ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1004/20 Справа № 210/3792/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваної (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, офіційно не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року клопотання процесуального керівника прокурора групи прокурорів прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000576 від 02.09.2019 року було задоволено та застосовано до ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч.3 ст.311 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, по 06.09.2020 року включно, з визначенням застави у межах 5000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 10.07.2020 року складає 10 590 000 грн.
Рішення суду обґрунтовано тим, що слідчий суддя врахував тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , дані про особу підозрюваної, яка має постійне місце проживання, офіційно не працює, раніше не засуджена, вік підозрюваної, стан її здоров`я, міцність соціальних зв`язків.
Виходячи з особливої тяжкості інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які зазначено у клопотанні прокурора та наведено прокурором у судовому засіданні.
Слідчий суддя при вирішенні клопотання врахував доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_8 намірів перешкоджати проведенню досудового розслідування та дані про її особу, однак з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, прийшов до висновку про недостатність таких даних для оцінки поведінки підозрюваної належною при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, оскільки в ході розгляду клопотання підозрюваною та її захисником не надано слідчому судді доказів в обґрунтування доводів про відсутність у підозрюваної ОСОБА_8 наміру вчинити дії, направлені на переховування від органу досудового розслідування та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 не погодилась з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або визначити мінімальний розмір застави.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.
Зазначає, що слідчий суддя в порушення ст. 178 КПК України не врахував обставини, які нівелюють ризики, передбачені ст. 177 КПК України та обумовлюють можливість застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою та визначення мінімального розміру застави, а саме те,що ОСОБА_8 є не судимою собою та не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, знищити, сховати або спотворити будь-які з речей або документів, впливати на свідків, скоювати інші кримінальні правопорушення.
Також вказує, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 разом із двома малолітніми доньками, яких виховує самостійно, оскільки батько дітей не надавав матеріальної допомоги на їх утримання.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваної та її захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад пять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора слідчим суддею дотримані, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів убачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні прокурора дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих їй кримінальних правопорушень, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
В даному випадку апеляційний суд також погоджується з тим, що існують обґрунтовані ризики того, що ОСОБА_8 , знаходячись на свободі, може, усвідомлюючи невідворотність призначення покарання у вигляді реального позбавлення волі, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки вчинила особливо небезпечне, протиправне діяння, безпосередньо придбавала у невстановлених слідством громадян Арабської Республіки Єгипет прекурсоровмістких лікарських засобів (псевдоефедрину), а отже має тісні зв`язки за кордоном та може покинути територію Дніпропетровської області та України; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на інших підозрюваних у зазначеному кримінальному провадженні з метою зміни ними свідчень на свою користь, оскільки зазначені правопорушення вчинені за попередньою змовою групою осіб, в тому числі знаходячись на свободі може інформувати та скеровувати дії та показання осіб, які також причетні до вчинення кримінальних правопорушень, одна на даний час не затримані; продовжити вчинювати аналогічні кримінальні правопорушення, оскільки інкриміновані ОСОБА_8 правопорушення вчинені за попередньо розробленим злочинним плану, за попередньою змовою групою осіб, тобто існує стійкий, відпрацьований механізм їх вчинення.
Колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Посилання апелянта у своїй скарзі на те, що суд першої інстанції встановив завеликий розмір застави, який не відповідає майновому стану підозрюваної та її родини і є непомірним для ОСОБА_8 колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки зазначені в апеляції підстави були враховані судом під час вирішення питання про обрання підозрюваній запобіжного заходу у виді тримання під вартою з урахуванням того, що ризики, встановлені судом, є реальними, і запобігти їхньому уникненню, окрім як застосуванням найбільш суворого запобіжного заходу неможливо, а тому судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя під час обрання запобіжного заходу належним чином врахував обставини кримінальних правопорушень, майновий та сімейний стан підозрюваної, дані про її особу та ризики, які визнав доведеними, та як вимагають приписи норми ч.5 ст. 182 КПК України, правомірно визнавши це виключним випадком, встановивши, що застава у визначених межах не здатна забезпечити виконання ОСОБА_8 , що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, призначив заставу у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому апеляційні вимоги захисника ОСОБА_7 в частині визначення її підзахисній застави у мінімальному розмірі є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Доводи ж захисника про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані, характеризуючі її підзахисну, які викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки суд при постановленні ухвали це врахував, однак з метою запобігти встановленим ризикам, беручи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вона підозрюється, міру покарання, яка передбачена за них у виді позбавлення волі, судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4