Справа №639/3485/20
Провадження №1-в/639/463/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представників ДУ ХВК (№18) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова в режимі відеоконференції провадження за поданням Державної установи «Холодногірська виправна колонії( №18)» про умовно дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рубіжне Луганської області, громадянина України, проживаючого до арешту за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 07.11.2016 року за ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,-

в с т а н о в и в :

До Жовтневого районного суду м. Харкова з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_4 звернулась адміністрація ДУ «Холодногірська виправна колонії (№18)».

У судовому засіданні представник ХВК №18, засуджений та його захисникпідтримали подання та просили його задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_4 позитивно характеризується, відбув більш ніж 3/4 призначеного строку покарання, заохочувався адміністрацією установи, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Прокурор проти задоволення подання заперечував, посилаючись те, що засуджений має значний строк не відбутого покарання, фактично не працює, окрім заохочень мав також і стягнення та не довів свого виправлення.

Вислухавши прокурора, захисника, представника ХВК №18, пояснення засудженого, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Про необхідність перевірки під час розгляду питання щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженого обставин його поведінки, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання свідчить і пункт 6.8. Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 08.06.2012 № 847/5, відповідно до якого на засудженого, стосовно якого прийнято позитивне рішення про подання матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 Кримінального кодексу України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), підрозділ готує до суду подання,яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, зазначені в абзацах четвертому, шостому - десятому частини першої статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України, протягом строку, визначеного статтею 134 цього Кодексу, та особова справа.
Отже, висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку. (Відповідні висновки наведені в узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, наведеному в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2017р.)
На переконання суду аналогічний підхід має застосовуватися тим більше при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого.

При цьому згідно раз`яснень, які містяться в п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року відповідні висновки можуть бути зроблені після ретельного з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його намірів щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та ставлення до праці засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.
Отже, при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого дослідженню підлягає процес (обставини) відбування засудженим всього періоду відбування ним покарання, а не окремо взятого відрізку часу. Висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення може бути зроблений за умови системних та усталених позитивних змін, що відображаються, зокрема в поведінці засудженого та його ставленні до праці, та які свідчать про доведення засудженим його виправлення.

Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари, ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 , будучи особою, яка тричі до цього притягувався до кримінальної відповідальності, засуджений вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 07.11.2016 року за ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 25.09.2015р. по 07.11.2016 р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Визначено строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 25.09.2015 року.
Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 07.02.2017р. на підставі ч. 5 ст. 72 КК України засудженому ОСОБА_4 у строк відбування покарання за вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 07.11.2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 07.11.2016р. по 07.02.2017. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 25.09.2015р., кінець строку 12.05.2022 року.
Отже, на момент розгляду подання невідбута ОСОБА_4 частина строку покарання становить 1 рік 9 місяців 8 днів.
Як вбачається з характеристики засудженого, ОСОБА_4 на теперішній час характеризується добре, за сумлінну поведінку, ставлення до праці та виконання покладених обов`язків, а також додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом та Правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці має 5 (п`ять ) заохочень (10.01.2019р., 15.04.2019р., 10.10.2019р., 15.01.2020р. та 08.04.2020 р.); до праці ставиться добре, виконує доручений обсяг робіт якісно та в передбачений строк; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи; спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд; дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користувався при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням; виконує встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконання покарань; до виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою; приймає особисту участь в організації виховних заходів , до яких ставиться добре; приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу; згідно вироку судових витрат не має.
Водночас, на виконання вищенаведених роз`яснень, наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від №2 від 26.04.2002 року та узагальненні ВССУ від 01.04.2017р., судом було досліджено дані про поведінку та ставлення до праці засудженого за весь час відбування покарання та встановлено таке.

Як вбачається з характеристики, доданій до подання та матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 25.09.2015р. За час тримання у ДУ «Старобільський слідчий ізолятор» характеризувався негативно, режим тримання порушував за що мав 2 (два) стягнення, до праці не залучався, заохочень не мав.
З 28.02.2017р. по 06.03.2017 року перебував у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, до праці не залучався, заохочень не мав.
З 06.03.2017р. року по 28.03.2017 року перебував в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)», характеризувався посередньо, порушень режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 28.03.2017 р. по 07.04.2017 р. проходив лікування в лікувальному закладі при Темнівській виправній колонії (№100), характеризувався посередньо, вимог режиму тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 07.04.2017 р. по 29.10.2017 р. перебував в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)», характеризувався негативно, режим тримання порушував. За допущене порушення установленого порядку відбування покарання притягувався до дисциплінарної відповідальності, мав 1 (одне) стягнення, заохочень не мав.

З 29.10.2017 р. по 20.11.2017 р. перебував в ДУ « Старобільський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, порушень режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 20.11.2017 р. по 04.05.2018 р. перебував в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)», характеризувався посередньо, порушень режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

3 04.05.2018 р. по 15.05.2018 р. проходив лікування в лікувальному закладі при ДУ «Темнівська виправна колонії (№100) », характеризувався посередньо, вимог режиму тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 15.05.2018 р. по 12.07.2018 р. перебував в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)», характеризувався посередньо, порушень режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.
З 12.07.2018 р. по 06.08.2018 р. перебував« державній установі «Райківська виправна колонія (№73)», характеризувався посередньо, порушень режиму тримання не допускав; стягнень та заохочень не мав.

З 06.08.2018 р. по 07.06.2019 р. перебував в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)», характеризувався позитивно, 2 (два) рази був заохочений представниками адміністрації, порушень режиму тримання не допускав, стягнень не мав.

З 07.06.2019 р. по 23.07.2019 р. проходив лікування в лікувальному закладі при ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», характеризувався посередньо, вимог режиму тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

При цьому згідно характеристик ОСОБА_4 , наявних в матеріалах його особової справи, станом на 06.06.2018 року та 09.10.2019 року останній характеризується посередньо, (а.с. 148, 189 частини ІІ особової справи), що суперечить характристиці, доданій до подання, згідно якої ОСОБА_4 з 06.08.2018 р. по 07.06.2019 р. характеризувався позитивно, а з 23.07.2019 року - добре.
ОСОБА_4 , окрім заохочень, також тричі допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що на нього накладались стягнення 26.01.2017р., 26.01.2017р. та 18.10.2017р.
Щодо посилань ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» про доведеність сумлінною поведінкою та ставленням до праці виправлення ОСОБА_4 , то вони є сумнівними та суперечливими, адже згідно довідок заробітна плата ОСОБА_4 майже не нараховувалась, в тому числі, протягом того нетривалого періоду, протягом якого засуджений, згідно твердження адміністрації ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)», довів своє виправлення; а додержання правил поведінки, дотримання правил внутрішнього розпорядку та вимог безпеки праці, що зазначено як підстави заохочень ОСОБА_4 , є обов`язками засуджених, встановленими КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 28 серпня 2018 року № 2823/5, а отже, вказані заохочення мають формальний характер.
При цьому суд враховує, що, як пояснив в судовому засіданні представник ХВК 18, ОСОБА_4 працевлаштований з жовтня 2018 року прибиральником адміністративної будівлі, а згідно характеристики ОСОБА_4 від 09.10.2019р. він безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не завжди вбачає суспільну необхідність у їх виконанні. (а. 189-190 частини 2 особової справи)
Крім того, за змістом ст. ст. 100, 154 КВК України, ст. ст. 81, 82 КК України процес виправлення засудженого для висновків про можливість його умовно-дострокового звільнення повинен мати послідовний характер: ст. 100 КВК України - особа стає на шлях виправлення, ст. 82 КК України - особа стала на шлях виправлення, ст. 81 КК України особа довела своє виправлення.
06.06.2018 року на засіданні комісії ХВК-18 (протокол №23) розглядалось питання щодо можливості переводу ОСОБА_4 в колонію мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання засуджених згідно ст. 100 КВК України, та згідно рішення комісії засудженому ОСОБА_4 відмовлено в переведенні, так як він не стає на шлях виправлення. (а. 151 частини 2 особової справи)
09.10.2019 року, тобто менш ніж за вісім місяців до ініціювання ДУ «Холодногірська виправна колонії (№18)» питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 , на засіданні комісії ХВК-18 (протокол №40) розглядалось питання про заміну невідбутої ним частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України, та було прийнято рішення про відмову у представленні до суду матеріалів щодо заміни ОСОБА_4 невідбутої частини покарання більш м`яким, адже він не став на шлях виправлення. (а.с. 192 частини ІІ особової справи).
У суду немає підстав та відомостей, що ставлять під сумнів такі висновки комісії, створеної адміністрацією установи, де засуджений відбуває покарання.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
При цьому ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти життя, здоров`я особи та проти громадської безпеки (ч. ч. 2, 3 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України), звільнявся від відбування покарання за їх вчинення з іспитовим строком та в подальшому вчинив більш тяжкий умисний корисливий злочин, за який на теперішній час відбуває покарання, що свідчить про стійку антисоціальну настанову ОСОБА_4 на скоєння злочинів, динаміку щодо вчинення більш тяжких злочинів та низьку ефективність застосування до ОСОБА_4 заохочувальних заходів.
Таким чином, встановлені судовим розглядом дані щодо обставин відбування ОСОБА_4 покарання не містять достатніх підстав для висновку щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення, та навпаки встановлено, що більшу частину строку відбування покарання засуджений характеризувався посередньо, в певний період навіть негативно, а період зміни його поведінки на кращу, з урахуванням строку призначеного покарання, має досить нетривалий характер, у зв`язку з чим, з огляду на значну частину невідбутої частини строку покарання 1 рік 9 місяців 8 днів, в задоволення подання необхідно відмовити, оскільки воно є необґрунтованим, безпідставним та має формальний характер.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні подання Державної установи «Холодногірська виправна колонії (№18)» про умовно дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду впродовж 7 днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1