Справа № 135/1245/20
Провадження № 1-кс/135/387/20
У Х В А Л А
іменем України

03.11.2020 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , дізнавача ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача інспектора сектору дізнання Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 жовтня 2020 року №0000045 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Дізнавач - інспектор сектору дізнання Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернулась до Ладижинського міського суду Вінницької області з клопотанням, погодженим прокурором Ладижинського відділу Бершадської місцевої прокуратури у Вінницькій області ОСОБА_6 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000045, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 жовтня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначає про те, що у ході досудового розслідування встановлено, що 05.10.2020 до чергової частини Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області надійшло звернення від начальника СРПП №3 Ладижинського ВП про те, що під час перевірки документів у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , водія автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Е320», реєстраційний номер НОМЕР_1 виявлено ознаки підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а саме номера кузова автомобіля.
Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України та розпочато досудове розслідування.

Під час огляду місця події 03.10.2020 вилучено автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Е320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 . В ході проведення огляду встановлено, що номер шасі НОМЕР_2 згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 не виявлено на даному транспортному засобі, тому наявні ознаки підробки деталей даного автомобіля та свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 . Після проведеного огляду автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Е320», реєстраційний номер НОМЕР_1 поміщено для зберігання на спецмайданчик тимчасово затриманих транспортних засобів Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП, що знаходиться за адресою Вінницька область, м. Ладижин, вул. П.Кравчика 4.

Майно, а саме автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Е320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 вилучені в ході огляду місця події 03.10.2020, мають істотне значення для кримінального провадження, оскільки безпосередньо є об`єктами проступку та можуть бути використані під час проведення судових експертиз, інших слідчих дій для з`ясування дійсних обставин події.

Арешт вказаних речей, які вже вилучені, необхідний для попередження зміни чи знищення їх властивостей в результаті використання третіми особами, що може призвести до втрати ними значення речового доказу та перешкодить встановленню істини у провадженні.

У клопотанні дізнавач просить накласти арешт на тимчасово вилучене в ході проведення огляду місця події майно, а саме: автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Е320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 та перебуває у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , що поміщено до паперового конверта коричневого кольору Національна поліція України Головне слідче управління із підписами понятих та дізнавача, з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування.
Дізнавач ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала частково, просить не розглядати в частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 тому, що вже проведено експертизу та відпала необхідність в арешті вказаного свідоцтва. Клопотання в частині накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Е320», реєстраційний номер НОМЕР_1 просила задовольнити з мотивів викладених у клопотанні.
В судовому засіданні користувач майна ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, посилаючись на його необґрунтованість та відсутність будь-яких допустимих та належних доказів, які б підтверджували необхідність у накладенні арешту на автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Е320», реєстраційний номер НОМЕР_1 . На обґрунтування своєї позиції зазначив, що відбулось переобладнання автомобіля та вся історія із переобладнанням відображено в сервіс - центрі за місцем реєстрації транспортного засобу. Було замінено кузов автомобіля, а тому у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначено номер шасі (кузова, рами) первинний VIN № НОМЕР_2 та VIN № НОМЕР_4 , який присвоєний після переобладнання автомобіля.
На адвокатський запит надано відповідь головним сервісним центром МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області з якої вбачається, що згідно Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затвердженою ПКМУ №1388 від 07.09.1998 первинний VIN № НОМЕР_2 залишається незмінним і вноситься до свідоцтва про реєстрацію переобладнаного транспортного засобу.
Зважаючи на викладене вище, вважає, що всі дії із переобладнання автомобіля вчинені у законний спосіб та відсутні підстави для накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Е320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тому просив відмовити у задоволенні вказаного клопотання.
Представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 підтримав позицію ОСОБА_5 і також вважає, що накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Е320», реєстраційний номер НОМЕР_1 є безпідставним. Також до суду подав письмове клопотання з аналогічною мотивацією та просив у клопотанні дізнавача про арешт майна відмовити
Розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали кримінального провадження №0000045 від 04.10.2020, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання, виходячи з таких підстав.
Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно зі ст. ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Перелік видів мети, із якою допускається застосування арешту майна, визначений у ч. 2 ст. 170 КПК України, є вичерпним. Обов`язок сторони обвинувачення зазначати у клопотання про арешт майна мету цього арешту, зазначений у п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України. Із зазначенням у клопотанні мети накладення арешту законодавець пов`язує перелік обставин, які підлягають доказуванню в ході розгляду клопотання про арешт майна (ч. 3, 4, 5, 6 ст. 170, ст. 171, ст. 173 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладений у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно з ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950, ратифікувавши яку 17.07.1997 Україна визнала не лише право на мирне володіння майном, а визнала обов`язок щодо запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

В рішеннях Європейського Суду «Маркс проти Німеччини» та «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» відображено визнання права будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Як вбачається із клопотання дізнавача, необхідність накладення арешту на автомобіль обґрунтоване необхідністю попередження зміни чи знищення його властивостей в результаті використання третіми особами, що може призвести до втрати ним значення речового доказу та перешкодить встановленню істини у провадженні, передбаченому ч. 1 ст. 358 КК, вилученого в ході огляду місця події 03.10.2020, тобто з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Враховуючи зміст клопотання про арешт майна і заявлену підставу та мету для його арешту, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність необхідності накладення арешту на вказаний транспортний засіб.
Так, відповідно до диспозиції ст. 358 КК України, предметом даного кримінального правопорушення можуть бути виключно офіційні документи.
Фіксування обставин зазначеного кримінального правопорушення у даному випадку може бути здійснене шляхом проведення слідчих, процесуальних дій саме з офіційними документами, щодо яких є підстави сумніватися в їх справжності.
З огляду на ч. 2 ст. 173 КПК України, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, то слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати не тільки правову підставу для арешту майна, а і можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
Однак дізнавач не довела, яким чином можна використати автомобіль «Mercedes-Benz» моделі «Е320» як доказ злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, оскільки з матеріалів провадження не вбачається наявність об`єктивних підстав вважати, що вказаний вище транспортний засіб був об`єктом злочину, виступав знаряддям його вчинення, містить на собі ознаки вчиненого злочину або ж відповідні сліди кримінального правопорушення.
Відомості до ЄРДР були внесені саме за ч. 1 ст. 358 КК України, тобто за підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів, натомість в даному випадку до ЄРДР не вносились відомості за тими статтями КК України, де транспортний засіб дійсно може бути доказом вчинення злочину (наприклад ст. 290 КК України), у зв`язку з чим, не встановлено об`єктивних підстав вважати вилучений автомобіль об`єктом чи знаряддям вчиненого злочину.
Враховуючи викладене, суд вважає, що органом досудового розслідування в клопотанні не надано обґрунтованої оцінки щодо правової підстави для арешту транспортного засобу, а також не доведена необхідність такого арешту, та наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Водночас як вбачається з висновку експертного дослідження №316, проведеного 23 жовтня 2020 року судовим експертом Вінницького НДЕКЦ, бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з серійним номером НОМЕР_3 на автомобіль Mercedes-Benz» моделі «Е320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , НОМЕР_4 , яке видане ТСЦ 4641 24.10.2019 на ім`я ОСОБА_7 , відповідає встановленим зразкам аналогічних бланків свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, що перебувають в офіційному обігу на території України, так як виготовлений у відповідності до вимог, які пред`являються до такого виду об`єктів.
Також з відповіді, наданої на адвокатський запит, головним сервісним центром МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області вбачається, що згідно Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затвердженою ПКМУ №1388 від 07.09.1998 первинний VIN №WDB9948 залишається незмінним і вноситься до свідоцтва про реєстрацію переобладнаного транспортного засобу.
З огляду на диспозицію ч. 1 ст. 358 КК України, вилучений автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Е320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не може бути предметом даного злочину. Окрім того, він не може містити на собі слідів даного злочину та не має ніякого доказового значення для досудового розслідування, а тому не відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. У зв`язку із цим його не можна вважати речовим доказом. Тому, клопотання дізнавача про накладення арешту на цей автомобіль не відповідає ст. ст. 98, 170 КПК України, а тому в цій частині клопотання не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи, що дізнавач клопотання в частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 не підтримала та просила в цій частині залишення клопотання без задоволення, то з урахуванням положень ст. 26 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання дізнавача інспектора сектору дізнання Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту відмовити.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Слідчий суддя