27.08.2020 Єдиний унікальний номер 205/6408/20
Провадження № 1-кс/205/1156/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 серпня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Новокодацького відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого із прокурором Дніпровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 , про арешт майна в межах кримінального провадження №0000235 від 24 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

25 серпня 2020 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого із прокурором Дніпровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 , про арешт майна в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000235 від 24 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 197-1 КК України.
З клопотання встановлено, що ОСОБА_8 , маючи намір на самовільне зайняття земельної ділянки уклав договір № 420 ОП від 25 вересня 2017 року «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування за адресою АДРЕСА_1 з режимом роботи з 20.00. години до 08.00. години, з використанням площі відведеного майданчика для паркування, згідно умов договору яка складає 0,115 га, з розрахунку згідно схеми організації дорожнього руху на 10 паркувальних місць для транспортних засобів комунальної форми власності. Однак, згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянки № 845 ДК/727/АП/09/01/20 від 23 червня 2020 року Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області площа земельної ділянки, яку використовує ФОП ОСОБА_8 становить 0,410 га.

Таким чином, земельна ділянка площею 0,1295 га на теперішній час незаконно використовується ФОП ОСОБА_8 по фактичному розміщенню автостоянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про їх передачу у власність або надання у користування (оренда) та за відсутності вчиненого правочину щодо вказаної земельної ділянки, тобто земельна ділянка самовільна зайнята, у тому числі в охоронних зонах. Згідно із ДБН В.2.5-39:2008 пункту 11.23 охоронні зони теплових мереж встановлюють вздовж траси прокладення теплових мереж у вигляді земельних ділянок шириною, яку визначають кутом, але не менше ніж 3 (три) метри у кожний бік від краю будівельних конструкцій у разі канального прокладення теплотрас, або від зовнішньої поверхні теплоізольованого теплопроводу при безканальному прокладенні та згідно з Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж.

Відповідно до методики визначення розміру шкоди заподіяної внаслідок самовільного захоплення: земельної ділянки без спеціального дозволу, затвердженої постановою КМУ від 25 липня 2007 року № 963 розмір шкоди, заподіяної ОСОБА_8 внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки по АДРЕСА_1 складає 141 818 гривень 01 копійку, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянки № 845 ДК/727/АП/09/01/20 від 23 червня 2020 року Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

07 липня 2020 року СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_8 заочно повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 197-1 КК України.

З метою встановлення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_8 здійснювались неодноразові виїзди співробітників поліції за місцем його мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , але за вказаною адресою підозрюваний відсутній. Таким чином, орган досудового розслідування дійшов висновку, що підозрюваний ОСОБА_8 переховується від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_8 , керує автомобілем марки Lexus LХ 570, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті чого слідчим відділом Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було надано орієнтування до внесення на обліку бази даних АІС.

22 серпня 2020 року під час патрулювання співробітниками патрульної поліції поблизу будинка № 31 по вулиці Старий Шлях в м. Дніпрі, було зупинено транспортний засіб Lexus LХ 570, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому ймовірно пересувається підозрюваний ОСОБА_8 . Під час спілкування було встановлено, що за кермом знаходився ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відмовився надати будь які документи, що підтверджують право власності на вказаний транспортний засіб, в результаті чого на нього було складено адміністративний протокол в порядку ч. 1 ст. 126 КУпАП.

22 серпня 2020 року в період часу з 18 години 00 хвилин до 18 години 20 хвилин слідчим СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 було проведено огляд за адресою: м. Дніпро, вулиця Старий Шлях поблизу будинка № 31, в ході якого було виявлено та вилучено транспортний засіб Lexus LХ 570, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У зв`язку з чим, вищезазначений транспортний засіб може слугувати заходом забезпечення відшкодування збитків завданих ОСОБА_8 , які були завдані самовільним захопленням земельної ділянки, що спричинило збитки на суму 141 818 гривень 01 копійку, а тому слідчий просив накласти арешт на зазначене майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Також слідчий просив на підставі вимог ч. 2 ст. 172 КПК України не викликати в судове засідання для розгляду клопотання про арешт майна особи, у володінні якої знаходиться майно (іншого власника майна) з метою забезпечення арешту майна.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання слідчого, просив його задовольнити та доповнив, що вищевказаний транспортний засіб постановою слідчого визнаний речовим доказом, а тому просить накласти арешт автомобіля з метою забезпечення збереження речових доказів.
У судовому засіданні представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, надавши через канцелярію суду письмові заперечення на вищевказане клопотання про арешт майна.
Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов таких висновків.
Слідчим суддею клопотання слідчого щодо розгляду вказаного клопотання про арешт майна без виклику особи, у володінні якої знаходиться майно, не приймається до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України вказане клопотання може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, якщо клопотання стосується арешту майна, яке не було тимчасово вилучене.

Також прокурором до початку розгляду клопотання слідчого про арешт майна надано зміни до вказаного клопотання з метою виконання вимог ст. 171 КПК України, однак, слідчий суддя не приймає їх до уваги, оскільки вимогами діючого кримінального процесуального законодавства не передбачено внесення змін, уточнень або доповнень до клопотань про арешт майна.

За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Отже, законом передбачено вичерпний перелік підстав для арешту майна та обов`язок органу досудового розслідування довести, що такий захід забезпечення кримінального провадження є доцільним у конкретному випадку і забезпечує досягнення мети арешту майна.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000235 від 24 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 197-1 КК України.
07 липня 2020 року СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_8 заочно повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 197-1 КК України.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 22 серпня 2020 року слідчим СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 проведено огляд за адресою: м. Дніпро, вул. Старий Шлях поблизу буд. №31, в ході якого було виявлено та вилучено транспортний засіб Lexus LХ 570, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль марки «Lexus LХ 570», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування правової підстави необхідності накладення арешту майна, слідчий посилається на можливість забезпечення відшкодування збитків завданих ОСОБА_8 , які були завдані самовільним захопленням земельної ділянки, що спричинило збитки на суму 141 818 гривень 01 копійку.
Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, що вищезазначене майно є об`єктом кримінально-протиправних дій, або є набутими в результаті вчинення кримінального правопорушення, та зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
За змістом положень КПК України обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано особою, що подала клопотання.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що підозра за вказаним кримінальним провадженням № 0000235, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 січня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 197-1 КК України, пред`явлена підозрюваному ОСОБА_8 , який на цей час оголошений у розшук.
Зі змісту клопотання встановлено, що слідчий просить накласти арешт на транспортний засіб, який належить третій особі, а саме: ОСОБА_4 з метою забезпечення відшкодування підозрюваним ОСОБА_8 збитків в розмірі 141 818 гривень 01 копійки, завданих внаслідок кримінального правопорушення.
У випадку передбаченому пунктом 4 частини 2 статті 170 КПК України арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
З аналізу вищенаведених вимог закону вбачається, що для наявності підстав для накладення арешту на майно фізичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного є наявність обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.
Органом досудового розслідування не підтверджено, а слідчим суддею не встановлено обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, як і самого цивільного позову в матеріалах кримінального провадження.
Крім того, не доведено наявність провадження щодо ОСОБА_4 або обставин, які б підтверджували, що ОСОБА_4 , в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного ОСОБА_8 .
Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, а тому не вмотивовано та не наведено конкретних підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна транспортного засобу, який належить ОСОБА_4 та який не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч.1,2 ст. 197-1 КК України.
Також підстав стверджувати, що вказаний автомобіль відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, та є знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди, не теперішній час не має.
Клопотання також не містить переліку наявних ризиків, що доводять необхідність такого арешту.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що слідчим не було доведено наявність підстав та необхідність арешту майна, не було надано належних доказів на підтвердження своїх доводів, відтак у задоволенні клопотання слід відмовити.
Крім того, в силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Права третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Отже, у цьому випадку майно, на яке слідчий просить накласти арешт належить третій особі, а тому належним суб`єктом звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт такого майна є прокурор, а не слідчий.
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідного майна.
Також вирішуючи питання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до ст. 173 КПК України, повинен врахувати наслідки арешту майна для інших осіб.
Окремо слід зазначити, що згідно зі вимогами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.
Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що не доводить необхідність арешту майна, з метою вказаною у клопотанні, та яке явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 132, 167, 170-173, 309, 372, 395, 532 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Новокодацького відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого із прокурором Дніпровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 , про арешт майна в межах кримінального провадження №0000235 від 24 січня 2020 року - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

.