У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2020 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , ознайомившись із клопотанням ОСОБА_2 про зобов`язання уповноважених осіб прийняти рішення про скасування арешту на майно.

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 звернувся до суду із клопотанням про зобов`язання уповноважених осіб прийняти рішення про скасування арешту на майно.

Постановою слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області по кримінальній справі № 5 від 17.09.2010 року накладено арешт на майно ОСОБА_2 .

12.01.2011 року постановою слідчого досудове слідство зупинене у зв`язку із невстановленням особи, яка скоїла злочин.

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 від 08.07.2011 року задоволено скаргу адвоката та постанову слідчого відділу по розслідуванню ОВС СУ ГУМВС України в Одеській області про порушення кримінальної справи №5 за ч. 2 ч. 3 ст. 358 КК України скасовано, в тому числі і застосовані заходи обтяження.

В той же час, до сьогоднішнього для арешт із майн ОСОБА_2 не скасовано, у зв`язку із чим він просить зобов`язати уповноважених осіб прийняти рішення про скасування арешту на майно.

Власник майна до суду не з`явився.

Слідчий чи прокурор до судового засідання не з`явився.

Розглянувши клопотання, приходжу до висновку про наступне.

Відповідно до п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, арешт майна, застосований під час досудового слідства до дня набрання чинності КПК 2012 року, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року.

Постанова про накладення арешту на майно ухвалена органом досудового слідства, до набрання чинності новим КПК України.

Отже, виходячи із п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, постанова про арешт майна продовжує свою дію до цього часу.

Проте положеннями КПК України ( в ред. 1960 року) передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).
Крім цього, у межах кримінальної справи, що розслідувалася, власник майна, який не набував процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого, чинним на той час кримінально-процесуальним законом не був наділений процесуальним правом ініціювати питання про звільнення майна з-під арешту.
Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.
Згідно зі статтею 174 КПК України 2012 року як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому у застосуванні відповідного заходу відпала потреба.
Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому КПК України 2012 року. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження КПК України не передбачає.
Відповідно до висновку Великої палати Верховного суду викладеного у справі №911/1247/18 від 21.08.2019 року, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції.
Така правова позиція відповідає висновкам, викладеним ранішеВеликою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц та Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року № 6-26цс13.
Враховуючи вище викладене суддя приходить до висновку, що заява про скасування арешту по кримінальній справі не може бути задоволена, так як вирішення такого питання не входить до компетенції слідчого судді, а тому провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 126, 404, 411 КПК України (в ред. 1960 року), суддя
У х в а л и в:
Провадження по клопотанню ОСОБА_2 про зобов`язання уповноважених осіб прийняти рішення про скасування арешту на майно закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1
09.12.2020