Провадження №1-кп/127/1548/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 0000065 по обвинуваченню

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької області Тростянецького району с. Олександрівка, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, -

Встановив

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження, з угодою про визнання винуватості по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується за ст. 366-1 КК України, тобто в умисному неподанні субєктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», а саме в тому, що

ОСОБА_4 , згідно наказу начальника Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області № 12/6 від 04.01.2016 займав посаду державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції та відповідно до вимог Закону України «Про державну виконавчу службу» являється державним службовцем, представником влади та наділеним владними повноваженнями. Відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є державні службовці. Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. Для осіб, які вперше подають річні декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, строк подання декларації згідно Закону України від 23 березня 2017 року № 1975-УІП «Про знесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб» подовжено до 01 травня 2017 року. В порушення вимог вказаних нормативних актів, ОСОБА_4 займаючи посаду державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції та будучи зобов`язаним відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей додання службовими особами декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру у 2017 році», достовірно знаючи про обов`язки подання декларації, будучи попередженим 01.09.2015, 23.10.2015, 27.09.2016, щодо необхідності декларування шляхом реєстрації та внесенням відповідних відомостей на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, діючи умисно, у строк до 01.04.2017 та у продовжений строк до 01.05.2017 не подав до Єдиного реєстру електронних декларацій свою декларацію за звітний 2016 рік, станом на 28.09.2017, без поважних причин.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 284 КПК України, оскільки 27 жовтня 2020 року Конституційний Суд України ухвалив рішення, яким визнав неконституційною статтю 366-1 КК України та вказана норма втратила чинність і в силу положень частини першої статті 5 Кримінального кодексу України кримінальне провадження підлягає закриттю.

Обвинувачений ОСОБА_4 клопотання захисника підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор щодо задоволення клопотання захисника обвинуваченого не заперечила.

Заслухавши клопотання захисника обвинуваченого, врахувавши думки обвинуваченого та прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступного.

27 жовтня 2020 року Конституційним Судом України ухвалено рішення № 13-р/2020 (справа № 1-24/2020(393/20)), згідно з яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), серед іншого, статтю 366-1 КК України.

За змістом положень ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Як визначено у вищенаведеному рішенні Конституційного Суду України, положення ст. 366-1 КК України втрачають чинність з дня ухвалення цього рішення Конституційним Судом України.

Водночас, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення № 13-р/2020, 27 жовтня 2020 року, положення статті 366-1 КК України втратили чинність, а закон про кримінальну відповідальність діє в редакції без статті 366-1.

Втрата чинності законом або його окремих положень є способом припинення їх дії в часі та/або за колом осіб з моменту прийняття відповідного рішення компетентним органом. Відповідно, втрата чинності окремими положеннями КК України фактично означає, що з цього моменту кримінальний закон набуває нового вигляду - без положень, що втратили чинність. Як наслідок, кримінальна караність діяння, припиняється.

Суд бере до уваги, що окремого закону, яким би скасовувалась кримінальна відповідальність за діяння, передбачені у ст. 366-1 КК України, законодавцем прийнято не було. Разом з тим, рішення Конституційного Суду України № 13-р/2020 від 27 жовтня 2020 року породило аналогічний юридичний факт, а саме втрату чинності ст. 366-1 КК України, що виключає можливість правозастосування цієї норми.

Вирішуючи питання захисника про закриття даного кримінального провадження, а саме про застосування п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, суд бере до уваги положення ч. 6 ст. 9 КПК України, за змістом якої у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється із додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

При цьому, кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За змістом положень п. 1 ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом. Також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Як встановив ЄСПЛ у рішенні від 17 вересня 2009 року по справі «Скоппола проти Італії №2» (Scoppola v. Italy, заява № 10249/03, п. 109) пункт 1 статті 7 гарантує не тільки принцип не ретроспективності більш строгих норм кримінального закону, а й неявно принцип ретроспективності більш м`якого кримінального права; іншими словами, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент скоєння злочину і подальшими кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого найбільш сприятливі для обвинуваченого.

Дійшовши висновку про те, що стаття 366-1 КК України суперечить ч. 1 ст. 8 Конституції України, Конституційний Суд України зазначив, що встановлення кримінальної відповідальності за декларування завідомо недостовірних відомостей у декларації, а також умисне неподання суб`єктом декларування декларації є надмірним покаранням за вчинення цих правопорушень. Негативні наслідки, яких зазнає особа, притягнута до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених статтею 366-1 КК України, непропорційні шкоді, яка настала або могла настати у разі вчинення відповідних діянь. У зв`язку із цим законодавець не дотримався принципів справедливості та пропорційності як елементів принципу верховенства права.

У такому разі, продовження кримінального провадження стосовно особи, обвинуваченої у вчиненні діяння, кримінальна протиправність якого скасована, на переконання суду, з огляду на ступінь втручання у права та свободи людини, що пов`язане із її кримінальним переслідуванням, є неможливим.

Тому, суд приходить до висновку, що за своїми наслідками такі правові явища як визнання неконституційною норми закону та втрата її чинності та набрання чинності законом, яким скасовується кримінальна відповідальність, є тотожними.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засідання суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п. 4-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо, зокрема, набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Зважаючи на викладене, оскільки інкриміноване ОСОБА_4 діяння за ст. 366-1 КК України на даний час не є протиправними і кримінально караними, а також не допускається ретроспективне застосування закону, що погіршує становище особи, суд вважає за можливе закрити дане кримінальне провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись 314-315, 284, 370-372, 395 КПК України, ст.ст. 5, 366-1 КК України, суд, -

Ухвалив

В затвердженні угоди від 28 вересня 2017 року про визнання винуватості, укладеної між прокурором Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному проваджені № 0000065, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000065 відносно ОСОБА_4 який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, на підставі ст. 5 КК України, п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з набранням чинності законом, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою закрити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя