Ухвала Іменем України
07 липня 2020 року
м. Київ

справа № 663/277/19
провадження № 51-3135ск20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_4 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 05 березня 2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 16 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 05 березня 2020 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Скадовська Херсонської області, мешканця цього АДРЕСА_1 , не судимого,
засуджено за ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн, у рахунок відшкодування втраченого заробітку за період з 14 грудня 2018 року по 11 липня 2019 року 15 786,30 грн, в рахунок відшкодування втраченого заробітку за період з 12 липня 2019 року по день поновлення працездатності 4173 грн щомісячно.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 16 червня 2020 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Як установив суд, ОСОБА_5 03 грудня 2018 року близько 05:30, керуючи технічно справним автомобілем 3A3 110217, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись з швидкістю близько 60 км/год по автодорозі із с. Антонівка в м. Скадовськ, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху в темну пору доби, не виявив попереду пішохода на проїзній частині, не вчинив негайних та своєчасних заходів для зменшення швидкості, чим порушив вимоги п.п «б» п. 2.3., п. 12.2, п. 12.3. Правил дорожнього руху та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який у результаті ДТП отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме незастосування статті 75 КК. Водночас покликається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставинами, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. У своїй касаційній скарзі захисник, окрім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що не є предметом дослідження суду касаційної інстанції.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, ґрунтується на зібраних і досліджених судом доказах, зокрема на показаннях самого засудженого, у яких він повністю визнав свою вину, показаннях потерпілого, свідків, даних висновків судово-технічних та судово-медичних експертиз.
Дії засудженого за ч.1 ст. 286 КК кваліфіковані правильно.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається з копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, частково відшкодував шкоду, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, та думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні.
Також судами враховано те, що засуджений покинув місце події та залишив потерпілого, який не міг самостійно пересуватись, без допомоги, не цікавився здоров`ям останього, наслідки злочину: визнання потерпілого інвалідом третьої групи та те, що він продовжує зазнавати негативних наслідків спричинених злочином (обмеженість у пересуванні).
Крім того, аналогічні за змістом доводи про надмірну суворість покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином розглянув апеляційну скаргу сторони захисту і вмотивовано відмовив у її задоволенні, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення.
Ухвала апеляційного суду не суперечить положенням статей 370, 419 КПК.
Ураховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_4 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 05 березня 2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 16 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3