Справа № 305/992/18
Провадження по справі 1-кп/305/90/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 14.08.2020 Рахівський районний суд Закарпатської області
в особі головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, на утриманні має 2 н/л дітей, не працюючого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого згідно з вироком Рахівського районного суду від 29.07.2013 за ч. 3 ст. 185 КК України, -
у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. ч. 1, 4 ст. 296 КК України, суд -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , пред`явлено обвинувачення в тому, що 02 листопада 2013 року близько 23 години 30 хвилин, перебуваючи на базі відпочинку «Ла Албуш», яка розташована в с. Біла Церква, вул. Грушевського, 26, Рахівського району, Закарпатської області, ОСОБА_4 , на прізвисько « ОСОБА_6 », за попередньою змовою та діючи у групі із ОСОБА_7 на прізвисько « ОСОБА_8 », ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_2 , на прізвисько « ОСОБА_10 », ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцем АДРЕСА_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканцем АДРЕСА_4 , на прізвисько « ОСОБА_13 », ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на прізвисько « ОСОБА_15 », мешканцем АДРЕСА_5 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканцем АДРЕСА_6 , застосовуючи заздалегідь заготовленні предмети, зброю невстановленої моделі та біти, умисно, безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та явною зневагою до ОСОБА_17 , а також існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, з метою самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, вчинили хуліганські дії відносно ОСОБА_17 , із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.
Зокрема це відобразилось у тому, що 02 листопада 2013 року близько 23 години 30 хвилин ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перебуваючи на базі відпочинку «Ла Албуш», яка розташована в с. Біла Церква, вул. Грушевського, 26, Рахівського району Закарпатської області, застосовуючи заздалегідь заготовленні предмети, пістолет, гладкоствольну рушницю та біти, умисно, за попередньою змовою та діючи у групі осіб, грубо порушуючи громадський порядок, безпричинно та з хуліганських мотивів, з метою залякування напали на відпочиваючих, та висловлюючи погрозу розправитися з ними, демонстративно з використанням зброї невстановленої моделі та предметів, спеціально пристосованих або заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, здійснили свій злочинний намір об`єднаний єдиним умислом, у залякуванні відпочиваючих та нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , перебуваючи на території вказаної бази відпочинку голосно висловлювали погрози розправитися з усіма присутніми відпочивальниками, підтверджуючи це демонстрацією зброї невстановленої моделі та предметів схожих на дерев`яну біту, ножі, а інші, зокрема, ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підбігли до ОСОБА_17 , який відпочивав на терасі вказаної бази відпочинку, після чого ОСОБА_18 наніс потерпілому удар ногою по голові, від чого ОСОБА_17 впав на підлогу, а ОСОБА_11 у свою чергу, застосовуючи пістолет невстановленої моделі, здійснив з метою залякування два неприцільні постріли та наніс рукояткою пістолета два удари по голові ОСОБА_17 , після чого ОСОБА_12 , тримаючи в руках дерев`яну лапку від стільця, наніс декілька ударів по голові ОСОБА_17 , внаслідок чого заподіяли потерпілому ОСОБА_17 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 144 від 02.12.2013, тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб із застосуванням предметів, спеціально пристосованих або заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень.
Крім того, 20 січня 2016 року, близько 01 години, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у смт Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області по вул. Спортивній, 98, у приміщенні автозаправної станції «ОККО», безпричинно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, демонструючи явну зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, повторно, умисно вдарив ногою по склянному кубу для хот-кафе, розбивши на ньому скло, яке розсипалось по підлозі даної автозаправної станції, після чого, продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_4 умисно скинув з прилавків декілька змивачів, для скла марки «Антеліт» та м`які іграшки, а також, з метою приниження охоронця АЗС «ОККО» ОСОБА_19 , зірвав з його светра шлейку для погона, кинув її на підлогу та, взявши з вітрини м`яку іграшку, кинув нею у ОСОБА_19 , ображаючи його при цьому нецензурними словами, внаслідок чого, з метою відновлення порядку, тимчасово було припинено нормальну діяльність автозаправної станції «ОККО».
Отже, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
У сукупності ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296 та ч 4. ст. 296 КК України.
В ході судового слідства судом, встановлено, що 20 січня 2016 року близько 01 години, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на території автозаправки в смт Солотвино по вул. Спортивній, № 98, Тячівського району, Закарпатської області, з хуліганських міркувань, безпричинно грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, демонструючи явну неповагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, умисно вдарив ногою по склянному кубу для хот-кафе, розбивши скло, після чого продовжуючи свої хуліганські дії, умисно скинув з прилавка декілька змивачів для скла марки «Антеліт» та м`які іграшки та принижуючи охоронця АЗС «ОККО» - ОСОБА_19 зірвав з його светра шлейку для погона, кинув її на підлогу та, взявши з вітрини м`яку іграшку, кинув нею у ОСОБА_19 , виражаючись при цьому нецензурними словами, внаслідок чого з метою відновлення порядку, тимчасово було припинено нормальну діяльність автозаправної станції «ОККО».
Натомість в ході судового слідства, судом не встановлено, жодних належних та допустимих доказів причетності ОСОБА_4 до скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Допитаний в ході судового слідства обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково та показав суду.
02 листопада 2013 року близько 23 год 30 хв на базі відпочинку «Ла Албуш» в с. Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області не перебував, особисто нікому тілесних ушкоджень не спричиняв, хуліганських дій також не скоював. В той вечір знаходився вдома в колі сім`ї та родичів. Просив виправдати з-під обвинувачення за ч. 4 ст. 296 КК України.
Щодо обвинувачення за ч. 1 ст. 296 КК України, визнає свою вину у межах пред`явленого обвинувачення, розкаюється у скоєному.
Свідок ОСОБА_20 , показав суду, що ОСОБА_4 є його зятем, 02.11.2013, він перебував в них вдома по АДРЕСА_7 , оскільки дочка була вагітна і вони всі сиділи у родинному колі та обмірковували майбутні роди. Близько 23 години він поїхав з ОСОБА_21 по воду у магазин, а зять залишився вдома, коли приїхав десь через хвилин 30-40 застав зятя вдома. Нікуди в той вечір ОСОБА_22 з дому не відлучався.
Свідок ОСОБА_23 показала суду, що їх зять ОСОБА_22 , 02 листопада 2013 року десь з години шостої вечора весь час знаходився вдома біля дружини, яка була вагітна і потребувала сторонньої допомоги, нікуди в той вечір він з дому не відлучався.
Свідок ОСОБА_24 , показала суду, що її чоловік ОСОБА_4 , 02 листопада 2013 року був поруч з нею вдома допомагав і нікуди не відлучався. Лягли спати біля опівночі, а наступного дня коли чоловік прокинувся після сну, розповіла йому про стрільбу в готельному комплексі «Ла Албуш» про яку дізналася зі слів сусідів.
Свідок ОСОБА_25 , показав суду, що 02.11.2013 року був у гостях у сім`ї ОСОБА_4 в с. Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області й десь близько 23 години поїхав разом з тестем ОСОБА_4 ОСОБА_20 по воду. Повернувшись хвилин через 30-40 бачив, що ОСОБА_22 знаходився вдома. Характеризує ОСОБА_4 , як добропорядну людину.
Свідок ОСОБА_26 показав суду. Він є орендатором кафе-бару «Ла Албуш» в с. Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, 02.11.2013 року, бачив як на територію бази заїхав мікроавтобус, з якого вискочили близько 10 осіб, одягнутих в чорні маски з бітами в руках все били. При чому кричали, чув звуки пострілів. Обличчя нападників неможливо було розпізнати, ОСОБА_4 серед напавших не було і в послідуючому його там у той вечір не бачив.
Свідок ОСОБА_27 показав суду, що 02.11.2013 року, відпочивав з дівчиною у сауні в «Ла Албуш», коли раптово почув сильний шум. Виглянувши через двері сауни на вулицю побачив як невідомі у масках, битами стали трощити все навколо, бачив як одна особа впала перед дверима на землю від отриманих ударів битою. ОСОБА_4 серед нападників не було. Був затриманий міліцією,і під час перебування під вартою, йому слідчий вказав на особу, фото на якій був ОСОБА_4 , та змусив його насильно вказати на нього як особу, яка ніби-то перебувала, 02.11.2013 року під час інциденту в «Ла Албуш». Наполягає на тому, що всі нападники були у масках, тому обличчя їх не було видно і ОСОБА_4 серед нападників не було. Відмовляється від того, що ніби-то визнав, що на фото був ОСОБА_4 .
Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достовірності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 296 КК України, виходячи з наступного.
Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Як випливає зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону.
Кожна людина при визначенні його громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".
Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).
Згідно з положеннями ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Судовий вирок, який проголошується ім`ям держави, має бути законним, обґрунтованим і справедливим.
У правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається звинувачувальний ухил, по суті якого кожен, хто з`явився перед судом, має бути визнаний винуватим.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійснені правосуддя» визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.
За змістом рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду має бути законним і обґрунтованим тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
У кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 91 КПК України підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2)винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.
Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суддя і суд встановлюють наявність або відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
На підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, сторона обвинувачення послалася на один єдиний доказ у справі протокол пред`явлення особи до впізнання (ксерокопія).
Даний протокол судом досліджено в ході судового слідства, та визнаний судом не належним та недопустимим доказом з таких підстав.
В ході судового слідства, свідок ОСОБА_27 відмовився категорично від того, що він ніби-то впізнав під час пред`явлення особи до впізнання ОСОБА_4 на фото світлині під №1, вказавши на те, що був затриманий і зробив це на вимогу слідчого, а в ході судового слідства ствердив, що нападники були в масках, тому реально не міг їх розпізнати.
Допитані в ході судового слідства свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_25 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , всі одноголосно ствердили, що ОСОБА_4 02.11.2013 року весь вечір з обіду і до кінця доби перебував вдома і нікуди не відлучався. Дані покази обвинувачення не спростувало в ході судового слідства.
Жоден зі свідків обвинувачення, а це ОСОБА_28 та ОСОБА_29 не вказали на особу ОСОБА_4 , як таку, що 02.11.2013 року перебувала в той час в «Ла Албуш» та скоїла злочин.
Жодних слідчих дій не вжито органом досудового розслідування по виявлених та вилучених речових доказів.
Інших доказів, які б стверджували вину ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 296 КК України, суду не надано і судом не досліджувалися.
Цивільний позов не заявлявся.
Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах кримінального провадження єдиний доказ, який надав суду прокурор, стосовно обвинувачення за ч. 4 ст. 296 КК України, суд вважає перевіривши його у ході судового слідства, неналежними та недопустимим, що передбачено ст. 89 КПК України.
З огляду на вказані обставини, враховуючи засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини (п. 10 ч. 1 ст. 7, ст. 17 КПК України), що полягають в тому, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи (ч. 4 ст. 17 КПК України), в ході оцінки допустимості наданих доказів результатів проведення експертиз, суд зобов`язаний перевірити підстави та умови їх проведення, за результатами яких отримано фактичні дані, що є змістом наданих доказів.
Відтак, неналежна перевірка судом доказів на предмет їх допустимості є порушення вимог ч. 2 ст. 370 КПК України, якою закріплено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, про відсутність належних та допустимих доказів про вчинення хуліганських дій ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 296 КК України.
Частиною 1 статті 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, дослідивши в судовому засіданні всі надані докази по даному кримінальному провадженню в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.12.2012 р.).
Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення у справі «Вєренцов проти України» від 11.07.2013р.)
Сумнівний характер вчинення обвинуваченим саме інкримінованого йому суспільно-небезпечного діяння по ч. 4 ст. 296 КК України не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, рішенні у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 р., в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.
Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може грунтуватись на припущеннях. Аналізуючи всебічно, повно й неупереджено дослідженні у процесі судового розгляду всі фактичні обставини, надані на їх підтвердження докази, оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням, з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, враховуючи, що можливості для збору додаткових доказів вичерпано і не пропонується стороною обвинувачення, стороною обвинувачення залишилися нез`ясованими обставини, які мають суттєве значення для законного та обґрунтованого вирішення даного кримінального провадження та ухвалення обвинувального вироку, суд приходить до вмотивованого висновку, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано достатніх переконливих доказів, оцінка яких була б позбавлена відповідних сумнівів, що у діях ОСОБА_4 наявний склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення ще й за ч. 1 ст. 296 КК України, яке знайшло своє підтвердження у ході судового слідства, то суд вважає, що дії ОСОБА_4 , вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 296 КК України, виходячи з такого:
ОСОБА_4 визнав, що саме він 20.01.2016 року на території автозаправки «ОККО» в смт Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області вчинив хуліганські дії, пошкодивши вітринне скло та розкидавши товарну продукцію, зірвавши з одежі охоронця шлейку для погона, виражався нецензурно в адресу охоронця, при цьому порушив громадський порядок.
Цивільний позов по даному епізоду не заявлявся.
Судові витрати відсутні.
Речових доказів ні по одному епізоду обвинувачення не визнавалося.
Дослідивши наявні в справі покази самого обвинуваченого в цій частині суд вважає, що дії ОСОБА_4 , слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство тобто, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.
У відношенні ОСОБА_4 обирався запобіжний захід тримання під вартою з грошовою заставою в сумі 42 360 гривень, яку той сплатив, отже по вступу вироку в законну силу грошова застава в сумі 42 360 гривень, підлягає поверненню заставодавцю.
При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпеку, вік та стан здоров`я обвинуваченого, характеризуючі особистість дані.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є активне сприяння розкриттю злочину, молодий за віком. На утриманні має 2 малолітніх дітей, позитивно характеризується, вину свою визнав та розкаявся у скоєному, відшкодував матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням в досудовому порядку.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає, рецидив скоєння злочинів. Повторність та перебування у нетверезому стані, суд виключає, ОСОБА_4 виправдовується за ч. 4 ст. 296 КК України, а нетверезий стан згідно з обвинувальним актом йому не вмінено, тому суд не вправі обтяжувати обвинувачення, а обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України закрито.
За таких обставин суд вважає за можливе обрати ОСОБА_4 такий вид покарання, як штраф.
Обираючи покарання ОСОБА_4 за даним вироком у вигляді штрафу, суд виходить із вимог ч. 3 ст. 72 КК України, який виконується самостійно в частині штрафу.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Виправдати ОСОБА_4 по обвинуваченню в скоєнні злочину передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, у зв`язку з недоведеністю його винуватості.
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити покарання у вигляду штрафу 600 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень.
Основне покарання у виді штрафу в сумі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, виконується самостійно, відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України.
Грошову заставу в сумі 42 360 (сорок дві тисячі триста шістдесят) гривень, по вступу вироку в законну силу, слід повернути заставодавцю.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано набирає законної сили, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд Закарпатської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку слід вручити негайно, після його проголошення, обвинуваченому, та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, та ознайомитися з журналом судового засідання.

Суддя: ОСОБА_1