У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» січня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001437 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6

на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 грудня 2020 року, у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ, Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого за ч. 4 ст. 153 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 грудня 2020 року клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено. Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.02.2021.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відносно ОСОБА_6 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає ухвалу незаконною, постановленою із порушенням норм кримінального процесуального законодавства України, без урахування рішень Європейського суду.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, є безпідставним, оскільки стороною обвинувачення не доведено їх існування.

Посилається на те, що судом не розглянута можливість застосування інших запобіжних заходів.

Просить врахувати позитивні дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який є неповнолітнім, раніше не судимий, позитивно характеризується, наявність у нього постійного місця проживання

Встановлені судом першої інстанції обставини.

До Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001437 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України.

ОСОБА_6 підозрюється в тому, що 10 серпня 2020 року близько 16.00 на території кладовища, яке розташоване по АДРЕСА_2 , вчинив насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто особи, яка не досягла чотирнадцяти років.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність ризиків, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки з ними знайомий, а також продовжити кримінальне правопорушення.

Вказав на обставини, що, на думку сторони обвинувачення, підтверджують наявність вищевказаних ризиків, а саме:

- ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

- знаючи, яка міра покарання може бути до нього застосована за вчинений злочин, ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування, прокуратури та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- відповідно до характеристик з місця навчання та проживання батьки ОСОБА_6 не приділяють належної уваги його вихованню, неповнолітній навчається у спеціалізованих школах-інтернатах, у зв`язку з чим, перебування ОСОБА_6 вдома не зможе запобігти вищезазначеним ризикам;

- значний суспільний резонанс вказаного кримінального правопорушення.

За висновком суду першої інстанції, зазначеним ризикам неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого будь-який більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Обвинувачений ОСОБА_6 повідомлений про розгляд апеляційної скарги, заяву про бажання участь під час апеляційного розгляду не надавав.

Заслухавши доповідь судді, захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд установив таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 492 КПК України затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Строк тримання під вартою може бути продовжений за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст. 199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Ці вимоги закону не достатньо враховані судом при прийнятті рішення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України. Відомості про злочин 10.08.2020 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001437, з кваліфікацією за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, в подальшому, перекваліфіковано на ч. 4 ст. 153 КК України.

10.08.2020 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

12.08.2020 ухвалою слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08.10.2020, який в подальшому неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді, востаннє ухвалою слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.11.2020.

Тобто, на момент апеляційного розгляду неповнолітній ОСОБА_6 , якому 15 років, утримується під вартою більше 5 місяців.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 визначено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин.

У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії», п. 30).

ЄСПЛ у рішенні по справі "Белчев проти Болгарії" наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, де в ст. 183 КПК України зазначено, що прокурор має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання про продовження тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , прокурор не навів обставин, які б свідчили про необхідність продовження неповнолітньому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Як слідує з клопотання прокурора, необхідність застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зумовлено наявністю наступних ризиків: що підозрюваний, перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на потерпілу та свідків, продовжити кримінальне правопорушення.

Зазначивши про існування вказаних ризиків, суд першої інстанції достатньо не мотивував рішення в цій частині, не вказав підстав для такого висновку. При цьому, безпідставно погодився з однією з обставин, зазначених прокурором у клопотанні, які підтверджують наявність вищевказаних ризиків - значний суспільний резонанс вказаного кримінального правопорушення.

Суд констатує, що протягом всього періоду тримання ОСОБА_6 під вартою, прокурор посилається на однакові ризики для продовження виняткового запобіжного заходу, хоча ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу змінилися, оскільки ОСОБА_6 тривалий час перебуває під вартою, по даному кримінальному провадженню проведені необхідні слідчі дії.

Як визначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови», одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).

Суд першої інстанції, посилаючись на ступінь тяжкості вчиненого злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , дані про його особу, вважав, що більш м`які запобіжні заходи наявним ризикам запобігти не зможуть та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Проте, суд першої при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу не достатньо врахував вимоги ст. 199 КПК України, якою передбачено порядок продовження строку тримання від вартою.

Так, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, що є тяжким злочином.

Однак, лише тяжкість злочину, в якому обвинувачується особа, не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою.

У практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі "Єчус проти Литви").

Тому, з урахуванням наведеного та даних про особу ОСОБА_6 , якому лише 15 років, обвинувачений проживає з батьками, має постійне місце проживання, характеризується посередньо, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, а також враховуючи, що прокурором не підтвердженні ризики, на які він послався у клопотанні, не наведено нових ризиків, які виправдовують тримання неповнолітнього обвинуваченого під вартою, суд вважає, що подальше продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою не є виправданим.

Застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням певних обов`язків, на думку суду, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За такого, ухвала суду підлягає скасуванню, із постановленням нової ухвали про застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні прокурора, а саме: цілодобового домашнього арешту з покладенням на обвинуваченого певних обов`язків.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 ч.3, 409, 422, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 грудня 2020 року у відношенні ОСОБА_6 , якою до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.02.2021, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Первомайськ, Миколаївської області, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, на строк до 22.02.2021, поклавши на нього наступні обов`язки: з`являтися за кожним викликом суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; утриматися від спілкування з потерпілою та свідками у кримінальному провадженні;

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9 Губарєва