Справа №463/4883/20
Провадження №1-кс/463/5781/20
У Х В А Л А

11 листопада 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
заявника ОСОБА_3

у м. Львові
у відкритому судовому засіданні,
розглянувши заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 від розгляду скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :

заявник звернувся до суду із заявою про відвід слідчого судді ОСОБА_4 від розгляду скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого від 21 травня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001518.
Заяву мотивує тим, що існують інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 . Дослівно за автором заяви: « Підставами для відводу судді ОСОБА_4 та неможливість виконати функцію судді при розгляді його скарги, як арбітра є:
1. Заявник має не тільки сумнів в упередженості судді, а він впевнений, а докази тому свідчать, судові рішення винесені суддею ОСОБА_4 в супереч Закону, якими особа при виконанні функцій держави приховала злочини посадових осіб ТУ ДБР у м. Львові та відмовила у внесенні в ЄРДР на даних посадових осіб в супереч імперативної норми статті 214 КПКУ,
2. Суддя ОСОБА_4 відмовляється виконувати Закони України, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» ч.5 ст13.
3. Відмовляючись вершити Верховенство Права у справі 463/10160/20, суддя ОСОБА_4 не застосувала висновки ВССУ від 12.01.2017 року, відмовилася виконувати міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
4. В судовій справі 463/10160/20 - Суддя ОСОБА_4 винесла рішення, в якому зазначила про незгоду мене потерпілого з процесуальними рішеннями слідчого. Законом, Висновками ВССУ від 12.01.2017 року Суд в особі судді ОСОБА_5 вийшов за межі своїх повноважень, надавши оцінку діям та бездіяльності органу досудового розслідування без належних та допустимих доказів, а саме кримінального провадження. Тобто без ДОСУДОВОГО та СУДОВОГО слідства слідчий суддя ОСОБА_4 дійшла ВИСНОВКУ ПРО ВІДСУТНІСТЬ складу кримінального 11 правопорушення в діях посадових осіб, на яких у своїй заяві він вказував, як на осіб, що вчинили кримінальні правопорушення. Заява подана ним відповідає всім вимогам КПКУ і не є зверненням пропозицією чи клопотанням .
5. Суддя ОСОБА_4 , як інші судді Личаківського райсуду м. Львова, обрали із складу суддів суду головою суду ОСОБА_6 , який не визнає Законів України та відмовляється їх виконувати. В апеляційній та касаційній скарзі, адміністративне судочинство, відповідач ОСОБА_6 зазначив «Здійснювали вплив на суд з метою схиляння слідчих суддів до ухвалення потрібного і заявнику рішення у майбутніх скаргах, неповаги до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень, дискредитацію суду та підрив авторитету судової влади, паралізувати здійснення правосуддя, паралізувати роботу судового органу.
Маніпулюючи безпідставно такими звинуваченнями, посадова особа органу державної влади ОСОБА_6 без ВИРОКУ СУДУ, звинуватив мене в діях, шо підпадають піл стягтю 376 КК України «Втручання в діяльність судових органів», статтю 109 КК України «Дії, спрямовані на насильницьку ЗМІНУ ЧИ повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади».
При згадуванні в судовому засіданні про голову суду ОСОБА_6 з підстав не виконання практик Вищих судів, чим порушено ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суддя ОСОБА_4 не бажала почути мою думку, яка мала пряме відношення до поновлення моїх прав через Верховенство Права. Саме за участі судді ОСОБА_4 був обраний головою суду п. Г.Б.Жовнір. Голова суду ОСОБА_6 зазначаючи обставини в апеляційній і касаційній скарзі виступив від імені суду в тому числі від судді ОСОБА_4 . Суддя ОСОБА_4 не тільки не вчинила дію, щодо недопустимості таких звинувачень в сторону потерпілого, суддя відмовилася почути про погрози голови суду, йому як потерпілому від злочинів, чим підтримала протиправні дії особи при виконанні адміністративних повноважень.
6. Суддя ОСОБА_4 перебуває під слідством в якості свідка, поки що, за вчинені злочини при відправленні правосуддя. Слідчі дії проводить ТУ ДБР у м. Львові Саме відмова виконувати Закон має причинно наслідковий зв`язок. Перебуваючи в такому статусі. будучи залежною, СУДДЯ не заявляє само відводи у справах за участі ТУ ДБР та приймає незаконні рішення будучи упередженою.
7. Суддями Личаківського райсуду м. Львова притягнено до адміністративної відповідальності потерпілу особу, яка відповідно Конституції висловила свою думку. Судді вважали, що в такий спосіб принижено суд. Судді, під головуванням голови суду ОСОБА_6 в тому числі суддя ОСОБА_4 порушили вимоги міжнародного права, національне законодавство, не надавши Людині захисту та поновлення прав. Щодо відводу з даних підстав: Від початку введення карантину по сьогоднішній час, слідчими ТУ ДБР винесено масово постанови. Такі дії поставили під загрозу моє життя і здоров`я. Жоден із суддів Личаківського райсуду м. Львова і в тому числі ОСОБА_4 не винесли окремої ухвали за зловживання Правом, чим стали причетними до його непрямого вбивства через інфікування в суді. Судді не побачили в системно винесених постановах, які слово в слово дублюють одна другу не поваги до суду чи суддів, підрив авторитету судової гілки влади, не виконання судових рішень, паралізувати здійснення правосуддя, паралізувати роботу судового органу. Неоднакове застосування норм права, погроза адміністративною відповідальністю, цькування охороною (голова суду ОСОБА_7 ). І знову, як причинно наслідковий зв`язок, схиляння ТУ ДБР судді через кримінальне провадження до порушення присяги судді, про яку суддя ОСОБА_4 забула.
8. Кричущий випадок вчинений суддею ОСОБА_4 - телефонне право за межами Закону. При вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суддя ОСОБА_4 скористалася телефонним правом за межами Закону з`ясовуючи в ТУ ДБР у м. Львів, щодо статусу ОСОБА_3 . Дана обставина встановлена вищим судом, ухвалу скасовано.
9. Суд в особі судді ОСОБА_4 розглядає скаргу на постанову слідчого про відмову у визнанні і потерпілим в кримінальному провадженні, де на час подачі скарги в якості свідка проходить саме слідчий ТУ ДБР у м. Львів ОСОБА_8 , який є фігурантом у справі про вчинення злочину. Вже в кримінальному провадженні, скаргу по якому розглядає суддя ОСОБА_4 повторно вчинено злочин, не виконання судового рішення Шевченківського райсуду м. Києва. Суддя ОСОБА_4 відмовляючи в імперативній нормі ст.214 КПКУ сприяла злочинній організації в вчиненні злочинів, приховала злочин правоохоронного органу будучи не тільки упередженою а залежною, перебуваючи у статусі свідка поки що.
Підсумовуючи наведе, беручи до уваги особу судді, її дії і бездіяльність під час відправлення правосуддя, зловживання владою і службовим становищем під час її відправлення правосуддя, пряму залежність судді від керівництва ТУ ДБР у м. Львові, системність відмови виконувати Закони України, особисту зацікавленість в приховуванні злочинів , не реагування в межах Закону на загрозу моєму життю та здоров`ю зі сторони ТУ ДБР, керуючись ст.6 Конвенції та практики ЄСПЛ суддя ОСОБА_4 підлягає відводу у зв`язку не тільки із сумнівом у неупередженості, а прямою зацікавленістю судді у приховуванні і злочинів.»
Заявник в судовому засіданні заяву підтримав з аналогічних підстав та доповнив його заявою від 11.11.2020 року з посиланням на те, що суддя ОСОБА_4 проігнорувала рішення ЄСПЛ, інші нормативно-правові акти, відмовивши йому у статусі потерпілого, прийняла ухвалу, якою зобов`язала слідчого вирішити питання його процесуальної участі потерпілого, що на його думку є відмовою у статусі потерпілого.
Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, клопотання про відкладення не подав. А тому, вважаю за можливе здійснити розгляд заяви у відсутності суб`єкта оскарження, оскільки його неявка цьому не перешкоджає.
Заслухавши думку заявника, оглянувши матеріали справи, заяву про відвід, суд приходить до наступного.
Відповідно до положень ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: п.4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості .
Згідно положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Дійсно, відповідно до ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.
Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).
Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
У рішенні від 15 липня 2005 року у справі ж «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01, §31). Для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.
Суд приходить до переконання, що заявником не наведено достатніх підстав вважати, що суддя ОСОБА_4 не є безсторонньою, а наведені у заяві певні обставини та факти, не вказують на те, що суддя не є безсторонньою, та що їй бракує неупередженості під час розгляду справи. Перелічуючи факти, які нібито то підтверджують упередженість судді ОСОБА_4 , скаржник удається до особистої оцінки судових рішень прийнятих суддею ОСОБА_4 , висловлює свої твердження про скоєння злочинів і порушення закону, які не підтверджені жодними доказами, є його особистою думкою. Оцінка діяльність судді, що пов`язана із функціонуванням органів самоврядування, в тому числі зборів суддів, голосування за ту чи іншу кандидатуру голови суду, діяльність голови суду на своїй посаді, не можуть вказувати на упередженість судді при розгляді даної справи, оскільки в цілому не стосується відправлення правосуддя в тому числі у цій справі. Висновок про «перебування судді під слідством» (напевно внесення відомостей про скоєння кримінального правопорушення в порядку визначеному ст.214 КПК України) не належить до обставин, які дають підстави для відводу, оскільки не створює жодним правових наслідків для особи, в тому числі для судді до вручення підозри. Наведені якісь витримки і цитати про обставини якоїсь справи, що розглядалася суддями Личаківського суду м. Львова про притягнення якогось громадянина до відповідальності ні текстово, ні аргументами не доводить упередженість судді ОСОБА_4 при розгляді даної справи. Твердження про «телефонне право» у якісь справі, бо суддя ОСОБА_4 подзвонила слідчому і з`ясувала його статус у справі є оціночним судженням заявника. Твердження про те, що «суддя ОСОБА_4 відмовляючи в імперативній нормі ст.214 КПКУ сприяла злочинній організації в вчиненні злочинів, приховала злочин правоохоронного органу, будучи не тільки упередженою, а залежною, перебуваючи у статусі свідка поки що» є помилковою оцінкою певних обставин (оціночним судженням), а не фактом упередженості судді.
Таким чином, заява скаржника містить лише його суб`єктивні побоювання можливої упередженості судді, однак не підтверджена існуванням об`єктивних фактів, які дають підстави сторонньому спостерігачу зробити висновок про упередженість судді.
А тому суд приходить до переконання про безпідставність заяви про відвід судді.
Керуючись ст.ст.75, 76, 81 КПК України, суд -

у х в а л и в:

в задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 від розгляду скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого від 21 травня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001518 - відмовити за її безпідставністю.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складено 13 листопада 2020 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1