Ухвала
Іменем України
15 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 461/1670/19

провадження № 51-6005 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 28 травня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року,
встановив:
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 28 травня 2020 року затверджено угоду про примирення, укладену 30 березня 2019 року у кримінальному провадженні №0004613 між потерпілою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , згідно якої ОСОБА_4 беззастережно визнає обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, сторони не мають взаємних претензій один до одного, визначається узгоджене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України три місяці арешту.
Засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Відповідно до ч. 4ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року та вироком Галицького районного суду м. Львова від 28 травня 2020 року призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 11 лютого 2019 року згідно вироку Сихівського районного суду м. Львова від 11жовтня 2019 року.
ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд вищевказаних судових рішень щодо нього.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вироком суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду і вказує на те, що судами в порушення положень ст. 72 КК України безпідставно не зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення.

Однак усупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону з касаційної скарги засудженого неможливо зрозуміти, яких порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень та чому їх слід відносити з огляду на положення статей 370, 412-414 КПК України до безумовних підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення касаційним судом відповідно до ст. 438 КПК України.

Також засуджений не вказує на конкретні порушення вимог закону, допущені апеляційним судом при постановленні ухвали за результатами розгляду апеляційної скарги, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на ті доводи, що наведені в ній.

Крім цього, оспорюючи незастосування судами приписів ч. 5 ст. 72 КК України засуджений не вказує, в якому кримінальному провадженні йому обирався запобіжний захід тримання під вартою.
Таким чином, засудженому необхідно належним чином обґрунтувати свою позицію щодо неправильного застосування закону судами першої та апеляційної інстанцій, що є підставою для скасування або зміни судових рішень згідно з ч. 1 ст. 438 КПК.
Також, відповідно до ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Проте, у касаційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати вирок Галицького районного суду м. Львова від 28 травня 2020 року та призначити новий розгляд у суді та скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, що містить протиріччя.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подачі нової касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_10 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3