ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1287/16-к Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/3771/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

перекладача - ОСОБА_11 ,

потерпілої - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 та Фарйабу Фархаду,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року продовжено ОСОБА_10 та ОСОБА_13 строк тримання під вартою до 27.12.2020 року.
Не погодившись з ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_10 , його захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_14 подали апеляційні скарги.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду від 29.10.2020 року в частині продовження обвинуваченого ОСОБА_10 строку тримання під вартою, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою ОСОБА_10 . Одночасно просить дослідити матеріали кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що обвинувачені в судовому засіданні заявили відвід судді ОСОБА_1 . Однак на час постановлення ухвали колегія суддів не розглянула заяви обвинувачених про відвід судді зі складу колегії суддів. В порушення вимог ч. 1 ст. 81 КПК України суддею ОСОБА_1 зі складу колегії суддів справу було передано для здійснення автоматичного розподілу та визначення іншого судді для розгляду заяв про відвід. Вважає, що заяви обвинувачених в порядку ч. 1 ст. 81 КК України не розглянуто. Посилається на Перехідні положення КПК України, відповідно до яких клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою має подаватися до суду не пізніше ніж за 10 днів до закінчення попередньої ухвали, яка в даному випадку діяла до 31.10.2020 року, а клопотання подане прокурором 27.10.2020 року. Клопотання про поновлення пропущеного строку від прокурора не надходило, відповідно і ухвала не мітить викладу поважності причин пропуску процесуального строку. Єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою була тяжкість вчиненого. Зазначає, що ОСОБА_10 утримується під вартою з 07.10.2015 року та з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VІІІ станом на 28.10.2020 року відбув 10 років 1 місяць та 12 днів. Вважає, що є підстави для зміни запобіжного заходу на домашній арешт. В оскаржуваній ухвалі взагалі не зазначені ризики. Обвинувачений має постійне місце проживання, де мешкав разом з батьками, тобто має міцні соціальні зв`язки. Можливість впливати на свідків є надуманою. Протягом року прокурор посилається на кримінальне провадження за заявою свідка ОСОБА_15 про нібито здійснення впливу на свідка з боку родичі обвинуваченого, але тривалість цього розслідування лише свідчить про відсутність будь-якого впливу. Всі свідки сторони обвинувачення вже допитані. Жоден з них не заявив про здійснення на них тиску. Відсутність офіційного працевлаштування не може бути поставлена в вину обвинуваченому, оскільки останній має вищу освіту, володіє іноземною мовою. Стороною обвинувачення не доведено настання ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_10 раніше не судимий, служив в Збройних Силах України, є учасником АТО, за місцем навчання характеризується позитивно. Прокурором не доведено неможливості обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати в частині продовження йому строку тримання під вартою, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_14 зазначає, що його апеляційна скарга стосується заяв про відвід прокурора Мозгової та прокуратури Харківської області, відвід судді ОСОБА_16 та двох інших суддів, відвід Харківського апеляційного суду. Просить скасувати арешт, закрити судовий процес, виправдати. Просить реалізувати право на виклик до суду прокурора Мозгової, ОСОБА_17 , судді ОСОБА_18 . Вважає, що відбувається порушення міжнародного права, рішень Європейського суду з прав людини. Судові матеріали сфальсифіковані. Вимагає копії судових матеріалів, щоб судове слухання проводив іноземний суддя. Зазначає, шо після незаконного арешту ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , ОСОБА_20 примусили взяти участь у змові з поліцією, він мав надавати неправдиві показання. Корисливий мотив вигаданий, оскільки майно було придбано до шлюбу. Прокурор зі справи забрала важливі документи. Відсутній мотив та склад злочину. Прокурор здійснювала тиск на ОСОБА_19 та його матір з обмеженими можливостями. Його апеляційні скарги були проігноровані. Суддя ОСОБА_16 не міг приймати рішення одноособово, хвороба судді не є виправданням. Апеляційний суд має пояснити чому положення про COVID-19 законне, чому суддя розглянув справу одноособово, а не в складі 3 суддів. Просить розглянути судові записи від 29.10.2020 року, суддя перешкоджав змагальному судовому процесу та вийшов з судової зали під час пояснень обвинуваченого, що є підставою для відводу. Вказує на закриття кримінального провадження якщо порушено розумний термін. Апеляції про утримання під вартою від 10.07.2020 року та 02.09.2020 року все ще на розгляді без повідомлення про дату слухання. Судді апеляційного суду зобов`язані передати справу в інший апеляційний суд. Були порушені права на захист. Вимагає відшкодування шкоди за законом.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених, захисників, думку прокурора та потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного. Встановлено, що ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 359, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч.ч. 3, 5 ст.27 п.п. 6. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 5 ст. 27 п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України. При вирішенні питання щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених суд першої інстанції виходив з того, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті. Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Особлива тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченим, з огляду на наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ст. 177 КПК України, спростовують апеляційні доводи. Крім того, відповідно до змісту клопотання прокурора обвинувачений ОСОБА_10 після вчинення злочину не проживав за місцем мешкання, а орендував житло за документами свідка ОСОБА_21 . Обвинувачений ОСОБА_22 є громадянином іншої держави, під час обшуку за місцем його мешкання були виявлені паспорти громадянина Ірану, Великобританії у кількості 5 штук, при цьому відомості за одним з документів відсутні. Сторона обвинувачення також посилається на те, що задоволено клопотання сторони захисту про допит свідків з питань проведення слідчих дій з числа вже допитаних свідків. Зважаючи на обставини кримінальних правопорушень та зазначене прокурором, висновки суду щодо продовження існування ризиків не є безпідставними в даному випадку. Підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не встановлено. При цьому апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника щодо характеристики ОСОБА_10 та його соціальних зв`язків, наявності батьків пенсійного віку, участь обвинуваченого в АТО, можливості працевлаштуватися з урахуванням викладеного не мінімізують встановлених у кримінальному провадженні ризиків. Слід зауважити, що суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Апеляційні доводи ОСОБА_9 в більшості своїй стосуються саме суті обвинувачення та тих питань, які не можуть бути вирішені судом під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою та перегляду відповідної ухвали судом апеляційної інстанції. Посилання обвинуваченогона порушення права на захист є безпідставними, оскільки судове засідання суду першої інстанції відбувалося за участі захисників та перекладача. Підстав вважати, що обвинуваченому надається неналежна правова допомога чи іншим чином порушується його право на захист на даний час не вбачається. З приводу порушення розумних строків, про що вказує сторона захисту, колегія суддів зазначає що тривалість судового розгляду зумовлена складністю справи, а також необхідністю дотримання права на захист обвинуваченого, якийне володіє українською мовою, що вимагає здійснення постійного перекладу документів, які знаходяться в матеріалах справи або ухвалюються судом, крім того, на строки судового процесу впливає процесуальна поведінка сторін. Але вказані обставини не спростовують встановлених ризиків, які з плином часу не змінилися та не зменшилися, а ризик можливого переховування обвинувачених від суду є настільки високим, що у сукупності з іншими ризиками виправдовує подальше тримання обвинувачених під вартою. Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами щодо недотримання порядку вирішення питання про відвід, що передбачено статтею 81 КПК України, відповідно до якої у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду, оскільки питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішувалося одноособово суддею зі складу колегії суддів на підставі п. 20.5. Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, Аналогічною є позиція апеляційного суду і щодо доводів захисту про порушення прокурором строків звернення із клопотанням про продовження строку тримання під вартою. Недотримання стороною обвинувачення строку, передбаченого п. 20.5. Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, не вимагає звернення з клопотанням про поновлення цього строку та не є безумовною підставою для скасування судового рішення. Крім того, клопотання були подані та розглянуті судом до закінчення строку дії попередньої ухвали. Вимоги обвинуваченого ОСОБА_9 про слухання справи іноземним суддею не узгоджуються з нормами КПК України, а підстави для направлення кримінального провадження до іншого апеляційного суду, про що просить обвинувачений, визначені ст. 34 КПК України. Апеляційні скарги на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2020 року, що надійшли до апеляційного суду, були своєчасно призначені до розгляду з дотриманням вимог ст.ст. 398, 401 КПК України. Апеляційний розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 був призначений 16.12.2020 року у зв`язку із здійсненням перекладу апеляційної скарги обвинуваченого на українську мову. Будь-яких істотних порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Московського районногосуду м.Харкова від 29.10.2020 року залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 та ОСОБА_13 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий
Судді: