"07" вересня 2020 р. Справа № 363/740/19
ВИРОК
Іменем України

07 вересня 2020 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді кримінальне провадження (№№ 0000563, 0001040) за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп, Сумської області, громадянина України, не одруженого, на утриманні має дитину неповнолітню 2011 року народження, не працюючий офіційно, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04.11.2016 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнено в порядку ст. 75 КК України від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 119 КК України,

встановив:
ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у період іспитового терміну, 25.06.2018 року приблизно о 12-30 год., перебуваючи на законних підставах в офісному приміщенні ТОВ «Укрспецналив» за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Шолуденко, 14, на четвертому поверсі будинку, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого матеріального збагачення, впевнившись, що його ніхто не бачить викрав ноутбук марки «Lenovo» модель Т420, що належить ОСОБА_6 (директору ТОВ «Укрспецналив»), який знаходився на письмовому столі, після чого, тримаючи вказаний ноутбук у руках, покинув приміщення офісу ТОВ «Укрспецналив».

В подальшому ОСОБА_5 , тримаючи вказаний ноутбук марки «Lenovo» модель Т420 у руках, пішов у напрямку виходу з будинку АДРЕСА_2 по пожежним сходам, спускаючись якими, був виявлений офісними співробітниками, які працюють у вказаній будівлі, які зупинили ОСОБА_5 , не давши йому покинути місце події та розпорядитись викраденим майном.

В результаті викрадення зазначеного майна ОСОБА_5 заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 5 552,00грн.

Крім цього, 23.11.2018 року близько 21-00 год. (точний час в ході слідства не виявилось за можливо встановлено) ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , маючи злочинний умисел на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи необережно, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій у вигляді смерті ОСОБА_7 , хоча повинен був і міг їх передбачити, з метою нанесення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не маючи будь-яких підстав для вжиття заходів необхідної оборони, наніс один удар нижньою частиною долоні правої руки в область обличчя ОСОБА_7 . Вказані дії призвели до виведення ОСОБА_7 з рівноваги та падіння з висоти власного зросту спиною до твердої рівної горизонтальної поверхні підлоги в приміщенні вказаної квартири, під час якого ОСОБА_7 вдарився потиличною частиною голови об дерев`яну шафу біля вхідних дверей до квартири, розташоваї за адресою: АДРЕСА_3 та підлогу.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток склепіння черепа, крововиливи в м`які покриви голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в потиличній області більше зліва, субдуральну гематому в лівій потиличній частині, крововиливи під оболонки, в шлуночки головного мозку, вогнище розмноження лівої потиличної частки, набряк головного мозку, що сформувало внутрішньочерепну травму з переломом кісток склепіння черепа та крововиливи під оболонки, в шлуночки та речовину головного мозку, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних в момент заподіяння від яких 23.11.2018 року приблизно о 22-00 год. (точний час під час слідства встановити не виявилося можливим) в приміщенні вказаної квартири наступила смерть ОСОБА_7 .

Вказані тілесні ушкодження перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_7 .

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 свою винність у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 119 КК України, визнав, не оспорюючи час, місце, спосіб, вид, мотив і мету, форму вини та повністю підтвердив обставини вчиненого ним кримінальних правопорушень. Зокрема, вказуючи при цьому, що дійсно 25.06.2018 року перебував у будинку «Автошколи», по вулиці вул. Шолуденко, на четвертому поверсі будинку, де в одному з кабінетів в якому той час нікого не було, він побачив ноутбук, який взяв зі столу і почав після чого уходити сходами, покидаючи приміщення. В той час його побачила незнайома йому жінка та підійшов чоловік, згодом викликали поліцію і забрали ноутбук. Крім того, пояснивши, що дійсно 23.11.2018 року він, перебуваючи у квартири за адресою: АДРЕСА_3 , вживав алкогольні напої, у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_7 , виник конфлікт, під час якого він наніс один удар нижньою частиною долоні правої руки в область обличчя ОСОБА_7 , після чого останній втратив рівновагу та впав спиною до підлоги, під час падіння ОСОБА_7 вдарився потиличною частиною голови об дерев`яну шафу, яка знаходилась біля вхідних дверей до квартири, а потім о підлогу. При цьому, ОСОБА_5 вказав, що не передбачав можливості настання небезпечних наслідків своїх дій у вигляді смерті ОСОБА_7 . Розкаюється у вчиненому.

Обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Цю позицію підтримала і сторона обвинувачення. Судом роз`ясненні положення ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам процесу вони зрозумілі.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї провини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, а також правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності і істинності позиції обвинуваченого, а у зв`язку з цим, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дану справу в порядку ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, зокрема, що характеризують особу останнього.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною. Дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, які виразилися у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. Крім того, дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно ст. 66 КК України, суд визнає, щире каяття у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст. 67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України в стані алкогольного сп`яніння.

Крім цього, при обранні обвинуваченому міри покарання, судом враховується його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують.

При визначенні міри покарання ОСОБА_5 суд враховує, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередня, на утриманні має неповнолітню дитину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, скоїв нетяжкі злочини, раніше судимий, належних висновків для себе не зробив.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, оскільки з урахуванням ступеню тяжкості вчинених Кримінальних правопорушень (злочинів) та особи винного, його перевиховання та виправлення не можливі без ізоляції від суспільства. Одночасно, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ст.ст. 69, 75 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Також, приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 засуджено 04.11.2016 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, в силу ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки та в зазначений період останній скоїв кримінальні правопорушення, які є предметом теперішнього розгляду, суд призначаючи покарання, виходить з положення ст. 71 КК України, застосовуючи принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2016 року.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374, 377 КПК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 119 КК України визнати винним та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 119 КК України у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, остаточне покарання ОСОБА_5 за сукупністю кримінальних правопорушень визначити шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначити в виді 4 (чотири) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

В силу статті 71 КК України до призначеного покарання приєднати невідбуту частину покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2016 року та остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою - залишити без зміни до набрання вироком законної сили і утримувати його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Строк відбуття покарання рахувати ОСОБА_5 з фактичного моменту його затримання, а саме з 12.12.2018 року.

Речові докази у кримінальному провадженні, після набрання вироком законної сили, а саме: 25 порожніх пластикових пляшок, 4 скляні прозорі рюмки повернути власнику; ноутбук марки «Lenovo» модель Т420 переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 залишити останній.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Учасники судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1