Провадження № 1-кп/679/77/2020
Справа № 679/818/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Нетішинського міського суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 діб.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які можуть перешкоджати судовому розгляду і встановленні істини у кримінальному провадженні не перестали існувати, а більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти наявним ризикам та належній процесуальній поведінці обвинуваченого.

Також вказав, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі має реальну можливість переховуватися від суду, чинити перешкоди судовому розгляду, при цьому просив врахувати обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення. Також прокурор зазначив, що ОСОБА_6 перебуваючи на волі може вчинити нові злочини, чинити тиск на свідків кримінального правопорушення, з метою зміни показань останніх на користь обвинуваченого, адже в суді вказані особи ще не допитані.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні просив застосувати більш м`який запобіжний захід до обвинуваченого та зазначив те, що буде доглядати та допомагати останньому, оскільки він є його батьком.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт, що забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченому. Також зазначив, що відсутні ризики передбачені ст.177 КПК України, а тому підстави для продовження дії запобіжного заходу відсутні. Окремо звернув увагу на те, що такий запобіжний захід як тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України. При цьому просив врахувати позитивні характеризуючі дані про обвинуваченого.

Заслухавши учасників процесу, суд вважає, що у задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 26.02.2020 року ОСОБА_6 слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21.04.2020 року.

17.04.2020 року відповідно до ухвали Хмельницького міськрайонного суду дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 продовжено до 15.06.2020 року, та 11.06.2020 року - до 25.06.2020 року.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 червня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою продовжено до 17.08.2020 року.

Обвинувачений ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, об`єктом якого стало життя іншої людини, передбаченого п.4 ч.2 ст. 115 КК України.

За приписами ч. 1 ст. 199 КПК України прокурор має право подати клопотання про продовження строку тримання під вартою не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Водночас згідно ч. 1 ст. 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

З врахуванням вимог наведених вище норм закону та встановлених обставин у судовому засіданні суд зазначає, що прокурором не доведено обставин того, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, щоб давало підстави продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Суд відхиляє доводи прокурора щодо можливості обвинуваченого переховуватись від суду, оскільки останній має соціальні зв`язки за місцем свого проживання, має постійне джерело доходу.

Відхиляються судом доводи прокурора і щодо можливості обвинуваченого вчиняти тиск на свідків, так як останні є необґрунтованими, актуальність такого ризику, на переконання суду, має місце на початкових етапах провадження.

Також відхиляються судом доводи прокурора з приводу існування ризику як вчинення обвинуваченим нових злочинів, оскільки такі прокурором нічим не підтвердженні. При цьому суд враховує відсутність судимостей в обвинуваченого.

Приймаються до уваги судом аргументи сторони захисту щодо доцільності зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, які стосуються особи обвинуваченого, зокрема те, що останній має незадовільний стан здоров`я та потребу у сторонній допомозі.

Також береться до уваги судом позиція потерпілого, в якій останній просив змінити запобіжний захід обвинуваченому та зобов`язався доглядати за батьком.

Що стосується доводів прокурора про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 , то суд зважає на такі при визначенні запобіжного заходу останньому, водночас бере до уваги те, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що обґрунтованість підозри не є безумовною підставою для продовження строку тримання особи під вартою.

Так, у справах «Пунцельт проти Чехії», «Єчюс проти Литви» та ін. Європейський суд з прав людини зазначив, що неодмінною умовою забезпечення законності подальшого тримання заарештованої особи під вартою є факт подальшого існування обґрунтованої підозри щодо вчинення нею правопорушення, однак після спливу певного проміжку часу ця умова перестає бути достатньою і судові органи зобов`язані навести додаткові «релевантні» і «достатні» підстави на обґрунтування продовження позбавлення особи свободи.

Кожного разу, під час вирішення питання про продовження строку тримання особи під вартою, суд зобов`язаний розглянути можливість застосування до обвинувачено іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з врахуванням ступеня наявних ризиків щодо можливої позапроцесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому, варто зазначити, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування ( рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»), а сама лише серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Водночас, слід також зазначити, що ризик втечі неминуче знижується зі спливом часу, проведеного особою під вартою (рішення ЄСПЛ у справі «Невмеістер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд вважає такі дії ймовірними з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину.

Однак, ступінь цього ризику не є високим, оскільки обвинувачений вже тривалий час утримується під вартою, у нього наявне матеріальне забезпечення.

Окрім цього, як було встановлено в ході розгляду клопотання, обвинувачений має можливість виконувати умови запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем свого проживання.

При цьому, саме лише покарання, що загрожує обвинуваченому, у випадку доведення його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, чим і обгрунтовує клопотання сторона обвинувачення, не може свідчити про високий ступінь вказаного вище ризику, та лише цим кожного разу виправдовувати необхідність перебування ОСОБА_6 під вартою.

Таким чином, з врахуванням наведеного, суд приходить висновку, що прокурором не доведено, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати після обрання запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.

Виходячи із принципу змагальності та безпосередності, суд діє виключно як сторонній спостерігач, який надає оцінку доводам учасників та здійснює розгляд кримінального провадження з дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, а тому не може самостійно зазначати додаткові та достатні обгрунтування, що виправдовували б подальше тримання особи під вартою, у разі коли такі не наводяться стороною обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року суд зазначив, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, про що клопотався останній та його захисник, то суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше несудимий, має постійне місце проживання, наявність у нього родини, його стан здоров`я, матеріальне становище, його вік, позитивні характеристики з місця роботи та місця проживання, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а тому суд вважає, що обвинуваченому доцільно застосувати менш суворий запобіжний захід - домашній арешт із носінням електронного засобу контролю та покладення на ОСОБА_6 додаткових обов`язків, які передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки такі сприятимуть контролю за поведінкою обвинуваченого під час строку дії запобіжного заходу, та зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 184, 193-196, 199 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Нетішинського відділу Шепетівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- цілодобово не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

- з`являтися за викликом до суду за першою вимогою;

- здати на зберігання прокурору (паспорти) для виїзду за межі території України, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, за наявності таких;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали та покладених обов`язків встановити до 14 жовтня 2020 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що згідно ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Виконання ухвали доручити органам Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Зобов`язати працівників органу Національної поліції негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_6 до житла за адресою: АДРЕСА_1 , де звільнити його з-під варти.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3