УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04.11.2014 (справа №761/32579/14-к) у кримінальному провадженні № 0006536 від 26.06.2014,

В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло зазначене клопотання, в якому його ініціатор просить скасувати арешт майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04.11.2014 (справа №761/32579/14-к), а саме на транспортний засіб ЗАЗ TF55Y0, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , серія та номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .

У клопотанні ОСОБА_3 зазначає, що в провадженні слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві знаходилися матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0006536 від 26.06.2014 за ч.2 ст.199, ч.1 ст.263 КК України, з яких матеріали досудових розслідувань відносно підозрюваних ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 15.12.2014 виділені в окреме провадження та внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001517 від 15.12.2014.

Постановою старшого прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 кримінальне провадження за №0001517 від 15.12.2014 відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.199 КК України та ОСОБА_5 за ч.2 ст.199 КК України закрито у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення в суді винуватості підозрюваних у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень і вичерпані можливості їх отримати, а також скасовано арешт майна підозрюваних ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , однак, враховуючи, що арешт у кримінальному провадженні накладався слідчим суддею для ефективності захисту своїх основоположних прав ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з даним клопотанням, в якому просить скасувати арешт на його автомобіль, оскільки в такому застосуванні відпала потреба.

В судовому засіданні власник майна клопотання підтримав та просив його задовольнити і скасувати арешт, оскільки він не може реалізувати своє право власності на вказаний автомобіль, враховуючи, що арешт накладався слідчим суддею, а скасування його прокурором для державним органів не є ефективним.

Прокурор та слідчий, які були належним чином повідомлені про розгляд клопотання, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Слідчий суддя, вислухавши доводи власника майна, дослідивши клопотання, додані до нього матеріали, дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про скасування арешту в рамках кримінального провадженні за № 0006536 від 26.06.2014, в якому ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04.11.2014 накладено арешт на майно, в тому числі і на транспортний засіб ЗАЗ TF55Y0, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , серія та номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .

15.12.2014 із кримінального провадження №0006536 були виділені матеріали досудових розслідувань відносно підозрюваних ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в окреме провадження та внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001517 від 15.12.2014.

Постановою старшого прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 кримінальне провадження за №0001517 від 15.12.2014 відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.199 КК України та ОСОБА_5 за ч.2 ст.199 КК України закрито у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення в суді винуватості підозрюваних у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень і вичерпані можливості їх отримати, а також скасовано арешт майна підозрюваних ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов протии Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов протии Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Таким чином, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, враховуючи, що арешт був накладений ще в 2014 році, кримінальне провадження закрито, арешт, хоч і скасований постановою прокурора, однак таке скасування не забезпечує відновлення повноцінного права власності ОСОБА_3 , що стало підставою для звернення до слідчого судді.

З огляду на зазначене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ОСОБА_3 належним йому майном на підставі зазначених обставин, оскільки власником майна доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним ("Іатрідіс проти Греції", заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот протии Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші протии Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Приймаючи до уваги наведене, а також те, що слідчий, за ініціативою якого накладався арешт, та прокурор, який закрив кримінальне провадження, в судове засідання не з`явилися та не спростували доводи, викладені в клопотанні в розумінні принципу змагальності, визначеного статтею 22 КПК України, слідчий суддя вважає, що існує правова підстава для скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а отже, клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04.11.2014(справа №761/32579/14-к), а саме на транспортний засіб ЗАЗ TF55Y0, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , серія та номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1