Справа №635/5158/20
Провадження по справі 1-в/635/741/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(резолютивна частина)
03 листопада 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
секретар судового засідання ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лебедина Сумської області, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 18 листопада 1996 року Лебединським районним судом Сумської області за ч.2 ст. 229-6, ст. 46-1 КК України до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;
- 31 жовтня 1997 року Лебединським районним судом Сумської області за ч.2 ст. 229-6, ст. 14, ст. 43 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;
- 06 лютого 2001 року Лебединським районним судом Сумської області за ч.1 ст. 101, ч.3 ст. 206, ст. 42 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 22 вересня 2004 року Лебединським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 307, ст. 71 КК України до 2 років позбвлення волі;
- 30 вересня 2010 року Лебединським районним судом Сумської області за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 121, ст. 69, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 14 червня 2018 року Лебединським районним судом Сумської області за ч.1 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,
про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Засуджений зазначає, що вважає доведеною можливість його переходу на наступний етап реінтеграції, він здатний до саморегуляції, правослухняної поведінки в соціумі без ізоляції.

Прокурор ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 .
Представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Засуджений ОСОБА_4 надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, клопотання підтримав.
Суд, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Лебединського районного суду Сумської області від 14 червня 2018 року за ч.1 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 17 липня 2018 року.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2020 року зараховано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбуття покарання, призначеного вироком Лебединського районного суду Сумської області від 14.06.2018, строк попереднього ув`язнення з 13 березня 2018 року по 17 липня 2018 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 13 березня 2018 року, кінець строку 09 листопада 2021 року.

Засуджений з 07 серпня 2018 року відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

Згідно характеристики на засудженого, наданої начальником відділення СПС майором внутрішньої служби ОСОБА_7 , погодженої заступником начальника установи із соціально-виховної роботи «Темнівської виправної колонії (№100)» ОСОБА_8 від 02 жовтня 2020 року, засуджений в місцях позбавлення волі знаходиться з 16 березня 2018 року. За час тримання в СІЗО м. Суми режим тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 07 серпня 2018 року засуджений відбуває покарання у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», за час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень не має, з метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався адміністрацією установи один раз. Засуджений працевлаштований до дільниці механічної обробки деталей, цех №1до праці ставиться посередньо, потребує контролю з боку персоналу. Засуджений підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу, дотримується правомірних та ввічливого ставлення з персоналом установи, виконує їх законні вимоги. Засуджений приймає активну участь у роботах з благоустрою установи, до виконання робіт ставиться з відповідальністю, приймає активну участь в організації виховних заходів. Засуджений ОСОБА_4 бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», до реалізації програми ставиться із зацікавленістю, прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Засуджений бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи.

Соціально-корисні зв`язки з дружиною підтримує листування, телефонних переговорів, отримує від неї посилки та передачі, стосунки доброзичливі.

За вироком суду засуджений має судові витрати в розмірі 1020,06 гривень, з яких відшкодовано 505,22 гривень.

На профілактичних обліках установи засуджений не перебуває.
Адміністрація виправної колонії вважає, що засуджений ОСОБА_4 за час відбування покарання не довів своє виправлення, застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України є передчасним.
Відповідно до положень ст. 81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За змістом кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

У відповідності до положень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Згідно до положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.
Сумлінна поведінка засудженого означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявності заохочень і відсутності стягнень; участі у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого за весь час відбування ним покарання.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що останній протягом всього часу відбування покарання характеризується посередньо, за весь час відбування покарання має лише одне заохочення, стягнень не має. Засуджений працевлаштований до промислової зони установи до дільниці механічної обробки деталей, цех №1, однак до праці ставиться посередньо та потребує контролю з боку персоналу установи.

Крім того, ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення тяжких кримінальних правопорушень, звільнявся умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Разом з тим, після звільнення з місць позбавлення волі, засуджений ОСОБА_4 належних висновків для себе не робив та знову вчинив кримінальне правопорушення, за що був засуджений до позбавлення волі.

Зазначені факти свідчать про те, що ОСОБА_4 має стійку тенденцію на систематичне вчинення злочинів, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи характеристики засудженого, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, поведінку та спосіб життя за час відбуття покарання, ставлення засудженого до праці, суд приходить до висновку про відсутність даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, а тому суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1