Справа № 175/2278/16-к
Провадження № 1-кп/175/68/17
Вирок
Іменем України

07 грудня 2020 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

а також потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 , - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження №0000648 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Караганда Республіки Казахстан, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, інваліда 3 групи, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого у тому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 КК України,

встановив:

Відповідно до обвинувального акта від 08 червня 2016 року ОСОБА_5 , обвинувачується в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть ОСОБА_9 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та за ч.2 ст.125 КК України, тобто в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_7 , що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а саме в тому, що він 12 березня 2016 року близько 21.00 години знаходився у продуктовому магазині, розташованому по АДРЕСА_1 , де між ним і жителькою цього села ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин раптово виник словесний конфлікт, під час якого остання висловлювалась нецензурно на адресу ОСОБА_5 .

Після завершення конфлікту ОСОБА_5 , і ОСОБА_10 , покинули магазин, і остання направилася за місцем свого проживання, а ОСОБА_5 , відправився до свого знайомого ОСОБА_11 , на АДРЕСА_3 та попросив його показати, де проживає ОСОБА_10 , з метою помститися їй за висловлені на його адресу образи.

На прохання ОСОБА_5 , - ОСОБА_11 , провів його до будинку АДРЕСА_4 , де тимчасово мешкала ОСОБА_10 , винаймаючи житло у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На подвір`ї вказаного домоволодіння між ОСОБА_5 , з одного боку, та ОСОБА_10 , і ОСОБА_9 , з другого боку, на ґрунті неприязних відносин виник конфлікт, який переріс у обопільну бійку, під час якої у ОСОБА_5 , раптово виник умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , і ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи навмисно, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , - ОСОБА_5 , невстановленим органом досудового розслідування предметом, зовні схожим на ніж, завдав останньому один удар у живіт, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини, що починається раною у лівій епігастральній ділянці, яка продовжується у раньовий канал і по своєму ходу наскрізно ушкоджує ліву долю печінки та малий сальник, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення та, у даному випадку, призвели до смерті, яка настала о 22 годині 30 хвилин 13 березня 2016 року в реанімаційному відділенні Комунального закладу «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради».

Після цього ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , невстановленим органом досудового розслідування предметом, зовні схожим на ніж, умисно завдав останній один удар в поперекову область, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення поперекової області ліворуч, яке розпочинається раною в поперековій області, переходить в раньовий канал і сліпо закінчується в паравертебральних м`язах, яке за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).

Вищевказане формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_5 , суд визнає недоведеним і у зв`язку з цим обвинуваченого слід виправдати, оскільки органом обвинувачення не доведена належними доказами його причетність до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 КК України, з огляду на наступне.

У судовому засіданні ОСОБА_5 , свою провину не визнав повністю і пояснив, що алкоголь він майже не вживає, оскільки наприкінці 2015 року йому оперували шлунок у зв`язку з пухлиною. На цей час він онкологічний хворий та знаходиться під наглядом лікарів.

Ввечері 12.03.2016 року близько 20.00-20.30 години він був у приміщенні продуктового магазину у с. Олександрівка , в якому працює його дружина ОСОБА_12 , та пили чай за прилавком разом з продавцем ОСОБА_13 цей час в магазин зайшла раніше не знайома ОСОБА_10 , з сином віком 10-12 років, яка почала нецензурно лаятися на сина, коли той почав брати чіпси з прилавку. Спочатку продавець ОСОБА_13 , а потім ОСОБА_12 зробили їй зауваження, на що ОСОБА_10 , почала нецензурно виражатись на їх адресу. Після цього він зробив їй зауваження щодо непристойної поведінки у присутності дитини, на що остання також відреагувала вкрай нецензурно, та висловила йому обвинувачення у зраді дружині. Тільки коли їй було сказано, що викличуть поліцію, аби її заспокоїти ОСОБА_10 з хлопчиком покинула приміщення магазину, а вони утрьох продовжили пити чай. Коли він вийшов з магазину, аби покурити, то побачив, як неподалік по вулиці рухаються двоє осіб. Він подумав, що то ОСОБА_10 з хлопчиком, та вирішив наздогнати їх, щоб провести виховну бесіду, однак коли він це зробив, виявилося, що то були інші особи. Опинившись недалеко від будинку, де проживає ОСОБА_14 , він вирішив зайти до нього, аби запитати про ОСОБА_10 , оскільки той місцевий житель. Описавши ОСОБА_15 зовнішній вигляд ОСОБА_10 , останній повідомив, щоб він не спілкувався з нею, оскільки та має не зовсім добру репутацію. Потім він попросив показати, де ОСОБА_16 проживає, пояснивши, що хоче з нею поспілкуватися щодо її поведінки та виховання сина. Коли вони прийшли до ОСОБА_10 , то двері будинку відчинила потерпіла, він запитав у неї щодо її образ на його адресу в магазину, яка одразу накинулася на нього і при цьому нецензурно лаялася і почала наносити йому удари, а ОСОБА_14 , намагався її зупинити. Все це відбувалось на порозі біля вхідних дверей. Через деякий час із будинку вийшов не знайомий йому ОСОБА_9 , який на адресу ОСОБА_17 сказав, що її коханці вже приходять до нього додому. Між ними почалась словесна перепалка та потім він зник, а через декілька секунд знову з`явився і мав при собі граблі. Цими граблями ОСОБА_9 , який був у стані алкогольного сп`яніння, почав замахуватися на нього. Під час конфлікту, який тривав не більше двох хвилин ОСОБА_14 весь час перебував між ними, однак один з ударів граблями, від яких він намагався увернутися, прийшовся у скроневу частину його голови. Він побачив в руках у ОСОБА_10 , штахетник, яким вона вдарила його по руці. Знову з`явився ОСОБА_9 , з погнутими вилами і намагався нанести йому удари. Далі на територію домоволодіння через вхідні ворота зайшла його дружина ОСОБА_12 , та одразу вивела його за ворота, після чого насварила його, та ОСОБА_18 будинку він чув голоси незнайомих йому осіб. Його дружина запитала у ОСОБА_10 , навіщо та спровокувала сварку, а та відповіла це все винен її чоловік , який сам прийшов до неї. Він з дружиною, ОСОБА_19 пішли з території домоволодіння. По дорозі звідти вони чули, що словесний конфлікт продовжувався на подвір`ї. Приблизно о 22.00 годині до нього додому приїхали співробітники поліції, застосувавши фізичну силу наділи на нього наручники, та забрали до відділення поліції. Наполягав на тому, що пішов до ОСОБА_10 лише з метою з`ясувати обставини звинувачень, які ОСОБА_10 , виставила у магазині його дружині ОСОБА_20 , начебто, що він у відсутність дружини вдома приводив інших жінок, пригощав їх і зраджував дружині. Під час конфлікту він нікому тілесні ушкодження не наносив, а лише намагався уникнути ударів, однак декілька ударів він отримав, будь-яких колюче-ріжучих предметів при собі не мав. Син ОСОБА_21 декілька разів виходив з будинку і бачив конфлікт. Цивільні позови потерпілих не визнає, оскільки не причетний до спричинення постраждалим ножових пошкоджень. У зв`язку з вищевикладеним просив його виправдати.

Під час судового провадження судом було всебічно, повно й неупереджено досліджено та оцінено кожний доказ сторін кримінального провадження.

Прокурор у суді на доведеність винуватості ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 КК України, посилався на наступні докази:

- показання потерпілої ОСОБА_22 , яка в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_5 , познайомилась задовго до конфлікту неодноразово вони вживали алкогольні напої разом. Неодноразово у відсутність дружини ОСОБА_20 , обвинувачений ОСОБА_23 запрошував її та знайому ОСОБА_24 до себе додому на застілля, надавав продукти харчування для її доньки.

12 березня 2016 року вона разом з матір`ю ОСОБА_25 та донькою ОСОБА_26 у м.Дніпро пішли до кафе, аби відсвяткувати минуле свято 8-го Березня там вживали алкогольні напої. До них також приєдналась її родичка ОСОБА_27 мати її колишнього чоловіка , з якою вони зустрілись на залізничному вокзалі. Потім вона зателефонувала своєму брату ОСОБА_21 і попросила його відвезти їх до с. Олександрівка, де вони по приїзду продовжили святкувати за місцем мешкання її матері по АДРЕСА_1 . Згодом вона зателефонувала ОСОБА_28 , який також прийшов до них святкувати. ОСОБА_9 , вона знала тому, що орендувала у нього житло. Близько 21.00 години вона з ОСОБА_9 , ОСОБА_29 - рідним братом її колишнього чоловіка, та сином ОСОБА_30 , від її матері пішли додому, та по дорозі зайшли до продуктового магазину у с. Олександрівка, аби придбати коньяк. ОСОБА_31 залишився на вулиці, а вони утрьох зайшли до магазину, де за прилавком була продавець ОСОБА_13 , а ОСОБА_12 і ОСОБА_32 , і як їй здалося вживали спиртне, оскільки біля них були склянки. Вказавши на алкогольний напій, який вона бажає придбати, продавець ОСОБА_13 у відповідь упереджено вказала на його велику вартість, після чого між ними розпочався словесний конфлікт, у який втрутився ОСОБА_5 , і почав ображати її нецензурною лайкою. Вона також у відповідь почала його ображати грубою нецезурною лексикою, оскільки не змогла стримати емоції. В цей час ОСОБА_9 , і її ОСОБА_21 просили її не починати конфлікт. Обвинувачений почав їм погрожувати фізичною розправою - голосно кричав, що в живих їх не залишить, після чого вони пішли до дому ОСОБА_9 , де вона винаймала житло. Через деякий нетривалий час, коли вона перебувала на кухні, почувся гучний стук у металеві двері. Вона декілька разів запитала «хто там», але ніхто не відповів. Вийшовши на подвір`я, побачила ОСОБА_33 , який є її сусідом і обвинуваченого, який почав одразу нецензурно лаятися та влаштував штовханину.

Вона також руками наносила йому удари, та під час сутички обвинувачений порвав її кофту та ланцюжок на шиї. Далі він її смикнув рукою за плече і вона спіткнулась і впала на поріг, і у цей момент відчула удар якимось предметом в ліву частину в область попереку. Вона чула як ОСОБА_14 , намагався зупинити обвинуваченого. Ніяких предметів у обвинуваченого в руках вона не бачила, і не бачила чи саме він задав їй удар, але коли вона подала на порозі то обвинувачений ще тримав її за плече. Зайшовши до будинку, виявила у себе на тілі спочатку сліди крові, а потім рану і втратила свідомість. Коли вона прийшла до тями, то побачила поруч лише сина ОСОБА_21 , який дзвонив у швидку. Згодом запитавши у сина, де зараз ОСОБА_9 , вона дізналась про те, що його забрала швидка допомога так, як той був увесь порізаний, зі слів сина. Чи втрутився ОСОБА_9 , у бійку вона не бачила, оскільки була без свідомості. Освітлення на подвір`ї не було. Зі слів свого сина вона знала, що на дверях будинку була кров, в будинку не було. Просила стягнути з обвинуваченого на її користь 5000 грн. матеріальної шкоди, та обрати обвинуваченому найсуворіше покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства.

27 жовтня 2020 року під час додаткових пояснень у судовому засіданні ОСОБА_7 , повідомила суду, що 12 березня 2016 року у нею з ОСОБА_9 , не було ніяких сварок. Слідів крові вони не згадує, оскільки була без свідомості від поранення і болю. Після повернення з лікарні в будинку вже було чисто. Бійка почалась з порогу коли вона відразу відчинила двері, а поранення їй було нанесено на подвір`ї за порогом. Її син ОСОБА_21 і ОСОБА_31 , також відразу вишли з будинку.

Потерпіла ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явилась, просила проводити судовий розгляд без її участі.

Представник потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_8 просив суд стягнути з обвинуваченого на користь його довірительки 12 000,00 грн., матеріальної шкоди і 50 000,00 грн. моральної шкоди, та обрати йому найсуворіше покарання.

Свідок ОСОБА_34 , у присутності законного представника ОСОБА_35 і педагога ОСОБА_36 судовому засіданні пояснив, що 12.03.2016 року ввечері він з матір`ю ОСОБА_10 і ОСОБА_9 зайшов до магазину, а ОСОБА_31 лишився чекати їх на вулиці. В цей час продавець тітка ОСОБА_37 почала сваритися на матір нецензурною лайкою. Далі в конфлікт втрутився ОСОБА_23 , який також почав обзивати матір нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, після чого вони пішли до ОСОБА_9 , де на той час проживала мати. Прийшовши додому, та перебуваючи вже у будинку, у двері хтось почав сильно стукати. На стук він з матір`ю вийшли на поріг дверей, де побачили ОСОБА_5 і ОСОБА_38 . Після словесного конфлікту між його матір`ю та ОСОБА_5 вже за порогом дверей біля вікна на подвір`ї розпочалася бійка, а він залишився стояти на порозі. Під час бійки обвинувачений, коли мати намагалася втекти до будинку спіткнулася на порозі, вдарив її ззаду якимось предметом. Він не бачив чи був це ніж, але щось схоже на лезо ножа було. Коли мати після удару зайшла до будинку, ОСОБА_9 , вибіг на подвір`я у руках у нього були граблі, які він узяв біля дивану, що стояв на подвір`ї. Між ним і ОСОБА_5 розпочалася сварка та бійка, під час якої ОСОБА_14 тримав його руками, а обвинувачений бив ОСОБА_9 та лівою рукою наніс йому удар чимось схожим на лезо ножа, але він чітко не пригадує, чи був це саме ніж. Після цього ОСОБА_9 сказав, що його підрізали ножем, та одразу впав. Далі ОСОБА_9 зміг самостійно піднятися з колін, після чого тримаючись за бік швидко забіг до будинку і упав на кухні. До приїзду швидкої лежав на підлозі. ОСОБА_9 був одягнутий в товстий светр, але він бачив у нього на руці кров. Потім він з маминого телефону подзвонив до швидкої, яка їхала близько півгодини, а ОСОБА_9 весь цей час лежав на підлозі і говорив, що йому дуже боляче. Крові на підлозі було небагато, а светр був в плямах крові.

Свідок ОСОБА_39 , у суді пояснив, що 12 березня 2016 року він разом з напарником був на охороні громадського порядку, так як було знайдено снаряд часів війни. Йому зателефонував ОСОБА_40 і повідомив про те, що трапилось бійка, та поранена його мати та ОСОБА_41 . Коли він з напарником ОСОБА_42 приїхали на місце події там вже була швидка допомога, яка стояла напроти домоволодіння на вулиці. В будинку була ОСОБА_43 в нетверезому стані, яка сиділа на дивані з перев`язаною раною і її син ОСОБА_21 , а ОСОБА_44 вже лежав в кареті швидкої допомоги. По будинку вони не ходили щоб не залишати сліди до приїзду слідчого. Йому повідомили, що підріз вчинив ОСОБА_5 . Відразу з напарником ОСОБА_45 вони поїхали за місцем проживання обвинуваченого. До них вийшов обвинувачений та закривши собаку запропонував їм зайти на подвір`я, але вони почали його затримувати. ОСОБА_5 , відмовився проїхати з ними до відділку і почав чинити опір, після цього за допомогою фізичної сили та спеціальних засобів на нього одягли наручники та доставили до дільничного, а потім до відділу поліції. ОСОБА_10 , і її син вживали алкогольні напої, вони у нього були на контролі як у дільничного. Щодо ОСОБА_5 скарг від мешканців до нього не надходило, лише одного разу на нього скаржилась його колишня дружина.

19 серпня 2020 року свідок ОСОБА_39 , під час додаткового допиту додатково повідомив, що був знайомий з ОСОБА_5 , оскільки працював дільничним у с.Олександрівка. На подвір`ї де сталась бійка був безлад, тому він не намагався звернути на щось увагу, слідів крові на подвір`ї не пам`ятає, а до будинку він не заходив. Світла на подвір`ї не було, а вікна будинку були завішені плівкою.

Свідок ОСОБА_46 , у судовому засіданні повідомив, що 12 березня 2016 року увечері близько 21 години, він зі ОСОБА_10 , яка була в стані алкогольного сп`яніння її сином ОСОБА_21 і ОСОБА_9 , перебуваючи в с. Олександрівка Дніпровського району, куди він з м. Дніпра приїхав, пішли купити до магазину горілку. Він та ОСОБА_9 , також вживали алкогольні напої. ОСОБА_16 в магазині заділа ящик і продавець зробила їй зауваження, почався конфлікт, детальних обставин конфлікту він не пригадує. Весь це час неповнолітній син ОСОБА_10 , - ОСОБА_21 перебував на вулиці біля магазину. В конфлікт втрутився обвинувачений ОСОБА_5 . Під час обопільних нецензурних образ, обвинувачений почав погрожувати ОСОБА_10 , фізичною розправою, після чого вони пішли додому. По дорозі від магазину додому ОСОБА_10 , і ОСОБА_9 , сварилися між собою, заходили до своїх знайомих боржників. Він чув, як ОСОБА_47 кричала «де мої гроші» і погрожувала їм. Після того як вони прийшли додому до ОСОБА_9 , і зашли на подвір`я, та пішли до будинку. Приблизно через дві хвилини вони почули, як хтось через ворота потрапив на подвір`я. ОСОБА_9 , пішов перевірити, а він в цей час знаходився в будинку із сином потерпілої. ОСОБА_10 , вийшла на подвір`я, де одразу розпочалася сварка, однак між ким саме, він не бачив, оскільки на вхідних дверях висіла занавіска синього кольору, яка зовсім не пропускала світло та закривала всі двері, і була вже темна пора доби, чув лише голос ОСОБА_9 , та ще якихось двох чоловіків. Він чув крики на подвір`ї та нецензурну лайку. Потім крізь занавіску на дверях зайшла до будинку ОСОБА_10 , і він побачив як хтось на ніс їй удар ножем у бік. Ніяких погроз на адресу ОСОБА_10 , під час конфлікту на території домоволодіння він не чув. Потім до будинку повернувся ОСОБА_48 зі слідами крові на животі справа в кофті та вже без куртки в яку був одягнутий, який тримався за живіт і вони намагались зупинити у нього кровотечу, і викликали швидку та поліцію. Додатково повідомив, що син ОСОБА_10 , - ОСОБА_21 під час конфлікту перебував з ним в будинку, він хотів вийти на допомогу матері, однак свідок його зупинив. Чоловіка який крізь занавіску завдав потерпілій удару чимось схожим на ніж, коли вона забігла до маленького коридору, він не бачив в обличчя. Відразу ОСОБА_16 спіткнулася на порозі та впала. ОСОБА_9 , нічого не встиг сказати хто саме наніс його поранення, оскільки втратив свідомість. Він не бачив, щоб обвинувачений ОСОБА_5 , завдавав ОСОБА_10 , чи ОСОБА_9 , тілесних ушкоджень. Сварки між потерпілою ОСОБА_16 і ОСОБА_9 , у його присутності не було. Повідомив суду, що ОСОБА_10 , систематично вживає алкогольні напої після чого її поведінка є не зовсім керованою, а тому мати ОСОБА_49 та його мати попросили піти провести до дому.

Свідок ОСОБА_50 , у суді пояснила, що вона разом зі своїм сином ОСОБА_21 12 березня 2016 року приїхали до м. Дніпра у справах. ОСОБА_10 , також в той день була у м. Дніпрі і вони зустрілись у кафе, з нею була також донька потерпілої ОСОБА_51 і згодом приїхав батько потерпілої ОСОБА_10 . Він умовив їх поїхати в гості до с. Олександрівка, в той вечір вони вживали алкогольні напої. Коли вони сиділи за столом прийшов ОСОБА_44 , та також вживав алкоголь . Потім її син разом з сином ОСОБА_17 і ОСОБА_9 , пішли їх провести додому. Вона довго не могла заснути, оскільки чекала сина назад. Через деякий час близько 22 години їй зателефонував син ОСОБА_21 і повідомив, що виникла сварка і ОСОБА_16 нанесли ножове поранення. Вона зібралась разом з матір`ю ОСОБА_17 та близько двадцяти хвилин йшли до місця події. Прийшовши там вже була поліція та дві швидкі допомоги. Син розповів їй, що коли вони були в магазині у ОСОБА_16 виник конфлікт з продавцем і обвинуваченим, а коли вони з магазину пішли додому то вже невідомі йому чоловіки прийшли та перелізли через паркан і під час сварки на подвір`ї нанесли поранення ОСОБА_16 та ОСОБА_52 , який почав її захищати. Додатково повідомила, що на вхідних дверях була щільна ковдра, яка закривала вхід до будинку. Щодо наявності слідів крові на подвір`ї та при вході до будинку вона не пам`ятає.

Крім того, як на доказ вини ОСОБА_5 , стороною обвинувачення надані матеріали кримінального провадження №0000648, а саме:

- довідки Дніпропетровської шостої міської клінічної лікарні, із яких убачається, що до лікарні були доставлені ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , з тілесними ушкодженнями у вигляді колото-різаних поранень тіла (т.1,а.п.14,15,16);

- протоколи огляду місця події від 12.03.2016 року з фото-таблицею до них, згідно яких об`єктом огляду є територія домоволодіння за адресою: будинок АДРЕСА_4 , згідно якого вилучено зразок РБК з підлоги кухні, брус дерев`яний, граблі (т.1а.п.17, 18-23);

- висновок експерта № 469/202-Е від 12.04.2016 року, із якого убачається, що при експертизі трупа ОСОБА_9 , виявлене тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини, що починається раною у лівій епігастральній ділянці на 1 см нижче лівої реберної дуги по середньо-ключичній лінії, яка орієнтована на 11 та 5 годин стосовно умовного лімбу циферблату годинника, розміром 2,5 х 0,8 см та на 110 см від підошовної поверхні стопи; краї рани співставні, практично рівні, верхній кінець рани близький до гострого, нижній до «П» - подібного, яка продовжується у раньовий канал, який має направлення спереду назад, знизу до гори та зліва направо, довжиною близько 15 см, яке по своєму ходу наскрізно ушкоджує ліву долю печінки та малий сальник. Вказане тілесне ушкодження прижиттєве, виникло за деякий час до настання смерті, вірогідно від однієї механічної дії, спричиненої з достатньою силою і за своїм характером відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, оскільки стоїть у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Після спричинення зазначеного тілесного ушкодження, можна вважати, що ОСОБА_9 , міг самостійно здійснювати активні дії. Його смерть констатована 13.03.2016 року о 22.30 годині.

При судово-медико-криміналістичному дослідженні шматка шкіри з раною з епігастральної ділянки ліворуч трупа встановлено, що виявлене тілесне ушкодження заподіяне плоским колюче-ріжучим предметом, із шириною клинка протягом поринулої частини не більше 16,2 мм, маючого гостре лезо і обух товщиною близько 1,0-2,2 мм, зі зміною площини клинка під час знаходження його в рані та утворенням додаткового розрізу шкіри (ширина клинка і товщина обуха приведені з урахуванням скорочувальних властивостей шкіри). При судово-імунологічному дослідженні крові ОСОБА_9 , встановлена група крові АВ за ізосерологічною системою АВ0 (т.1,а.п.83-87);

- довідка начальника установи ДУ УВП №4 , відповідно до якої на момент прибуття ОСОБА_5 , до СІЗО 16 березня 2016 року тілесних ушкоджень у нього не виявлено (т.1, а.п.96);

- висновок експерта № 1962е від 15.03.2016 року, відповідно до якого на момент огляду будь-яких тілесних ушкоджень або наслідків від їх загоєння на голові, обличчі, тулубі та кінцівках ОСОБА_5 , не виявлено. (т.1,а.п.100-101);

- протокол огляду трупу від 13.03.2016 року і фото-таблицею до нього, із яких убачається, що у реанімаційному відділенні Дніпропетровської шостої міської клінічної лікарні оглянуто труп ОСОБА_9 , з колото-ріжучим пораненням в області живота (т.1,а.п.116-117,119);

- висновок експерта № 742 від 19 квітня 2016 року, відповідно до якого при подальшому дослідженні зразків крові ОСОБА_5 та ОСОБА_9 виявлений супутній антиген Н. (т.1,а.п.140-142);

У сліді на тампоні з вати (об`єкт № 1) встановлена наявність крові людини, при серологічному досліджені якої виявлені антигени А, В і Н, що не виключає можливості її походження як від однієї особи групи АВ з супутнім антигеном Н, у тому числі від ОСОБА_9 , так і суміші крові від осіб з виявленими груповими характеристиками крові. Походження крові в слідах від ОСОБА_5 , можливе тільки в якості домішок, так як тільки виявлені антигени В і Н являються групоспецифічними для його крові (т.1,а.п.140-142);

- протокол проведення слідчого експерименту від 20.04.2016 року і фото-таблицею до нього, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_10 , у присутності понятих і спеціаліста СМЕ розповіла про обставини події 12.03.2016 року, при яких ОСОБА_5 , спричинив їй тілесне ушкодження (т.1,а.п.188-193);

- висновок експерта № 1559е від 20.04.2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 , виявлене тілесне ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення поперекової області ліворуч, яке розпочинається раною в поперековій області (на відстані 97 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 6,5 см ліворуч від умовної серединної лінії тіла), переходить в раньовий канал, який йде зліва направо з ушкодженням по ходу шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в паравертебральних м`язах, яке за своїм характером відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). Вказане тілесне ушкодження могло бути спричинене від однієї механічної дії гострого предмету, який володів колючо-ріжучими властивостями та діяв у поперекову область ліворуч у напрямку зліва направо, яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними властивостями, що підтверджується характером рани та напрямком раньового каналу. Враховуючи характер та локалізацію виявленого тілесного ушкодження, ступінь ознак його загоєння, а також дані медичної документації можливо вказати, що воно могло утворитися незадовго до надходження до медичного закладу, тобто можливо і в термін, на який зазначає обстежена та слідчий у постанові та не суперечить механізму його спричинення, на який вказує потерпіла в ході проведення слідчого експерименту 20.04.2016 року (т.1,а.п.197-199);

- висновок експерта № 841 від 12 травня 2016 року, відповідно до якого при подальшому дослідженні в крові ОСОБА_10 , виявлений супутній антиген Н. В слідах на джинсових брюках (об`єкти №№ 1,2), на гольфі (об`єкти №№ 3,4) та футболці (об`єкт № 5), які належать ОСОБА_10 , встановлена наявність крові людини, при серологічному досліджені якої виявлені антигени А, В і Н, що не виключає можливості її походження як від однієї особи групи АВ з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВ0, так і суміші крові від осіб з виявленими груповими характеристиками крові, що свідчить про можливість походження вказаних слідів від потерпілої ОСОБА_10 . Походження крові в слідах від ОСОБА_5 , можливе тільки в якості домішок, так як виявлені антигени В і Н являються групоспецифічними для його крові (т.1,а.п.210-213);

- протокол проведення слідчого експерименту від 26.04.2016 року, відповідно до якого неповнолітній свідок ОСОБА_34 , у присутності понятих, спеціаліста, психолога розповів про обставини події 12.03.2016 року, при яких ОСОБА_5 , спричинив тілесне ушкодження постраждалим (т.1,а.п.226-229);

- протокол проведення слідчого експерименту від 26.04.2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 , у присутності понятих, спеціаліста, розповів про обставини події 12.03.2016 року, при яких ОСОБА_5 , спричинив тілесне ушкодження постраждалим (т.1,а.п.230-233);

- речові докази, долучені до матеріалів кримінального провадження №0000648, а саме відеозаписи слідчих експериментів за участю, ОСОБА_53 , і ОСОБА_11 . Ці речові докази були оглянуті в судовому засіданні за участю учасників судового провадження (т.1,а.к.п.235).

Суд, аналізуючи надані органом обвинувачення докази досліджені у судовому засіданні з точки зору допустимості, достовірності та належності приходить до висновку, що органом обвинувачення одностороннє та упереджено проведено розслідування відносно ОСОБА_5 , та при проведенні слідства невідомо з яких підстав не було дано оцінки поясненням самого обвинуваченого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_54 .

Свідок ОСОБА_11 , у судовому засіданні повідомив, що 12.03.2016 року він перебував вдома з подругою ОСОБА_55 , куди близько 21.00 години прийшов його сусід ОСОБА_5 і попросив показати, де проживає ОСОБА_10 , пояснивши, що бажає з нею поспілкуватися, оскільки, та його образила в магазині перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Він погодився, та разом з ОСОБА_56 прийшли до будинку ОСОБА_9 , де проживала ОСОБА_10 .

Він постукав у двері, після чого з будинку вибігла ОСОБА_57 та накинулася на ОСОБА_5 , обзиваючись нецензурними словами, стала руками наносити йому удари. Потім на подвір`я вибіг ОСОБА_9 , який накинувся на обвинуваченого з граблями. ОСОБА_5 , вибив граблі, та вдарив постраждалого кулаком в область голови. Після цього він став між ними, аби припинити конфлікт. Потім на вулицю вибіг син потерпілої ОСОБА_58 з штахетом в руках на якому були гвіздки, який дав матері, а вона намагалась вдарити ОСОБА_5 ,та влучила йому по руці. ОСОБА_9 , в цей час стояв позаду обвинуваченого. Після цього на подвір`я прийшла ОСОБА_12 , яка припинила конфлікт і він разом з нею та ОСОБА_5 покинули територію домоволодіння, а син ОСОБА_59 зачинив за ними хвіртку воріт. ОСОБА_43 та ОСОБА_44 лишилися на подвір`ї, та продовжили конфлікт вже між собою, та їх голоси лунали на вулиці їм у слід. Додатково повідомив суду, що світла на подвір`ї майже не було, оскільки вікна були забиті плівкою і конфлікт був у темну пору доби. Обвинувачений перед бійкою прийшов до нього в тверезому стані і не був в агресивному стані. Син потерпілої ОСОБА_21 на його думку був у нетверезому стані, оскільки виражався нецензурною лайкою та поводив себе агресивно.

Свідок ОСОБА_60 , у судовому засіданні повідомила, що 12.03.2016 року вона разом з цивільним чоловіком ОСОБА_5 після того, як віднесли молоко на замовлення, зайшла до магазину, де вона працює продавцем, щоб обговорити святкування дня народження. Разом з напарницею ОСОБА_13 вони сіли випити чаю. Близько 20.20 години до магазину зайшла ОСОБА_10 разом з сином та ОСОБА_9 ..

ОСОБА_57 весь час лаялася нецензурною лайкою, та поводила себе дуже некоректно по відношенню до сина, який почав плакати, оскільки перебував у нетверезому стані. Спочатку ОСОБА_10 зробила зауваження ОСОБА_13 , потім вона, однак та не відреагувала. Далі ОСОБА_23 попросив заспокоїтися ОСОБА_61 , яка відповіла нецензурною лайкою і сказала, що він зраджує дружині з іншими жінками. Після чого ОСОБА_9 вивів її з магазину.

ОСОБА_23 вийшов на вулицю покурити, та зник. Вона вийшла на вулицю, та у пошуках чоловіка вона вирішила піти до дідуся, який проживає неподалік магазину. Коли туди підійшла, то зрозуміла, що його там немає, оскільки в будинку не горіло світло. В цей час вона почула крики, які лунали з подвір`я, де проживав ОСОБА_9 , із ОСОБА_10 . Підійшовши ближче, побачила на території домоволодіння ОСОБА_62 з піднятими руками вверх, ОСОБА_10 , її сина, та ОСОБА_9 який в цей час замахнувся на її чоловіка граблями. ОСОБА_14 у цей час стояв між ними, а син ОСОБА_49 стояв в дверях. Вона одразу вивела свого чоловіка за ворота, із ОСОБА_19 , пішли додому. ОСОБА_40 закрив за ними ворота і пішов до будинку разом з матір`ю. Вдома вона побачила на обличчі чоловіка садна, однак крові на його руках не було. На її запитання про те, чому ОСОБА_5 пішов до дому ОСОБА_9 , останній їй повідомив, що він хотів розібратися зі ОСОБА_10 , щодо звинувачень про його статеві стосунки з жінками в обмін на морозиво, оскільки це його принизило. Потім проїхав їх дільничний і надів наручники на її чоловіка і поїхали з ним до поліції. Вона віддала дільничному одяг в якому її чоловіком був одягнутий під час конфлікту, тому як до дільничного він вийшов лише в спортивних штанах. Наполягає на тому що, ножових поранень у ОСОБА_9 і ОСОБА_10 коли вони виходили з подвір`я не було.

Послідовні пояснення самого ОСОБА_5 , та пояснення свідків на стадії досудового слідства і в суді спростовують висунуте обвинувачення щодо ОСОБА_5 , яке органом обвинувачення побудовано на свідченнях перебуваючої на протязі з ранку до вечора 12. 03. 2016 року у стані сп`яніння ОСОБА_10 , яка неодноразово судима та відбувала покарання в місцях позбавлення волі, її неповнолітнього сина ОСОБА_21 відносно якого за рішенням суду від 22.05.2013 року позбавлена батьківських прав.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, здобутих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною першою статті 9 КПК України закріплено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.2 і ч.4 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Пунктами 1 і 2 частини 1 статті 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) і винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), необхідно оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (п.53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 року), і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність і точність (п.86 рішення ЄСПЛ у справі «Вєренцов» проти України від 11.07.2013 року).

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат і обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч.1 і ч.2 ст.92 КПК України).

Всебічно дослідивши всі обставини даного кримінального провадження та оцінивши кожний зібраний під час досудового розслідування доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів обвинувачення з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки частина із них здобута з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші - як самі по собі, так і у сукупності - прямо чи опосередковано не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

За приписом ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року і «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

З рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 року слідує, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Так, як на доказ вини обвинуваченого прокурор посилається на протоколи огляду місця події від 12.03.2016 року з фото-таблицею до них (т.1 а.с.17, 18-23).

Огляд місця події у справах даної категорії є одним з найбільш важливих способів збирання доказів. Проведений вчасно, кваліфіковано і ретельно огляд місця події дає змогу встановити дані та одержати відомості, що мають значення для справи, слугує гарантом успішного та об`єктивного розслідування злочину.

Частиною 7 статті 223 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

Обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.

Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

З огляду на ці вимоги закону та зазначення у протоколах огляду місця події від 12.03.2016 року (а.к.п.17,18) одною з понятих була мати потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_63 , оскільки процесуальним законом передбачена пряма заборона на участь родича потерпілого, що є грубим порушенням вимог ст.223 КПК України, а отже свідчить про очевидну недопустимість цього доказу.

Також суд звертає увагу на те, що другою понятою була ОСОБА_50 , яка є матір`ю очевидця подій ОСОБА_64 , та бабусею очевидця подій неповнолітнього ОСОБА_65 , правовий та процесуальний статус яких не був на час огляду визначений відповідно до діючого кримінально-процесуального кодексу України.

З наведеного суд робить висновок, що протоколи огляду місця події від 12.03.2016 року з доданими до них та фото-таблицею не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки оформлені всупереч вимог КПК України (а.к.п.17-23).

Згідно з ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Будь-яке порушення органом досудового розслідування конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, призводить до втрати ними юридичної сили. У такому разі «отруйне дерево» породжує «отруйні плоди» (рішення ЄСПЛ у справах «Гефген проти Німеччини» від 30.06.2008 року та «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року). Отримання доказів на підставі інформації, отриманої з недопустимого доказу, тягне за собою їхню безумовну недопустимість. Така недопустимість доказів не залежить від характеру та ступеня того чи іншого порушення кримінально-процесуального закону.

Оскільки протоколи огляду місця події від 12.03.2016 року та фото-таблиця до них є недопустимими доказами, керуючись практикою ЄСПЛ, суд визнає недопустимими похідні від них докази, а саме висновок експерта № 742 від 19 квітня 2016 року, відповідно до якого на «марлевому тампоні із зразком речовини бурого кольору, який вилучено 12.03.2016 року з підлоги кухні по вул. Польовій, 27 у с. Олександрівка Дніпровського району встановлена наявність крові людини», де експерт в категоричній формі не може вказати, належить ця кров ОСОБА_9 , чи ОСОБА_5 , а протокол огляду місця події від 12.03.2016 року, під час якого був вилучений вказаний марлевий тампон із зразком речовини бурого кольору, визнаний судом недопустимим доказом.

Крім того, під час судового засідання потерпіла ОСОБА_10 , з самого початку плуталась в своїх показах щодо того з ким саме вона поїхала з м. Дніпра до с. Олександрівка, та про те що в той вечір не сварилася з ОСОБА_9 . Також викликають сумнів її покази про втрату свідомості, та не бажання відповісти про деталі житла обвинуваченого ОСОБА_5 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_46 , на початку допиту стверджував, що він не чув ніяких погроз і не бачив конфлікту, оскільки був у будинку, а двері будинку були завішені простирадлом, але в подальшому пояснив , що бачив двох незнайомих чоловіків і чув нецензурну лайку між цими чоловіками та ОСОБА_10 , з ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_34 , під час судового розгляду суттєво змінив свої показання, у суді зазначений свідок не підтвердив повністю показання які він надавав раніше, обґрунтовуючи певну невідповідність змісту протоколу його допиту фактичним показанням, які він давав за значним спливом часу від моменту подій, але відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За наведених вище обставин, суд не може обґрунтовувати обвинувальний вирок лише показаннями потерпілої ОСОБА_10 , неповнолітнього свідка ОСОБА_66 , який є її сином та ОСОБА_67 , який є братом цивільного чоловіка потерпілої, тобто обумовлені родинними зв`язками, та зацікавлені у засудженні ОСОБА_5 , а тому не приймаються судом до уваги.

Зібрані та надані суду докази як кожний окремо, так і у сукупності, не дозволяють зробити однозначний висновок «поза розумним сумнівом» про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 , в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть ОСОБА_9 , та в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 , що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за обставин, викладених у обвинувальному акті від 08 червня 2016 року, а тому суд у відповідності з вимогами ст.17 КПК України, ст.62 Конституції України тлумачить усі сумніви на користь обвинуваченого.

Пояснення допитаних у суді свідків ОСОБА_68 , ОСОБА_39 , які не були очевидцями саме бійки на подвір`ї, судом не оцінюються, оскільки даних щодо предмету доказування вони не містять, а свідок ОСОБА_50 , дізналась про обставини конфлікту від свого сина ОСОБА_69 .

Також суд звертає увагу на наступне.

Жоден з допитаних свідків обвинувачення , та потерпіла ОСОБА_10 , не вказали на наявність слідів крові на подвір`ї після нанесення ОСОБА_9 , ножового поранення у живіт, а лише свідки ОСОБА_31 і свідок ОСОБА_58 , бачили кров ОСОБА_9 , коли він вже знаходився у будинку.

Відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_5 полягали у навмисному спричиненні невстановленим органом досудового розслідування предметом схожим на ніж ОСОБА_9 , тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до смерті останнього та потерпілій ОСОБА_10 , легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. При цьому зазначено, що даним подіям передувала сварка між потерпілою ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_5 в магазині в с.Олександровка, після якого ОСОБА_5 направився за місцем проживання ОСОБА_10 з метою помсти останній. Також зазначено, що вже на подвірні домоволодіння у обвинуваченого ОСОБА_5 виник конфлікт з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , що переріс в обопільну бійку.

При цьому прокурором в ході судово розгляду не доведено обставини та передумови конфлікту з ОСОБА_9 , враховуючи, що судом встановлено, що у обвинуваченого ОСОБА_5 та ОСОБА_9 були взагалі будь-які взаємовідносини, що передували зазначеній конфліктній ситуації, тобто органом державного обвинувачення не доведено зокрема, який же мотив спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , враховуючи, що судом встановлено бажання ОСОБА_5 лише провести бесіду виховного характеру саме з потерпілою ОСОБА_10 .

Також стороною обвинувачення не з`ясовано обставини, пов`язані з походженням невстановленого органом досудового розслідування предмету схожого на ніж, яким спричинено постраждалим тілесні ушкодження, що інкриміновано обвинуваченому.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що не встановлення мотиву вчинення кримінального правопорушення та неналежне формулювання обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист.

Залишились фактично не усунутими прокурором і протиріччя в поясненнях, що надавались в судовому засіданні потерпілою ОСОБА_10 , неповнолітнім свідком ОСОБА_70 та свідком ОСОБА_29 , на які він посилався як на доказ вини ОСОБА_5 , щодо обставин і механізму спричинення тілесних ушкоджень постраждалим. Так, зі слів неповнолітнього свідка ОСОБА_66 тілесні ушкодження від дій ОСОБА_5 першим отримала потерпіла його мати ОСОБА_10 , яка відразу забігла до будинку, а потім ОСОБА_9 . З пояснень же свідка ОСОБА_67 , вбачається, що з отриманими тілесними ушкодженнями першим до будинку увійшов потерпілий ОСОБА_9 , після чого потерпіла ОСОБА_10 . Остання взагалі не надавала пояснень суду щодо обставин отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 всупереч встановленим судом обставин щодо одночасної бійки за участю обвинуваченого та обох постраждалих.

При оцінці зазначених свідчень суд приймає їх до уваги та розцінює зазначені протиріччя істотними, оцінюючи в цій частині поясненням самого обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_11 , що під час подій на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_9 одночасно перебували обвинувачений та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Суттєвим є також факт, який зазначений у висновку експерта №1559е від 20.04.2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 , дійсно виявлено тілесне ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення поперекової області ліворуч, яке розпочинається раною в поперековій області (на відстані 97 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 6,5 см ліворуч від умовної середини лінії тіла), переходить в раньовий канал, який йде зліва направо з ушкодженням по ходу шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в паравертебральних м`язах, яке за своїм характером відноситься до легкого тілесного ушкодження. І механізм його утворення не суперечить обставинам, на які вказала потерпіла в ході проведення слідчого експерименту від 20.04.2016 року (т.1, а.п. 197-198).

Відповідно до ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, але не зважаючи на вимоги цієї статті слідчий при проведенні цього «дійства» грубо їх порушувала.

Орган досудового розслідування не звернув уваги на розбіжності в поясненнях потерпілої ОСОБА_10 , її сина з поясненнями ОСОБА_5 , та інших очевидців, та не прийняв заходів для усунення протиріч, а тому суд не може використати протоколи слідчих експериментів з цими особами для обґрунтування доведеності вини ОСОБА_5 та оцінюючи пояснення «очевидців» суд критично ставиться до показів ОСОБА_10 , про те, що вона взагалі не бачила, хто і як наніс їй це тілесне ушкодження, «перечепилася через поріг і впала на руки, в цей момент вона і отримала ушкодження, та більше вона нічого не знає».

Свідок ОСОБА_46 , в своїх показах пояснив, що бачив момент падіння ОСОБА_10 , але за нею нікого не було і вона впала, вже маючи це тілесне ушкодження.

Згідно висновку експерта, раньовий канал йде зліва направо, але прокурором не встановлено, правиця чи шульга ОСОБА_5 , і яким чином він, знаходячись зі слів ОСОБА_10 , позаду неї, (а вона в цей час спиралась на руки та коліна, міг нанести тілесне ушкодження зліва направо).

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Барбера, Мессеґе і Хабардд" проти Іспанії № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. та § 39 Рішення Страсбурзького суду "Капо проти Бельгії" від 13 січня 2005 року.

Сумнівний характер вчинення обвинуваченим саме інкримінованих йому суспільно-небезпечних діянь за ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 КК України не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч.3 та ч.4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, рішенні у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 р., в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожиш неоспорюваних презумпцій факту.

Відповідно до ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Будь-яких інших належних, допустимих та достовірних доказів, які б беззаперечно, «поза розумним сумнівом», доводили винуватість ОСОБА_5 , у пред`явленому йому обвинуваченні, у кримінальному провадженні немає і стороною обвинувачення суду не надано, тобто у відповідності до вимог ст.ст.91, 92 КПК України органами досудового розслідування і стороною обвинувачення не доведена винуватість ОСОБА_5 , у пред`явленому йому за ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 КК України обвинуваченні, що відповідно до вимог ст.62 Конституції України, ч.2 і ч.4 ст.17, ст.94, п.2 ч.1 ст.373 КПК України є підставою для прийняття рішення про визнання ОСОБА_5 , невинуватим у пред`явленому обвинуваченні через недоведеність вини та його виправданні.

Доводи представника потерпілої ОСОБА_6 проте що ОСОБА_9 , під час подій інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_5 знаходився у тверезому стані є такими, що мають на меті обілити його особу, та у судовому засіданні спростовані показами ОСОБА_10 , ОСОБА_67 , ОСОБА_71 .

Враховуючи, що по кримінальному провадженню не ухвалюється обвинувальний вирок і з огляду на вимоги ч.3 ст.129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , і цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди, суд залишає без розгляду.

За приписом ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на залучення експертів стороною обвинувачення не заявлялися.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 КК України та виправдати на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.

Судові витрати відсутні.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , і цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.
Речові докази по кримінальному провадженню №0000648, а саме:
Залишки змивів з речових доказів, зразки крові, зрізи нігтьових пластин та змиви з рук ОСОБА_5 , осади на ниточках марлі, зразки крові ОСОБА_10 , опечатані в паперові пакети, які знаходяться на зберіганні у камері схову речових доказів Дніпровського РВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області по квитанціях № 00000239 і № 00000278 на підставі постанов старшого слідчого СВ Дніпровського РВП ОСОБА_72 , від 13.03.2016 року, 30.03.2016 року, 22.04.2016 року та 05.05.2016 року, - після набрання вироком законної сили знищити як такі, що не мають матеріальної цінності.
8 ножів, які знаходяться на зберіганні у Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області, - після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_73 , а у разі відмови їх отримати - знищити як такі, що не мають матеріальної цінності.
Штани та спортивну кофту, приналежні ОСОБА_5 , які знаходяться на зберіганні у камері схову речових доказів Дніпровського РВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області по квитанції № 00000239 на підставі постанови старшого слідчого СВ Дніпровського ВП ОСОБА_72 , від 30.03.2016 року, - після набрання вироком законної сили повернути власнику , а у разі відмови їх отримати - знищити як такі, що не мають матеріальної цінності.
Гольф жіночий, в`язану футболку та джинси жіночі, приналежні потерпілій ОСОБА_10 , які знаходяться на зберіганні у камері схову речових доказів Дніпровського РВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області по квитанції № 00000278 на підставі постанови старшого слідчого СВ Дніпровського РВП ОСОБА_72 від 18.04.2016 року, - після набрання вироком законної сили повернути потерпілій ОСОБА_10 , а у разі відмови їх отримати знищити як такі, що не мають матеріальної цінності.
Два DVD диски із відеозаписами слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_66 і ОСОБА_11 , - зберігати на аркуші 235 кримінального провадження №0000648.
На вирок сторонами може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1