ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/5279/20 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2720/20 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі інших учасників по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 05 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Зміст оскарженого судового рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою залишено без задоволення подання адміністрації ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України щодо засудженого ОСОБА_7 .

Таке рішення суду мотивовано тим, що засуджений ОСОБА_7 хоча і відбув передбачені ч.3 ст.81 КК України дві третини строку покарання, призначеного вироком Московського районного суду міста Харкова від 07 09 2017 року за ч.2 ст.185 КК України, проте матеріалами справи не представлені достатні дані про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому умовно-дострокове звільнення при таких обставинах буде передчасним.

Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 двічі вже був умовно-достроково звільнений, притягувався до кримінальної відповідальності шостий раз, що свідчить, що він належних висновків для себе не зробив (а.с.22-23).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та об`єктивно розглянути його апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, зазначив, що він з 28 09 2017 року працював в медичній частині, з 05 05 2018 року був старшим днювальним відділення СПС, працює по сьогоднішній день. За цей період він має 3 заохочення від адміністрації установи.

Вказав, що процес виправлення та перевиховання у нього стабільний.

Звернув увагу суду на те, що він працював, однак не був працевлаштований та не отримував заробітну плату до лютого 2019 року. Після того як до установи надійшли відомості про виплату судових витрат, йому почали виплачувати кошти, якими він в подальшому покривав судові витрати.

Зазначив, що офіційно він заключив договір лише в кінці березня 2020 року.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Засуджений просив задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Прокурор заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги засудженого, вважала оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою.

Інші учасники, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали провадження та особової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Зі змісту ст.81 КК України вбачається, що до осіб, які відбувають покарання, у тому числі у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною працею та зразковою поведінкою довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим покарання.

За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.

Крім того, у роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 04 2002 року, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

З досліджених під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції даних встановлено наступне:

ОСОБА_7 засуджений вироком Московського районного суду м. Харкова від 07 09 2017 року за ч.2 ст.185 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання 08 03 2017 року, кінець строку 07 10 2020 року. Під час тримання в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» не допускав порушень вимог режиму тримання, адміністрацією не заохочувався, до праці не залучався. З 14 09 2017 року відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)». За період відбування покарання вимоги режиму відбування покарання не порушував, дисциплінарних стягнень не мав, адміністрацією установи заохочувався. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. У відношенні до представників адміністрації ввічливий, але виконує їх вимоги під контролем. Норм санітарії та особистої гігієни дотримується, спальне місце та приліжкову тумбочку намагається завжди утримувати у чистоті і порядку, намагається завжди підтримувати охайний зовнішній вигляд. До праці ставиться сумлінно. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується. Виконує роботи із самообслуговування, додержується правил техніки безпеки та пожежної безпеки на відділенні соціально-психологічної служби.

З відомостей, що містяться в матеріалах особової справи вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово перебував на розгляді комісії установи: 22 05 2019 року відповідно до ст.ст.100,101 КВК України; 22 05 2019 відповідно до ст.82 КК України; 25 09 2019 року згідно ст.81 КК України. Рішенням комісії установи йому відмовляли у застосуванні пільги як особі, яка не стає/не стала на шлях виправлення (арк.ос.спр.173-175).

Разом з тим, з характеристик, що містяться в матеріалах особової справи вбачається, що ОСОБА_7 характеризувався посередньо, не завжди мав охайний вигляд та становив приклад для інших засуджених, до праці ставився посередньо, не завжди у повному обсязі виконував доручену роботу, не бажав проявляти ініціативу до виплати заявленого позову (арк.ос.спр. 62-63, 14-145, 154-155, 159-160).

Згідно до положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

За змістом ст.ст.100,154 КВК України, ст.ст.81,82 КК України процес виправлення засудженого для висновків про можливість його умовно-дострокового звільнення повинен мати послідовний характер: ст.100 КВК України - особа стає на шлях виправлення, ст.82 КК України - особа стала на шлях виправлення, ст.81 КК України особа довела своє виправлення.

На думку судової колегії, виходячи з характеристик особи засудженого протягом усього строку відбування покарання, застосування до ОСОБА_7 положень про умовно-дострокове звільнення було б передчасним та неефективним.

Колегія суддів бере до уваги також те, що ОСОБА_7 раніше вже був умовно-достроково звільнений, притягувався до кримінальної відповідальності шостий раз, що свідчить, що він належних висновків для себе не зробив та в цілому підтверджує підвищену суспільну небезпеку та сталу антисоціальну поведінку ОСОБА_7 , та не свідчить про те, що він, відбувши покарання, стає на шлях виправлення і перевиховання.

Наведене свідчить про те, що встановлені судовим розглядом дані щодо обставин відбування ОСОБА_7 покарання свідчать про те, що наразі відсутні достатні підстави для висновку щодо умовно-дострокового звільнення засудженого.

Таким чином правильним є висновок суду, що наявних доказів недостатньо суду для того, щоб впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень.

Посилання в апеляційній скарзі засудженого на дані щодо його поведінки, зокрема отриманих ним заохочень, його працевлаштування вже комплексно досліджені судом першої інстанції при розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення, а підстав для надання ним іншої оцінки колегія суддів не вбачає.

Відомості про часткове погашення судових витрат засудженим ОСОБА_7 , колегія суддів приймає до уваги, однак факт утримання коштів на часткове погашення позову, у даному конкретному випадку, не спростовує правильність висновків суду щодо недоцільності умовно-дострокового звільнення засудженого, враховуючи вищенаведені дані про особу ОСОБА_7 .

Отже, викладені в оскарженій ухвалі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає вірними оскільки вони ґрунтуються на ретельному дослідженні поведінки засудженого за весь час відбування ним покарання та зважаючи на усі вказані обставини в їх сукупності, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали за доводами апеляційної скарги та відмовляє у задоволенні апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 05 2020 року про відмову у задоволенні подання адміністрації ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ,- залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженого, - залишити без задоволення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

___________ ________________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4