№ 1-кс/756/1839/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 вересня 2020 року м.Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши клопотання слідчого Оболонського УП ГУ НП у м. ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № ОСОБА_4 про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000168 від 14.07.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,-

в с т а н о в и в:
Слідчий Оболонського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_5 звернувся до слідчого суді з клопотанням про накладення арешту на майно.
Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, при цьому подали до суду заяви, в яких просили розгляд клопотання проводити за їх відсутності.
Дослідивши клопотання та матеріали до нього, слідчий суддя встановив наступне.
В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що на даний час є підстави вважати, що невстановлені особи шахрайським шляхом намагаються заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18.08.2020 постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві цю квартиру визнано речовим доказом і тому, з метою збереження речових доказів слідчий просить накласти на неї арешт.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У клопотанні слідчий вказує на єдину підставу накладення арешту на вказане майно - необхідність збереження речових доказів.
Разом з цим, з матеріалів, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту на квартиру не вбачаються підстав вважати, що майно має ознаки речових доказів саме у даному кримінальному провадженні, зокрема були предметом, знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, здобуті внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України.
Винесення постанови про визнання майна речовими доказами, не може слугувати достатньою підставою для накладення арешту, оскільки вказана постанова не мотивована та не звільняє слідчого або прокурора від обов`язку доведення підстави та мети накладення арешту.
В постанові про визнання речовими доказами зазначається, що ця квартираналежала померлому ОСОБА_6 , що родичем у нього не було, що його сусіди повідомили, що невідомі особи намагалися приникнути у цю квартиру.

Разом з цим, в матеріалах кримінального провадження є відповідь начальника КП «Київське міське БТІ», в якому зазначається, що ця квартира належить в рівних долях, окрім померлого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ..
Що свідчить про те, що і вони, чи їх спадкоємці мають право користуватись цією квартирою але ці обставини слідчими не перевірені і передчасно зроблено висновок про те, що мало місце заволодіння квартирою.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що підстави для накладення арешту не доведені, тому його слід залишити без задоволення.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 170,171, 372, 376, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-
у х в а л и в:
У задоволенні слідчого Оболонського УП ГУ НП у м. ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № ОСОБА_4 про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000168 від 14.07.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1