ВИРОК
іменем України
09 лютого 2021 рокуСправа №451/1271/20
Провадження № 1-кп/451/71/21

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Радехів обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000167 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Оглядів Радехівського району Львівської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не депутата, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, згідно ст.89 КК України раніше несудимого,-

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України,-

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення - прокурор ОСОБА_4

захисту - обвинувачений ОСОБА_3 ,

учасники провадження - потерпілий ОСОБА_5

за участю прокурора, обвинуваченого

в с т а н о в и в:

За обвинувальним актом, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він 19.06.2020 року близько 01.00 години, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану із проникненням в сховище, керуючись корисливим мотивом, з метою протиправного збагачення, шляхом зриву навісного замка, проник у підсобне приміщення, що належить ОСОБА_5 , яке розташоване в АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав електричний лобзик марки «ЕІНЕ», вартістю 500 гривень; електричну дриль, марки «Дніпро М», вартістю 700 гривень; бензотример, марки «Кросер», вартістю 3 000 гривень; електрозварювальний апарат марки «Дміпро М», вартістю 5 000 гривень та бензопили марки «VITAS», вартістю 2900 гривень, після чого із викраденим майном покинув місце вчинення кримінального правопорушення, заподіявши потерпілому ОСОБА_5 , матеріальну шкоду на загальну суму 12 100 гривень.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у приміщення.

Крім цього, 19.06.2020 близько 16 годин 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи у лісовому масиві, що розташований на узбіччі с.Оглядів Радехівського району Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу та повторно, оскільки раніше вчиняв злочин проти власності, вчинив крадіжку мобільного телефону, марки «SАМSUNG», вартістю 1000 гривень, який належить ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 1 000 гривень.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

У судовому засіданні ОСОБА_3 , свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, та дав суду показання, що він 19 червня 2020 року близько 1.00 години проник у підсобне приміщення, яке належить ОСОБА_5 та вчинив крадіжку інструментів, які продав та кошти обернув на свою користь. В цей же день, відпочиваючи в лісовому масиві, вчинив крадіжку мобільного телефону, який також належав ОСОБА_5 , який продав та отримав за це кошти. Під час судового слідства викраді речі повернув власнику. Штраф по попередньому вироку ним сплачено. Щиро кається у вчиненому, пообіцяв не вчиняти більше жодних кримінальних правопорушень, оскільки став на шлях виправлення.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд обвинувального акту у його відсутності, просив суд не позбавляти ОСОБА_3 волі, оскільки збитки йому відшкодовано (а.с.16).

На підставі ч. 3 ст.349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого, із дослідженням характеризуючи даних обвинуваченого.

При цьому обвинуваченому було роз`яснено наслідки ч. 3 ст.349 КПК України у разі проведення судового розгляду у спрощеному порядку, з`ясовано в учасників, зокрема, в обвинуваченого ОСОБА_3 , чи правильно розуміє зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку ОСОБА_3 буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України, його вина повністю та об`єктивно доведена доказами, які стороною обвинувачення та захисту не оспорюються та визнаються допустими та належними.

Перевіривши доводи сторони обвинувачення, суд приходить до висновку, що пред`явлене обвинувачення знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі.

Вина ОСОБА_3 полягає у заволодіння чужим майном - інструментами ОСОБА_5 з проникненням у підсобне приміщення та крадіжка (телефона), вчинена повторно, тому суд такі його дії кваліфікує за ч.3 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України.

Таким чином, проаналізувавши докази надані стороною обвинувачення, покази самого обвинуваченого, суд вважає доведеним факт у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та факт вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

За наведених обставин, суд вважає що умисел обвинуваченого був спрямований на заволодіння майном - інстументами потерпілого, шляхом проникнення у підсобне приміщення та зволодіння телефоном, шляхом таємного викрадення.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд виходить із вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу винного, позицію потерпілого, а також обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, яке віднесене до категорії нетяжких злочинів, та кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, яке є тяжким злочином.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття обвинуваченого, сприяння у розкритті злочинів та відшкодування збитків.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50,65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання судом враховується, що ОСОБА_3 за місцем свого проживання характеризується позитивно.

З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_3 , який щиро розкаявся у вчиненому, намір його стати на шлях виправлення, характеризуючих даних про особу винного, пом`якшуючих вину обставин, відсутність обтяжуючих обставин, зважаючи на позиці ю потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого волі, беручи до уваги відшкодування збитків потерпілому, суд робить висновки про можливість виправлення й перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства з призначенням йому покарання з застосування ст.75 КК України з звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368,370,371,373-376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ч.2 с.185 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки;

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК ОСОБА_3 звільнити від відбування даного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років шести місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Речові докази: - електричний лобзик, марки «ЕІНЕ»; електрична дриль, марки «Дніпро М»; бензотример, марки «Кросер»; електрозварювальний апарат, марки «Дміпро М»; бензопилу, марки «VITAS» та мобільний телефон марки «SАМSUNG», які повернуті на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_5 , залишити у його користуванні.

Вирок суду може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Радехівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

ГоловуючийОСОБА_1 .

Вирок суду виговлений в нарадчій кімнаті 9 лютого 2021 року.