Номер провадження: 11-сс/813/1583/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2020 року про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002647 від 15 вересня 2020 року за ознакамизлочинів, передбачених ч.2 ст.186; ч.2 ст.345 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2020 року було задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186; ч.2 ст.345 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на два місяці, до 14 листопада 2020 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною залишати житло з 20 години до 08 години та покласти на нього обов`язки відповідно до ст.194 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що слідчий суддя істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки в судовому засіданні не було доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та недостатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник зазначила, що тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування тримання під вартою.

Крім того, відсутній ризик впливу підозрюваним ОСОБА_9 на потерпілих та свідків, оскільки останні не заявляли до поліції про вплив на них підозрюваним.

Слідчим суддею не враховано молодий вік підозрюваного, низький рівень ризику втечі, наявність постійного місця проживання, позитивні характеристики за місцем працевлаштування та мешкання, вища освіта, щире каяття та визнання вини.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

17 вересня 2020 року ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси до підозрюваного ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 14 листопада 2020 року.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186; ч.2 ст.345 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у тому, що 15.09.2020 року, приблизно о 3 годині 30 хвилин військовослужбовець ОСОБА_11 разом з громадянином ОСОБА_9 незаконно проникли на охоронюваний об`єкт, а саме у прибережну зону ДП «УДЦ «Молода гвардія», яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 172.

Надалі, військовослужбовець ОСОБА_11 за попередньою змовою разом із громадянином ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту з раніше незнайомим їм працівником правоохоронного органу ОСОБА_12 , з метою заподіяння шкоди здоров`ю останнього у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, нанесли останньому не менше одного удару кожен рукою, після чого інший співробітник правоохоронного органу ОСОБА_13 , останніх та попередив, що у разі неприпинення злочинних дій він застосує зброю, але останні агресивно направились у його бік, після чого ОСОБА_13 здійснив попереджувальний постріл в гору, але ОСОБА_11 та ОСОБА_9 продовжували рухатись у його бік агресивно налаштовані, і надалі ОСОБА_13 здійснив близько 6 пострілів у ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_9 почали наносити близько 10 ударів кожен останньому, а надалі останні зникли у невідомому напрямку.

Крім того, під час вищезазначеного конфлікту, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , незаконно заволоділи мобільним телефоном марки NOMI і181 та пристроєм для відстрілу патронів несмертельної дії 9 мм пістолетом ПМ-РФ із маркуванням НОМЕР_1 , який не відноситься до категорії вогнепальної зброї, які належать Управлінню поліції охорони та був ввірений працівнику правоохоронного органу ОСОБА_12 для виконання службових обов`язків, шляхом застосування насильства.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186; ч.2 ст.345 КК України обґрунтована долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- протоколом прийняття заяви про вчинений злочин від ОСОБА_13 від 15.09.2020 року, з якого вбачається, що останній просить прийняти заходи до невідомої особи, яка 15.09.2020 року о 03:45 відкрито заволоділа його пістолетом НОМЕР_1 , нанісши декілька ударів, за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 172, на території «УДЦ «Молода гвардія»;

- протоколом прийняття заяви про вчинений злочин від ОСОБА_13 від 15.09.2020 року, з якого вбачається, що останній 15.09.2020 року о 03:25, знаходився на території піонер-табору «Молода гвардія», за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 172, при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, на об`єкті, який охороняється, невідомі особи нанесли йому тілесні ушкодження;

- протоколом прийняття заяви про вчинений злочин від ОСОБА_12 від 15.09.2020 року, з якого вбачається, що останній 15.09.2020 року о 03:25, знаходився на території піонер-табору «Молода гвардія», за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 172, при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, на об`єкті, який охороняється, невідомі особи нанесли йому тілесні ушкодження;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 від 15.09.2020 року, з якого вбачається, що останній, будучи працівником Управління поліції охорони в Одеській області, здійснював охорону ДП «УДЦ «Молода гвардія» та разом з ОСОБА_12 о 03:25 годині, разом вийшли на огляд вказаної території та побачили на території раніше невідомих їм двох хлопців та дівчину, яких попросили покинути охоронювану територію, однак хлопці почали вести себе агресивно та намагалися накинутися на ОСОБА_12 . Потерпілий ОСОБА_13 , попередив цих невідомих осіб, що у разі неприпинення злочинних дій він застосує зброю, але один із хлопців агресивно направився у його бік, після чого ОСОБА_13 здійснив попереджувальний постріл в гору, хлопець продовжував рухатись у його бік і надалі ОСОБА_13 здійснив близько 6 пострілів у хлопця, однак це його не зупинило, він наздогнав ОСОБА_13 та почав наносити йому удари, згодом до нього приєднався інший хлопець та вони разом наносили йому багато ударів, після чого заволоділи його службовим пістолетом та зникли у невідомому напрямку;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 15.09.2020 року, що останній, будучи працівником Управління поліції охорони в Одеській області, здійснював охорону ДП «УДЦ «Молода гвардія» та разом з ОСОБА_13 о 03:25 годині, разом вийшли на огляд вказаної території та побачили на території раніше невідомих їм двох хлопців та дівчину, яких попросили покинути охоронювану територію, однак хлопці почали вести себе агресивно та намагалися накинутися на нього. Він попередив, що викличе допомогу та дістав з кишені службовий телефон, однак в цей час один із хлопців вдарив його, телефон випав з рук, а він упав на пісок та двоє хлопців почали наносити йому удари. ОСОБА_13 попередив цих осіб, що буде застосовувати спецзасіб травматичної дії, після чого ці хлопці переключилися на ОСОБА_13 . Після того, як невідомі особи зникли з місця злочину він зрозумів, що в нього відкрито викрали службовий телефон;

- протоколом огляду місця події від 15.09.2020 року, в ході огляду якого вилучено пістолет із маркуванням НОМЕР_1 , з магазином № НОМЕР_2 ;

- протоколами пред`явлення особи до впізнання від 16.09.2020 року відповідно до яких, потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 впізнали за фотознімками ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які здійснили на них напад;

- іншими матеріалами провадження.

Відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене, ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до шести років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що підозрюваний може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_9 не має постійного місця проживання та реєстрації на території Одеської області, з місця вчинення злочину зник, переховувався та був затриманий за місцем тимчасового проживання.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу на обставини злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_9 , а саме: відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб та умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Вищенаведене в сукупності з характером інкримінованих ОСОБА_9 злочинів та тяжкістю можливого покарання, вказують на наявність ризику переховування підозрюваного від суду.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Так, кримінальне провадження №0002647 від 15 вересня 2020 року відносно ОСОБА_9 перебуває на стадії досудового розслідування, а тому потерпілі та свідки, які на теперішній час допитані органом досудового розслідування, у разі направлення до суду обвинувального акту будуть безпосередньо допитуватися судом, що дає підстави дійти висновку про наявність ризику незаконного впливу на них підозрюваним ОСОБА_9 з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Разом з тим, поведінка підозрюваного ОСОБА_9 під час вчинення інкримінованих злочинів групою осіб, що супроводжувалося застосовуванням фізичної сили до потерпілих, свідчить про існування обґрунтованого ризику здійснення впливу на потерпілих та свідків з боку підозрюваного у цьому кримінальному провадженні.

Щодо тверджень захисника про те, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання у м. Одеса, у зв`язку з чим до нього може бути застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, апеляційний суд вважає неспроможними з огляду на таке.

Встановлення домашнього арешту у житлі третьої особи фактично є втручанням у право власності такої особи та передбачає певні обмеження права особи (володільця) на недоторканність житла. Зокрема, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на підозрюваного зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю (частина 3, 5 статті 181 КПК).

З цих підстав для встановлення судом домашнього арешту стосовно підозрюваного у житлі третьої особи суд має попередньо переконатись у наявності на це згоди власника житла та осіб, які проживають в ньому. Докази наявності такої згоди має надати суду зацікавлена сторона.

Проте захисник не надала апеляційному суду документи, що підтверджуються право власності третьої особи на житло, в якому можливо встановити домашній арешт стосовно підозрюваного ОСОБА_9 , придатність для проживання та можливість проживання в ньому ОСОБА_9 , а також згоду власника на встановлення у його житлі домашнього арешту підозрюваного ОСОБА_9 .

Між тим, на думку апеляційного суду, надані захисником рахунки, щодо найму ОСОБА_9 номера в готелі, не є документами, які підтверджують укладення договору оренди на певне житло у м. Одесі.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що неможливо застосувати домашній арешт в готелі, без відповідного дозволу його власників.

В свою чергу, апеляційний суд бере до уваги обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_9 не одружений, не має осіб, що перебувають на його утриманні, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Твердження сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має вищу освіту, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, проживає з цивільною дружиною, не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами злочину та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування тримання під вартою ОСОБА_9 є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_9 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

При цьому, враховуючи те, що злочин було вчинено із застосуванням насильства, слідчий суддя, керуючись положеннями п.1) ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір застави у якості альтернативного запобіжного заходу.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_14 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2020 року, якою до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186; ч.2 ст.345 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на два місяці, до 14 листопада 2020 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4