва, виявлені у неї її матір`ю ОСОБА_39 о 08 годині 28 вересня 2017 року, могли утворитися від одноразової дії тупого предмету, можуть відповідати терміну, вказаному в постанові, та можуть відноситися до категорії легких. Пошкодження у ОСОБА_14 могли бути отримані нею при обставинах, викладених у постанові слідчого. Механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований потерпілою ОСОБА_14 при проведенні слідчого експерименту, може відповідати тому, який остання продемонструвала.
Згідно висновку судової товарознавчої експертизи №19/119/9-3/3265е від 20 жовтня 2017 року, загальна ринкова вартість викраденого у ОСОБА_14 майна, зокрема, подвійного дзеркальця з зображенням дівчинки становить 18 грн. Встановити вартість іншого викраденого майна, зокрема сумки «клатч», гаманця, сережок, гребінця та флеш-карти на 8 ГБ не вдалося, у зв`язку з недостатністю інформації, про вказані речі.
З відомостей довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» від 07 грудня 2017 року вбачається, що станом на 27 вересня 2017 року курс Національного банку України складав 0,45869 грн за 1 російський рубль. Таким чином, вартість 150 рублів Російської Федерації складала 68 грн 80 коп.
Апелянтами не надано будь-яких об`єктивно встановлених даних щодо спростування зазначених відомостей.
Апеляційні доводи захисника та обвинуваченого щодо порушення процедури та підстави з боку працівників прокуратури щодо внесення відомостей до ЄРДР, оскільки ОСОБА_12 зверталася до прокуратури із заявою на неправомірні дії працівників Білопільського ВП - є суб`єктивними та необґрунтованими.
Виходячи із положень ч.1 та ч.2 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно відомостей витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 29.09.2017 року до прокуратури надійшла заява ОСОБА_14 про те, що 27.09.2017 року близько 21 год. в м.Білопілля ОСОБА_7 відкрито викрав її жіночу сумку, в якій знаходилися особисті речі, гроші та посвідчення залізничника, у зв`язку з чим до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення злочину за ч.2 ст.186 КК України (арк.12-15 т.2).
Під час апеляційного розгляд прокурор не заперечував, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про факт вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, стосовно потерпілої ОСОБА_14 були внесені прокурором внаслідок самостійного виявлення кримінального правопорушення, що не суперечить вимогам ст.214 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами сторони захисту щодо наявності порушень вимог кримінального процесуального закону при внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за цим кримінальним провадженням за епізодом від 27.09.2017 року стосовно потерпілої ОСОБА_14 .
Апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які вони зазначили в своїх апеляційних скаргах та підтримали під час апеляційного розгляду, щодо непричетності ОСОБА_7 до вчиненого стосовно ОСОБА_16 злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, є безпідставними, оскільки в повному обсязі спростовуються доказами сторони обвинувачення, які суд безпосередньо дослідив в судовому засіданні за участю сторін та надав їм належну оцінку у вироку, у відповідності до вимог чинного КПК України.
Згідно показань ОСОБА_20 , які вона надавала під час її допиту в суді першої інстанції, ввечері 29 листопада 2017 року, повернувшись з роботи додому виявила, що вхідні двері не замкнені, замок зламаний, у будинку гармидер. Мама ОСОБА_16 лежала на зім`ятій постілі, під нею був розірваний матрац та валялися CD-диски. На запитання, що трапилося, остання говорила, що приходив невисокий чоловік у чунях. Приблизно о 19 годині 30 хвилин викликала поліцію. Провівши огляд, поліцейські вилучили сліди. Коли оглянули зламані двері, сказали, що «схоже на почерк Валєри». З будинку було викрадено одяг та срібні коштовності доньки, гроші з бабиної пенсії у сумі 4 000 грн, а також її коштовності з золота, про які зазначено в обвинувальному акті. Про те, що були викрадені кабель електропроводки та короби до нього спочатку не помітили. Їх крадіжку виявили після того, як про це запитали співробітників поліції. З вилучених у ОСОБА_7 речей упізнала золотий кулон з червоним камінцем, а донька наручний годинник, який не є коштовним.
Під час допиту в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_18 показав, що він був запрошений співробітниками поліції в якості понятого під час проведення обшуку в квартирі за місцем мешкання ОСОБА_7 . Під час обшуку були виявлені та вилучені монтировки, викрутки, жіночий годинник та золоті прикраси (кулони). Зокрема, годинник був виявлений у спальні у банці з насінням. У цій же спальні були виявлені монтировки та викрутки. Щодо вказаного годинника обвинувачений висував декілька версій: що він належить йому, потім дружині, потім, що остання подарувала його донці. Також проводився обшук у підвалі, звідки нічого не вилучалося.
Допитаний у судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_19 показав, що був понятим під час проведення обшуку в трикімнатній квартирі за місцем проживання обвинуваченого. Вказана слідча дія проводилася по черзі в кожній з кімнат, у присутності всіх учасників та фіксувалася відеокамерою. Під час обшуку було виявлено та вилучено викрутки, фомки а також золоті жіночі прикраси. Щодо останніх ОСОБА_7 зазначав, що їх дружина прислала доньці з Москви. Всіх деталей обшуку не пам`ятає, так як пройшов тривалий проміжок часу.
Суд першої інстанції також безпосередньо дослідив, перевірив на предмет допустимості та у вироку обґрунтовано послався на дані, що містяться:
- протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього, у період часу з 22 години 35 хвилин 29 листопада 2017 року до 02 години 30 хвилин 30 листопада 2017 року на підставі письмової згоди ОСОБА_20 проведено огляд домогосподарства, яким користується остання, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . В ході огляду встановлено, що у дворі прямо по ходу від хвіртки з вулиці, у дерев`яному паркані є хвіртка, яка веде на город, на момент огляду не зачинена та не пошкоджена. Вхід у жилий будинок здійснюється через дерев`яні двері синього кольору, які відчиняються назовні наліво та ведуть у коридор розміром 5х2 м. На дверях, на висоті 76 см з середини мається накладний замок, на момент огляду відірваний з торцевої сторони дверей та зі сторони коридору тримається на двох шурупах, знаходиться у положенні «замкнено». У ділянці кріплення замка з торця дверей мається пошкодження розміром 4х17 см у виді відщепу деревини, по нижньому краю якого виявлено та вилучено слід знаряддя злому шириною у межах 11 мм. Крім того у ділянці злому вилучено мікрочастини та зразки фарби. Осип фарби виявлено також на підлозі під дверима. Прямо по ходу через коридор маються дерев`яні двері, оббиті коричневим дермонтином, які ведуть до кімнати №1. У вказаних дверях, на висоті 95 см розміщений врізний замок у положенні «відчинено», в який вставлено пластичний зубчастий ключ з металу жовтого кольору, який у ході огляду вилучено. При обробці речей та предметів у будинку магнітним порошком «Антрацит» виявлено три сліди рук. З вхідних дверей зі сторони кімнати №1 виявлено слід овальної форми розміром 14х19 мм, в якому відобразилася частково центральна ділянка узору нігтьової фаланги, слід відкопійовано на відрізок липкої стрічки №1. На шухляді кухонної стінки виявлено слід руки овальної форми, розміром 13х24 мм, в якому відображено петлястий папілярний узор, ніжки петель спрямовані вліво. Вказаний слід скопійовано на відрізок липкої стрічки №2. На коробку з-під годинника виявлено слід руки овальної форми розміром 24х40 мм, в якому відобразився петлястий папілярний узор, ніжки петель направлено вліво. Слід відкопійовано на відрізок липкої стрічки №3. На розірваній коробці з написом «ESFERO» виявлені слід тканини розміром 35х50 мм, який відкопійовано на відрізок липкої стрічки №1. На коробку з-під фотоапарату «OLYMPUS» виявлено слід тканини, розміром 25х45 мм, який відкопійовано на відрізок липкої стрічки №2. На стільці в кімнаті №3 перед платяною шафою виявлено слід низу підошви взуття, розміром 50х45 мм, в якому відображено смуги шириною 7 мм, між смугами 5 мм. Слід відкопійовано на відрізок липкої стрічки №1 та сфотографовано масштабним способом;
- у акті про застосування службового собаки від 29 листопада 2017 року, з якого вбачається, що на місце події за адресою: АДРЕСА_2 виїжджав інспектор кінолог ОСОБА_40 зі службовим собакою, який взяв на городі слід, повів по натоптаній ґрунтовій стежці, вивів до ґрунтової дороги в кінці городу, повернув праворуч та довів до вул. Спаської, де припинив свою роботу;
- у протоколі огляду предметів від 01 грудня 2017 року, слідчим Білопільського ВП проведено огляд речей, вилучених в ході ОМП 29 листопада 2017 року з будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: паперового конверта з написом «Пакунок №4», при відкритті якого в середині виявлено плоский зубчастий ключ з металу жовтого кольору для циліндрового механізму замка, розміром 6,3х2х0,8 см. В ручці для тримання ключа мається отвір овальної форми, розміром 13х7 мм. На ручці ключа мається клеймо схоже на «Ш». По закінченню огляду вказаний ключ упаковано до паперового конверту;
- у протоколі обшуку від 30 листопада 2017 року та відеозаписом слідчої дії, який міститься на флеш-карті, з квартири за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 вилучено наступне майно: 1) банківська картка «ПриватБанку» № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_41 , дійсна до 03 грудня 2012 року; 2) жіночий годинник у формі браслету фірми «ОМАХ», металевого кольору, кварцовий, не працюючий, без одного камінця (третього зверху); 3) підвіска білого кольору у вигляді серця в поліетиленовому пакеті; 4) сумочка бордового кольору з бархату, в якій знаходилися: хрестик з жовтого металу; ланцюжок з жовтого металу довжиною 56 см.; підвіска з жовтого металу в формі серця з камінцем; кулон з жовтого металу з червоним каменем у формі краплі; ланцюжок з білого металу довжиною 54 см з хрестиком з такого ж металу; 5) фомка металева кругла в перетині, довжиною 42 см, лапчастого типу; 6) фомка плоска в перетині, довжиною 44 см; 7) викрутки у кількості 4 шт., одна довжиною 30 см, з червоним руків`ям; друга довжиною 30 см з жовтим руків`ям та маркуванням «29х1,0х60» та дві викрутки з руків`ям зеленого та чорного кольорів з маркуванням «майстер toll», довжиною 23 та 26 см; 8) мобільний телефон марки FLY в робочому стані; 9) мобільний телефон марки «Samsung duos», золотистого кольору в робочому стані;10) шапка спортивна сірого кольору з чорними смугами; 11) сім-картка оператора «Водафон»;
- у протоколі огляду предметів від 01 грудня 2017 року та фототаблиці до нього, вищевказані предмети оглянуті слідчим Білопільського ВП у присутності двох понятих;
- у висновку судової експертизи лакофарбових матеріалів і покрить №25581 від 29 березня 2019 року вбачається, що для проведення експертизи були надані зразки фарби, дві фомки та чотири викрутки, які були вилучені 30 листопада 2017 року під час проведення невідкладного обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення експертизи встановлено, що на поверхні чотирьох викруток нашарування лакофарбових покрить відсутні. На поверхні сплющеного та роздвоєного кінця фомки з поперечним перерізом циліндричної форми є нашарування в вигляді притертостей одношарових мікрочасток лакофарбового покриття світло-сірого, білого та коричневого кольору, які не походять від лікофарбового покриття вхідних дверей будинку, зразок якого надано на дослідження. На поверхні опуклої частини роздвоєного і зігнутого під кутом близько 90 градусів кінця фомки з поперечним перерізом прямокутної форми є нашарування у вигляді притертості одношарових мікрочасток лакофарбового покриття синього кольору, які мають спільну родову належність з лакофарбовим покриттям вхідних дверей будинку, зразок якого надано на дослідження;
- у висновку судової трасологічної експертизи №25588 від 29 березня 2019 року слід знаряддя зламу, вилучений 29 листопада 2017 року під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , придатний для ідентифікації. Даний слід залишений ломом лапчастим, який був вилучений 30 листопада 2017 року під час проведення невідкладного обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- у висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №10-1/1906 від 25 січня 2018 року генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлені на ключі, який був вилучений в ході огляду місця події 29 листопада 2017 року, збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_7 . Походження клітин з ядрами, виявлених на ключі, від ОСОБА_21 та ОСОБА_20 виключається;
- у висновку судової товарознавчої експертизи №19/119/9-3/3850е від 06 грудня 2017 року вбачається, що загальна вартість майна, викраденого з будинку АДРЕСА_2 , станом на 29 листопада 2017 року могла становити 6 635 грн 27 коп., а саме: 1) ланцюжка довжиною 40 см, виготовленого із золота 585 проби, вагою 3 г, плетіння звичайне, в цілісному стані, без пошкоджень 1 919 грн 76 коп.; 2) кулона у вигляді краплини з повздовжніми гранями, виготовленого із золота 585 проби, вагою 3 г, в цілісному стані, без пошкоджень 1 919 грн 76 коп.; 3) обручки у вигляді ромба з повздовжніми гранями, виготовленої із золота 585 проби, вагою 4 г, в цілісному стані, без пошкоджень 2 559 грн 68 коп.; 4) сережок у вигляді квітки «Лотос», виготовлених із срібла 925 проби, загальною вагою 6 г, в цілісному стані, без пошкоджень 76 грн 98 коп.; 5) сережок у вигляді квітки «Купава», виготовлених із срібла 925 проби, загальною вагою 3 г, в цілісному стані, без пошкоджень 38 грн 49 коп.; 6) браслета у вигляді квіток (звено у вигляді квіток), виготовленого з срібла 925 проби, вагою 1,5 г, в цілісному стані, без пошкоджень 19 грн 25 коп.; сережок у вигляді квіток, виготовлених із срібла 925 проби, загальною вагою 2,8 г, в цілісному стані, без пошкоджень 35 грн 92 коп.; 7) браслета у вигляді квіток з пелюстками, виготовленого з срібла 925 проби, вагою 2,3 г, в цілісному стані, без пошкоджень 29 грн 51 коп.; 8) сережок у вигляді квіток з пелюстками, виготовлених із срібла 925 проби, загальною вагою 2,8 г, в цілісному стані, без пошкоджень 35 грн 92 коп.;
- у висновку судової товарознавчої експертизи №19/119/9-3/4010е від 18 грудня 2017 року загальна ринкова вартість майна, викраденого з будинку АДРЕСА_2 , станом на 29 листопада 2017 року могла становити 586 грн 92 коп., зокрема: 1) 25 шт. пластикових коробів для електропроводки, білого кольору, довжиною 2 м кожен, розміром 25х25 мм, з написами 62 220 tmcom, придбаних новими влітку 2017 року, без пошкоджень - 471 грн; 2) 12 шт. пластикових коробів для електропроводки, білого кольору, довжиною 2 м кожен, розміром 16х16 мм, придбаних новими влітку 2017 року, без пошкоджень - 115 грн 92 коп.;
- у висновку судової товарознавчої експертизи №19/119/11-1/2024е від 19 вересня 2019 року загальна ринкова вартість майна, викраденого з будинку АДРЕСА_2 , станом на 29 листопада 2017 року могла складати 5 316 грн 27 коп., зокрема: 1) підвіски у вигляді балерини, виготовленої із золота 585 проби, довжиною 30 мм, масою 1,51 г, у цілісному стані, без пошкоджень - 1 780 грн 03 коп.; 2) сережок, виготовлених із золота 585 проби, загальною масою 3 г, у цілісному стані, без пошкоджень - 3 536 грн 24 коп.;
- в протоколі пред`явлення речей для впізнання від 01 грудня 2017 року та фототаблиці до нього вбачається, що потерпіла ОСОБА_20 серед наданих їй схожих між собою речей впізнала викрадений 29 листопада 2017 року з її будинку, за адресою: АДРЕСА_2 кулон з червоним каменем каплевидної форми за наступними ознаками: кольором металу, формою (каплевидною), червоним каменем та дрібними білими камінцями, якими він оздоблений;
- у протоколі пред`явлення речей для впізнання від 30 листопада 2017 року та відеозаписом даної слідчої дії, який знаходиться на флеш-карті та оптичному диску, потерпіла ОСОБА_21 впізнала викрадений 29 листопада 2017 року з її будинку, за адресою: АДРЕСА_2 за наступними ознаками: маркою, формою циферблату, відсутньому третьому зліва штучному каменю у верхньому ряду;
- в протоколі пред`явлення речей для впізнання від 01 грудня 2017 року та фототаблиці до нього, потерпіла ОСОБА_21 серед наданих їй схожих між собою речей впізнала викрадений 29 листопада 2017 року з її будинку, за адресою: АДРЕСА_2 кулон з червоним каменем каплевидної форми за наступними ознаками: кольором металу, формою (каплевидною), червоним каменем та дрібними білими камінцями, якими він оздоблений.
Апеляційні доводи сторони захисту щодо необхідності визнання недопустимим доказом протоколу невідкладного обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки він отриманий внаслідок істотного порушення прав людини, зокрема, права на захист, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Як вбачається з відомостей матеріалів кримінального провадження, постановою старшого слідчого Білопільського ВП ГУНП в Сумській області від 30.11.2017 року було вирішено провести невідкладний обшук житла та іншого володіння за місцем мешкання ОСОБА_7 (арк.115-116 т..3).
Згідно даних протоколу обшуку від 30 листопада 2017 року, ця слідча дія провадилася за участю ОСОБА_7 , спеціаліста, інших осіб та двох понятих, які будь-які зауваження до протоколу не подавали (арк.117-122 т.3). Матеріали кримінального провадження також не містять відомостей про те, що ОСОБА_7 просив надати йому захисника при проведенні цієї слідчої дії.
Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які були понятими під час обшуку від 30 листопада 2017 року, надали під час їх допиту в судовому засіданні від 11.03.2020 року показання про те, що ОСОБА_7 в ході проведення слідчої дії за його місцем мешкання висловлював свою незгоду з обшуком, але не пам`ятають, що обвинувачений просив надати йому захисника.
Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 01 грудня 2017 року надано дозвіл на проведення обшуку житла та іншого володіння за місцем мешкання ОСОБА_7 (арк.132-133 т.3).
Передбачені ст. 52 КПК України підстави для обов`язкової участі захисника в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , у даному випадку, відсутні.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для визнання протоколу обшуку від 30 листопада 2017 року за місцем проживання ОСОБА_7 недопустимим доказом, оскільки стороною захисту не доведено підстав, що могли свідчити про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при проведенні вищевказаних слідчих дій, в тому числі права обвинуваченого на захист.
Щодо доводів захисника та обвинуваченого про те, що працівниками Білопільського ВП ГУНП в Сумській області та ГУНП в Сумській області 30.11.2017 року та 01.12.2017 року за участю ОСОБА_7 проводилися слідчі дії, які відбувалися без участі захисника у зв`язку з чим необхідно визнати недопустимими доказами протоколи пред`явлення осіб для впізнання потерпілій ОСОБА_16 , пред`явлення потерпілій ОСОБА_28 осіб для впізнання 01.12.2017 року та відібрання біологічних зразків 01.12.2017 року, на думку колегії суддів, також є безпідставними, оскільки матеріали кримінального провадження не містять заяв обвинуваченого про призначення йому захисника у цей період. Обвинуваченим також не вносилися відповідні скарги до вищенаведені протоколи.
Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що той факт, що до початку проведення обшуку у квартирі перебувала невідома жінка з малолітньою дитиною обвинуваченого, про що зазначив у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , не підтверджує доводи ОСОБА_7 про те, що в його відсутність працівники поліції мали вільний доступ до його помешкання та підкинули вилучені під час обшуку речі, а також, що зазначена жінка є співробітником правоохоронного органу. Крім того, вказані доводи останнього спростовуються показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які були присутніми в якості понятих під час проведення обшуку в квартирі обвинуваченого та у судовому засіданні зазначили, що до початку вказаної слідчої дії ніхто з працівників поліції чи сторонніх осіб до квартири останнього не заходив та не виходив, двері в помешкання були замкнені.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про порушення судом вимог ст. 290 КПК України у зв`язку з невідкриттям стороні захисту речових доказів, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, підозрюваному ОСОБА_7 та захиснику ОСОБА_42 відповідно до вимог ст. 290 КПК України надано доступ до матеріалів досудового розслідування, з якими останні були ознайомленні. При цьому сторона захисту мала можливість заявити клопотання про огляд речових доказів, однак ні на досудовому розслідувані, ні під час судового розгляду у суді першої інстанції цим правом не скористалась, хоча і володіли інформацією щодо зберігання вказаних доказів та порядоку їх отримання.
Не суперечить вимогам КПК України і та обставина, що місцевий суд не досліджував в судових засіданнях зазначених речових доказів, оскільки ці предмети злочинного посягання досліджувалися на підставі інших доказів, а саме даних протоколів огляду місця події; постанов про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання; ухвал слідчих суддів тощо. Наведене узгоджується з положеннями ст. 94 КПК України про те, що суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Крім того, стороною захисту не надано доказів на підтвердження апеляційних доводів щодо застосування до ОСОБА_7 недозволених методів досудового розслідування. Цих обставин також не доведено і під час апеляційного розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186 КК України , так як місцевим судом повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності . Сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, може бути покладена в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням чи скасування оскаржуваного вироку.
Отже, версія та доводи обвинуваченого та його захисника про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції, а також щодо суперечливості та відсутності достовірних доказів на підтвердження його вини у вчиненні злочину за ч.2 ст.190, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186 КК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту.
Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним. Належність та допустимість доказів, обґрунтовано визнана судом.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені ч.2 ст.190, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186 КК України.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної скарги прокурора в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.
Так, кримінальне правопорушення за ч.2 ст.190 КК України, відповідно до класифікації за ст.12 КК України, є нетяжким злочином, а за ч.2 ст.186, ч.3 ст.186 КК України тяжкими злочинами. Обвинувачений має незняту та непогашену судимість за вчинення умисного злочину проти власності, на шлях виправлення не став та повторно вчинив кримінальні правопорушення проти власності. Будучи працездатною особою та маючи задовільний стан здоров`я ніде не працює, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, на утриманні має неповнолітню дитину.
Доводи прокурора про те, що суд безпідставно взяв до уваги те, що обвинувачений має на утриманні неповнолітню дитину, оскільки ОСОБА_7 ніде не працює, на думку колегії суддів, не свідчать про явну несправедливість призначеного покарання, через м`якість.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.
Згідно ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання, суд визнано вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Апеляційні доводи прокурора про зайву м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання як за кожен злочин окремо, так і за правилами ч.1 ст.70 КК України, у виді 6 років позбавлення волі та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо ухвалення нового вироку, на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки згідно відомостей кримінального провадження та поданої апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, об`єктивно відсутні нові обставини, які обтяжують призначене покарання та вказують на його невиправдану м`якість .
Крім того, питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к).
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Колегія суддів враховує фактичні обставини кримінального провадження; ступінь тяжкості та суспільного небезпечності вчинених злочинів; відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину; задовільну характеристику за місцем мешкання, та вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєнні ним нових злочинів, а апеляційна вимога прокурора щодо призначення більш суворого покарання є формальною, оскільки в апеляційній скарзі прокурор не обґрунтував, в зв`язку з чим таке посилення покарання може позитивно вплинути на процес виправлення обвинуваченого.
Отже, апеляційні вимоги прокурора про призначення обвинуваченому більш суворого покарання, слід вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер. Призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Разом з цим, відповідно до ст. 5 КК України та з урахуванням правового висновку Верховного Суду, що міститься в постанові від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, до обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають застосуванню положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, що також обумовлює зміну оскаржуваного вироку цій частині.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), обвинуваченому ОСОБА_7 належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 20 вересня 2019 року до 24 листопада 2020 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 23 березня 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 20 вересня 2019 року до 24 листопада 2020 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді