Справа № 359/1642/20
Провадження № 1-кп/359/397/2020
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Мирне Каланчацького району Херсонської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и в :

23.09.2019 у ОСОБА_4 , який перебував за адресою: АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_5 , виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень останньому. Цього ж дня, приблизно о 19 годині 30 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно з особистих неприязних мотивів з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс приблизно два удари кулаками обох рук в обличчя ОСОБА_5 . Після цього, продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, з метою подальшого нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 взяв дерев`яну дошку та наніс декілька ударів потерпілому ОСОБА_5 по руках. Потім ОСОБА_4 продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, обома руками взяв стілець та наніс ще декілька ударів по тулубу потерпілого, внаслідок чого стілець зламався. У подальшому ОСОБА_4 взяв дерев`яну ніжку від даного стільця та наніс декілька ударів по тулубу, голові, руках та ногах ОСОБА_5 . У результаті відповідно до висновку експерта № 164д від 15.01.2020 ОСОБА_4 спричив потерпілому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у вигляді забійної рани волосистої частини голови, забійна рана завушної ділянки, струсу головного мозку, які відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а також забійна рана правої гомілки, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, перелом лівої ліктьової кістки в нижній третині і перелом правої ліктьової кістки в нижній третині, які відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Обвинувачений, прокурор та потерпілий не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, у зв`язку із чим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, суд переконався у добровільності їх позиції та роз`яснив учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Судом визнається доведеним, що ОСОБА_4 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисно заподіяв ушкодження потерпілому, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто він вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України. Таку правову кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

У судовому засіданні обвинувачений визнав свою провину, висловив жаль з приводу вчиненого, а тому щире каяття суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання. Водночас, обставиною, яка обтяжує покарання є рецидив злочинів, тому що ОСОБА_4 , маючи судимість за усмисний злочин, вчинив новий умисний злочин. Вказана обставина підтверджується наявними у справі доказами та не оспорюється жодним учасником судового провадження.

Призначаючи покарання, суд виходить з того, що вчинений обвинуваченим злочин у відповідності до ст. 12 КК України (в редакції КК України станом на момент вчинення) є злочином середньої тяжкості. Суд звертає увагу на те, що своїми умисними протиправними діями, людині заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості, тоді як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей. Дані про особу ОСОБА_4 свідчать пр. те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за розбій та хуліганство, характеризується за місцем проживання з посередньої сторони, не перебуває на обліках у лікаря-нарколога та лікаря психіатра, офіційно не працевлаштований, відомості про його родину чи утриманців в матеріалах справи відсутні.

Як пояснив обвинувачений, шкоду потерпілому ним не відшкодовано через те, що потерпілий відмовився приймати від нього будь-які грошові кошти. У свою чергу, потерпілий в суді зазначив що обвинувачений після вчинення злочину допомогу йлму не надав, під час розслідування навіть не намагався відшкодувати йому шкоду, зокрема витрат на тривале і складне лікування. Потерпілий вважає ОСОБА_4 суспільно небезпечним, а тому наполягає на призначенні покарання пов`язаного із ізоляцією обвинуваченого від суспільства.

Враховуючи обставини вчиненого цього кримінального правопорушення, його ступінь тяжкості, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зважаючи на думку потерпілого, який просив суд призначити найсуворіше покарання, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

В судовому засіданні прокурор без жодних обґрунтувань та мотивувань просив суд застосувати ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від реального відбування покарання з випробуванням. Потерпілий категорично заперечив щодо звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди керуються принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи тяжкість злочину, дані про особу ОСОБА_4 та усі обставини цієї справи, суд вважає, що правові підстави для застосування ст. 75 КК України і звільнення обвинуваченого від реального відбування покарання з випробуванням відсутні.

Документи, надані учасниками судового провадження на підставі ст. 100 КПК України слід залишити в матеріалах кримінального провадження.

Клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором не заявлялося.

Керуючись ст. 368, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 після приведення вироку до виконання.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На підставі ч. 3 ст. 376 КПК України роз`яснити обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1