ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/818/3528/20 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі засудженого ОСОБА_7 , від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, без участі представників виправної колонії №25 належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 07.10.2020 року, -

ВТСАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.10.2020 року відмовлено у задоволенні подання начальника державної установи «Олексіївська виправна колонія № 25» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаною вище ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, та направити його клопотання до суду першої інстанції на новий розгляд.
Апелянт вказав, що на момент звернення до суду першої інстанції ДУ «Олексіївська виправна колонія № 25» з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, він відбув більше ніж 3/4 загального строку, та залишилось всього 7 місяців до закінчення строку відбуття покарання.
Вважає, що не потребує подальшого відбуття покарання, оскільки був переведений до «Дільниці соціальної реабілітації» виправної колонії № 25 де він довів своє виправлення, отримав 3 заохочення, позитивно характеризується, регулярно приймає участь в заходах виховного характеру, працює різноробочим на цегляному заводі в Харківській області в м. Валки за що отримує мінімальну заробітну плату, приймає активну участь в суспільному житті, та в спортивних масових заходах колонії. Сумлінно ставиться до праці, вину у скоєному злочині повністю визнав, щиро розкаявся в скоєному. У разі звільнення від відбуття покарання має намір працювати та піклуватися про свою сім`ю.
Вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні вищевказаного клопотання незаконно послався на те, що ОСОБА_7 раніше вже був умовно-достроково звільнений.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною і обґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В своїй апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вказує, що своїм ставленням до праці довів своє виправлення, у зв`язку з чим, вважає за можливе застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.
Проте, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого, виходячи із наступного.

Рішення про відмову у задоволенні клопотання начальника ДУ «Олексіївська виправна колонія №25» щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 відповідно до положень ст.81 КК України суд першої інстанції аргументував тим, що засуджений хоча і не має стягнень, проте працював лише 3 місяці протягом всього строку відбування покарання, з 2016 року.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення суд першої інстанції взяв до уваги, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 13.07.2016 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України до 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна. На підставі ст.71 КК України до покарання призначено вказаним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м.Полтави від 09.02.2012 року та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією1/2 частини майна, та на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19.08.2015 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Початок строку 13.07.2016 року, кінець строку 29.05.2021 року.
Також вірно було встановлено, що засуджений ОСОБА_7 за період відбування мав 4 заохочення подяки, не мав доган.

Згідно ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 21.08.2015 року. Під час тримання в державній установі «Полтавська УВП №23» вимог режиму тримання під вартою не порушував, дисциплінарних стягнень не мав.

З 08.06.2017 року відбуває покарання в державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)».
03.02.2020 року був переведений для подальшого відбування покарання до дільниці соціальної реабілітації державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» на підставі ст. 101 Кримінально виконавчого кодексу України, як засуджений який стає на шлях виправлення.
За період відбування покарання вимоги режиму відбування покарання не порушував, дисциплінарних стягнень не мав, характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Був заохочений адміністрацією установи.
Працевлаштований на виробництві установи на посаді «підсобний робітник». Приймав активну участь у суспільно - корисній праці. Проявляв ініціативу у виконанні робіт з благоустрою відділення та прилеглої території, зразково виконує цю роботу, надає допомогу у оформленні наочної інформації. До праці ставиться сумлінно, чесно виконує свої трудові обов`язки та ніколи не відмовлявся від праці. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується у роботі та побуті, здійснює за ними належний догляд. Виконує роботи із самообслуговування. Не допускає порушень вимог правил пожежної безпеки і правил безпеки праці. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, має позитивну соціальну спрямованість, подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд.
Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, займається самоосвітою, читає художню та духовну літературу, участь у роботі самодіяльних організацій не приймає, але проявляє соціально - корисну активність в організації їх роботи.
В той же час з матеріалів провадження встановлено, що адміністрацією колонії у 2017 році розглядались питання щодо застосування ст.100, 101 КВК України до ОСОБА_7 пільги, як особі яка не стає на шлях виправлення, а також в 2018, 2019 роках відмовлено у застосуванні пільги, передбачених ст.ст.81,82 КК. України як особі яка не стала на шлях виправлення, та не довела свого виправлення. Та в 2020 році відповідно до ст.100, 101 КВК України був розглянутий на комісії установи, де було задоволено у застосуванні пільги, як особі яка стає на шлях виправлення.
За характером спокійний, врівноважений. У скоєному злочині розкаюється. Підтримує соціальні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та побачень. Після звільнення з місць позбавлення волі буде проживати за адресою: АДРЕСА_1 . Під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебував, проявляє готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

У роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.
Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Отже, викладені в оскаржуваній ухвалі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає вірними, оскільки вони ґрунтуються на аналізі даних про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не лише за час, що безпосередньо передував розгляду питання про застосування умовно-дострокового звільнення.
Враховуючи викладене, та приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта щодо його праці, оскільки, як вірно встановив суд першої інстанції, ОСОБА_7 працював один місяці в 2018 році, 2 місяці в 2019 році, тобто лише 3 місяці протягом всього строку відбування покарання, з 2016 року.
Крім того, не можна залишити поза увагою ту обставину, що до засудженого ОСОБА_7 вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, під час якого він вчинив злочин, за який наразі відбуває покарання. Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 на шлях виправлення не ста, та належних висновків для себе не зробив, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині до уваги не беруться.
Доводи апелянта щодо відсутності будь-яких заборгованосте за виконавчим листом, враховуючи все вище викладене, не є достатньою підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення подання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст. ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 07.10.2020 року про відмову в задоволенні клопотання адміністрації ВК № 25 щодо засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.
Апеляційну скаргу засудженого, - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.
Судді:
____________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4