Номер провадження: 11-кп/813/2408/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо виправлення описки в ухвалі Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002242 від 11.10.2019 рокуза ознакамикримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2020 рокубув продовжний строк тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до 10.01.2021 року, з визначенням застави у розмірі 168 160 грн., оскільки суд прийшов до висновку про те, що ризики, встановлені в попередніх судових рішеннях, якими відносно обвинуваченого був застосований та продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не зменшилися, є необхідність подальшого тримання під вартою обвинуваченого, так як більш м`які запобіжні заходи не забезпечать його належну процесуальну поведінку.

Зміст вимог апеляційних скарг.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт, оскільки ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, кримінальне провадження знаходиться на розгляді в суді першої інстанції на протязі 13 місяців, за цей час не відбулося жодного судового засідання для розгляду справи по суті, так як прокурор не забезпечив явку потерпілого та свідків, а тільки продовжується строк запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що він свою вину визнавав в ході досудового розслідування та визнає при судовому розгляді кримінального провадження в повному обсязі, щиро кається у вчиненому, повністю відшкодував збитки потерпілому, який надав заяву, в якій просить розглядати кримінальне провадження за його відсутністю.

Також суд не врахував, що обвинувачений має постійне місце реєстрації в будинку в м.Ізмаілі Одеської області, частина якого належить йому на праві власності, та в якому проживає його сестра з родиною, у нього є дружина, тобто наявні міцні соціальні зв`язки. На час затримання він проживав в орендованій квартирі в м.Одесі, мав місце роботи.

В апеляційний скарзі обвинувачений зазначає про порушення вимог кримінального процесуального закону, так як суд продовжив йому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності клопотання прокурора.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

13.06.2019 року рішенням Конституційного суду України №4-р/2019 року було вирішено питання про можливість оскарження стороною захисту ухвал щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або у продовженні його строку.

Відповідно до приписів с.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Апеляційний суд дослідив матеріали провадження та встановив, що в суді першої інстанції триває судовий розгляд кримінального провадження №0002242 від 11.10.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а тому встановлення на даному етапі доведеності обвинувачення ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги зазначене апеляційний суд вважає, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, на даній стадії, при розгляді апеляційного провадження на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу, не перевіряється.

Оскаржуваною ухвалою був продовжний строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки суд дійшов висновку про те, що прокурором доведені обставини, передбачені п.1 ч.3 ст.199 КПК України, зокрема, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам.
Проте, зі змісту оскаржуваної ухвали про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вбачається, що вона не є обґрунтованою належним чином, містить лише посилання на норми закону та формальний виклад передбачених законом підстав для продовження запобіжного заходу, без зазначення конкретних доказів про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також без надання оцінки даних щодо особи обвинуваченого ОСОБА_6 .

Так, апеляційний суд, дослідивши матеріали провадження, вважає, що слідчий суддя безпідставно встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 буде переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, які були встановлені в попередніх судових рішеннях про застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися.

Зокрема, апеляційний суд вважає, що заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі та те, щообвинуваченийсвою вину послідовно визнає за весь час кримінального провадження в повному обсязі, щиро кається у вчиненому, повністю відшкодував шкоду потерпілому, який надав заяву, в якій просить розглядати кримінальне провадження за його відсутністю, що значно знижує ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.
Крім того, за час кримінального провадження відсутні жодні докази або обставини, які б підтверджували, що обвинувачений ОСОБА_6 намагався впливати на потерпілого або свідків у кримінальному провадженні, що також значно зменшує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, встановлений при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також не спростовані доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду кримінального провадження суд не враховує, що обвинувачений має постійне місце реєстрації в будинку в м.Ізмаілі Одеської області, частина якого належить йому на праві власності, та в якому проживає його сестра з родиною, у нього є дружина, тобто наявні міцні соціальні зв`язки, на час затримання він проживав в орендованій квартирі в м.Одесі, мав місце роботи, що також впливає на обґрунтованість висновку про можливість переховування обвинуваченого від суду. В разі сумнівів щодо наявності цих обставин вони мають бути належним чином перевірені під час судового розгляду справи.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжує існувати з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів.

Однак, апеляційний суд вважає, що покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема носіння електронного засобу контролю, а також належний контроль за поведінкою обвинуваченого з боку працівників поліції, може запобігти такому ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку останнього, що, в свою чергу, свідчить про можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 186 КК України, та, в разі доведеності його вини, за вчинення цього злочину передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Однак, апеляційний суд вважає, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини, не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що неодноразово підкреслював Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року, про те, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що в ухвалі суду не надано оцінки зменшенню частини ризиків, встановлених в попередніх судових рішеннях про застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що впливає назастосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, знайшли підтвердження.
При таких обставинах, відповідно до вимог ст.ст. 409 ч. 1 п. 2, 199 ч. 5 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що висновки в оскаржуваній ухвалі не відповідають фактичним обставинам провадження, так як під час апеляційного розгляду встановлено, що ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, встановлені в попередніх судових рішеннях, значно зменшились, нові ризики не з`явилися, прокурор під час судового розгляду, за наслідками якого була постановлена оскаржувана ухвала, не довів, що існують всі обставини, передбачені ч. 3 ст. 199 КПК України, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Висновки в оскаржуваній ухвалі про те, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, так як ризики, встановлені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не зменшилися, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам провадження.
Відповідно до вимог ст.ст. 407, 409 КПК України, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, змінити ухвалу суду про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, та постановити нову ухвалу, якоюобвинуваченому ОСОБА_6 має бути змінений запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт,з покладенням обов`язків, передбачених передбачені п.п. 1, 2, 3, 8, 9 ч.5 ст.194 КПК України, так як, з урахуванням наведених обставин щодо зменшення ризиків, даних про особу обвинуваченого, тривалий час судового розгляду кримінального провадження, до обвинуваченого можливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Між тим, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив вимоги кримінального процесуального закону, так як продовжив йому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності клопотання прокурора, так як положеннями ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в зв`язку з чим в цій частині апеляційна скарга не підлягає задоволенню через необґрунтованість.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ,у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002242 від 11.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - змінити.

Змінити запобіжний захід та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому він повинен відбувати домашній арешт без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про застосування запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту та контроль за його поведінкою покласти на начальника Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області.

Контроль за виконанням ухвали Одеського апеляційного суду покласти на процесуального керівника.

Негайно звільнити ОСОБА_6 з під варти, в залі Одеського апеляційного суду.

Строк дії ухвали становить до 23.02.2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 29.12.2020 року о 14.00 годині в залі судових засідань Одеського апеляційного суду№10.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4