Справа № 703/3934/20

УХВАЛА
02 грудня 2020 року слідчий суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , особи, у володінні якої знаходиться майно, ОСОБА_4 , розглянувши в залі суду в м. Сміла клопотання слідчого СВ Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -
встановив:
Слідчий СВ Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на кв. АДРЕСА_1 , яка належна на праві приватної власності ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 , у невстановлені слідством день та час, за невстановлених слідством обставин, незаконно придбав наркотичний засіб «метадон», який зберігав за місцем проживання з метою збуту.
Так, 13 листопада 2020 року близько 14 год. 50 хв., ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_2 , незаконно збув, продавши за 150 гривень ОСОБА_5 порошкоподібну речовину у фольговому згортку, яка згідно висновку експерта від 23 листопада 2020 року №2/2296 містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, загальною масою 0,010 грама.
Він же, повторно, у невстановлені слідством день та час, за невстановлених слідством обставин, незаконно придбав порошкоподібну речовину, яку зберігав за місцем проживання з метою збуту до 30 листопада 2020 року.
Цього ж дня, близько 13 год. 55 хв. ОСОБА_4 знаходячисьза місцем проживання, щопо
АДРЕСА_2 , незаконно збув, продавши за 150 гривень ОСОБА_5 порошкоподібну речовину у фольговому згортку.
Даними умисними діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів та ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, вчинений повторно, про що 30 листопада 2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень.
Слідчий вказує, що осільки санкція ч. 2 ст. 307 КК України, яка інкримінується підозрюваному ОСОБА_4 , передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна, виникла необхідність в накладенні арешту на вказане вище майно ОСОБА_4 для запобігання можливості його відчуження.
В судовому засіданні слідчий СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила його задовольнити з наведених у ньому підстав.
В судовому засіданні особа, у володінні якої знаходиться майно, ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання слідчого.
Заслухавчши слідчого, особу, у володінні якої знаходиться майно, вивчивши та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на рухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на кв. АДРЕСА_1 , зареєстроване за підозрюваним ОСОБА_4 .
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:збереження речових доказів;спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.
Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Зваживши на встановлені фактичні обставини справи, оцінивши надані до клопотання докази на предмет їх належності та допустимості, слідчий суддя приходить до переконання, що такий захід забезпечення кримінального провадження є необхідним, втручання в права ОСОБА_4 є виправданими потребами досудового розслідування, тому клопотання слідчого підлягає задоволенню, з метою недопущення відчуження належного на праві приватної власності підозрюваним майна, оскільки санкція статті за якою він притягується до кримінальної відповідальності передбачає додатковий вид покарання спеціальну конфіскацію.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-173, 233, 234, 237, 372 КПК України, -
Клопотання слідчого СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, задовольнити.
Накласти арешт на кв. АДРЕСА_1 , яка належна на праві приватної власності ОСОБА_4 .
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала в частині накладенні арешту на майно може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, особами, які не були присутніми під час розгляду справи протягом п`яти днів з дня її отримання, в решті не оскаржується.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом.

Слідчий суддя: ОСОБА_1