Справа № 487/3833/17
Провадження № 1-кп/487/60/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження № 0003962 від 25.08.2016 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, українця, громадянина України, військовослужбовця контрактно/ї служби В/Ч НОМЕР_1 , одруженого, з середньою освітою, мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,-
- в скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, -
За участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення: прокурорів Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
представника потерпілого адвоката ОСОБА_11
В С Т А Н О В И В
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:
24.08.2016 року приблизно о 23 год.30 хв. ОСОБА_5 ,знаходячись біля входу в квартиру АДРЕСА_2 скоїв кримінальне правопорушення при наступних обставинах.
Так, знаходячись у вказаний час у вказаному місці у ОСОБА_5 на грунті особистих неприязнених стосунків виник конфлікт з ОСОБА_10 , в ході якого у нього виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень останньому.
Реалізуючи свій раптовий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 , знаходячись біля квартири АДРЕСА_2 , під час сварки наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар ногою в область обличчя , від чого останній впав зі сходів на землю. Продовжуючи свій умисел на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , який лежав на землі біля квартири та почав наносити удари ногами та руками по тулупу та обличчю, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України, та визнає його винуватим у спричиненні тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину частково. Вказав, що наніс потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження не навмисно, а з необережності. В силу ст. 63 Конституції України від дачі подальших показань відмовився. Просив застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році».
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні суду показав,що 24.08.2016 року він на прохання ОСОБА_12 , дружини обвинуваченого підвіз останню до її будинку, та вирішив допомогти дійти їй до квартири АДРЕСА_2 , оскільки в неї була тяжка валіза. Піднявшись по сходах на 2 поверх , він поклав валізу біля дверей квартири та почав повертатись до автомобіля,як почув нецензурну лайку та крики ОСОБА_13 і повернувся. Побачив , як обвинувачений ОСОБА_5 наносив тілесні ушкодження своїй дружині ОСОБА_13 . Він крикнув на обвинуваченого, але відразу ж отримав від того удар в обличчя ногою, від якого впав та скотився із сходів другого поверху на землю та вдарився головою об люк. Відразу ж за ним спустився ОСОБА_5 та почав наносити йому удари руками та ногами по всьому тулубу та голові. Від цих ударів він знепритомнів. Коли отямився, вийшов із двору, підійшов до автомобіля, де його чекали його дружина та діти, котрі надали йому допомогу та відразу ж поїхали до лікарні. В лікарні йому встановили діагноз: перелом виличної дуги, перелом кісток носа та забої.Потім він звернувся до поліції із заявою та в ту ж ніч він разом із поліцейськими повернулись до місця злочину. ОСОБА_13 повідомила поліцейських,що чоловік,який наносив йому тілесні ушкодження це її чоловік.
Цивільний позов потерпілий підтримав та просив його задовольнити.
Свідок ОСОБА_13 суду показала, що 24.08.2016 року разом із потерпілим та іншими вона відпочивала в барі в м.Миколаєві. Потім , після закінчення свята , ОСОБА_10 підвіз її до її будинку та допоміг нести валізу до квартири АДРЕСА_2 . Піднявшись по сходах на 2 поверх , ОСОБА_10 поклав валізу біля дверей квартири , біля якої знаходився її чоловік ОСОБА_5 . Між чоловіками виникла словесна перепалка, в ході якої ОСОБА_5 відразу ж наніс потерпілому ОСОБА_10 удар ногою по тулубу. Потерпілий впав та скотився із сходів другого поверху на землю і розбив обличчя. ОСОБА_5 спустився зі сходів до потерпілого і між ними зав`язалась бійка. Куди і скільки ударів наносив ОСОБА_5 вона не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_14 суду показала, що працює інспектором патрульної поліції УПП в Миколаївській області .25.08.2016 року до Управління патрульної поліції надійшов виклик із Миколаївської лікарні швидкої медичної допомоги. Приїхавши на виклик, вона побачила потерпілого ОСОБА_10 ,в якого було травмоване обличчя. ОСОБА_10 повідомив, що його побили біля квартири АДРЕСА_2 . Виїхавши на місце , вона та ще один співробітник поліції поспілкувались із дружиною обвинуваченого,яка повідомила, що ОСОБА_5 вдома не має.
Аналогічні покази надала суду свідок ОСОБА_15 .
Свідок ОСОБА_16 суду показала,що 24.08.2016 року разом із потерпілим , ОСОБА_12 та іншими вона на автомобілі, яким керував потерпілий ОСОБА_10 під`їхали до будинку, в якому проживала ОСОБА_17 , і ОСОБА_10 пішов разом із нею допомогти донести до її квартири валізи. Через деякий час вона почула крики із двору цього будинку і разом із іншими особами намагалась зайти у двір, але ворота були зачинені на замок. Через деякий час із двору вийшов ОСОБА_10 , на його футболці була кров, на обличчі та шиї були наявні тілесні ушкодження. Він повідомив , що його побили. Сказав,що після ударів він злетів із сходинок , а потім йому ще наносили тілесні пошкодження . Всі разом вони поїхали до лікарні швидкої медичної допомоги , де ОСОБА_10 надали медичну допомогу.
Судом не встановлено таких обставин,які ставили б під сумнів показання допитаного в судовому засіданні потерпілого та свідків. Так само не надано суду доказів, що їх спростовують. Репутація цих осіб не дискредитована, довіра до їх показань не підірвана, мотивів можливої нечесності , як приводу для обмовляння обвинуваченого захистом не доведено.
В судовому засіданні обвинувачений скористався правом допитати цих осіб , що відповідає вимогам п.1, підп. «d»п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, із забезпеченням йому можливості надати аргументи на спростування їх показань, однак жодних об`єктивних даних для того, щоб ставити їх під сумнів, суд не встановив.
Показання потерпілого та свідків повністю узгоджуються зі змістом інших доказів, якими є покази експерта ОСОБА_18 , висновки експертиз, протоколи слідчих дій.
На підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_5 судом були досліджені наступні письмові докази, надані стороною обвинувачення.
Відповідно до витягу з кримінального провадження 25.08.2016 року за заявою ОСОБА_10 внесено відомості щодо вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
- Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 25.08.2016 року ОСОБА_10 просить прийняти міри до невстановленої особи, котра 25.08.2016 року близько 00 год.10хв. знаходячись за адресою АДРЕСА_3 із застосуванням насильства спричинила йому матеріальну шкоду.
- протоколом огляду місця події від 25.08.2016 року та фото таблицею до нього, відповідно до якого оглядалась ділянка подвір`я біля будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якої нічого не вилучалось.
- висновком експерта №1473 від 29.08.2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлені пошкодження у вигляді припухлості м`яких тканин голови, крововиливів зіниць правого та лівого ока, грудної клітини, рани обличчя, садни верхніх та нижніх кінцівок, перелом кісток носа, перелому лівої виличної дуги, котрі утворились від не менше ніж десяти ударних дій тупих твердих предметів , котрими могли бути руки, ноги та інше, можливо в строк та при обставинах, указаних ОСОБА_10 та в постанові.
Тілесне пошкодження у вигляді перелому лівої виличної дуги із зміщення за ступенем тяжкості відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я. Пошкодження у вигляді перелому кісток носа, рани обличчя за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Інші тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Утворення наявних тілесних ушкоджень при одноразовому падінні з висоти власного зросту із положення стоячи на площині виключається.
Згідно додаткового висновку експерта №1751/1473-16р від 12.10.2016 року тілесні пошкодження у вигляді перелому лівої виличної дуги із зміщення утворились від удару ногою в область обличчя(в області нижньої скули). Утворення інших тілесних пошкоджень при падінні із висоти (падіння із драбини) на котру ОСОБА_10 вказав під час проведення слідчого експерименту та із його показів не виключено.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 06.09.2016 року із застосуванням фотозйомки потерпілий ОСОБА_10 за участі понятих показав на місці та розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення .
При оцінці вищезазначених доказів суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».
Суд критично розцінює суперечливу позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , який частково визнав свою вину та вказав, що наніс потерпілому тілесні пошкодження не навмисно та вважає їх необґрунтованими , оскільки вони спростовуються вищевикладеними дослідженими в ході судового розгляду доказами та розцінює їх як бажання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин.
Доводи сторони захисту стосовно того, що тілесне пошкодження потерпілий міг отримати від падіння зі сходів спростовуються показами експерта ОСОБА_18 в судовому засіданні . Так , експерт підтримав висновок судово-медичної експертизи № 1473 від 29.08.2016 року та суду пояснив, що по вказаному кримінальному провадженню надавав два висновки (основний та додатковий) щодо тілесних пошкоджень у ОСОБА_10 . У ОСОБА_10 , серед інших тілесних пошкоджень, які за ступенем тяжкості відносились до категорії легких тілесних пошкоджень, дійсно були виявлене тілесне пошкодження у вигляді перелому лівої виличної дуги із зміщення ,яке відноситься до категорії середньої тяжкості , та яке могло утворитись лише від удару ногою в область обличчя (в області нижньої скули). Таке пошкодження в області обличчя не могло утворитись ні від падіння на сходах ,ні від падіння на металевий люк.
При призначенні покарання суд враховує обставини, що пом`якшують покарання, обставини, що їх обтяжують, дані щодо особи обвинуваченого та тяжкість злочину.
Так, обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого ,які передбачені ст.66 КПК України суд враховує те , що він є учасником бойових дій, на утриманні обвинуваченого знаходяться двоє неповнолітніх дітей.
Обставин,що обтяжує покарання обвинуваченого, що передбачена ст.67 КПК України судом не встановлено.
Також суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні №1 не перебуває, на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, скоїв не тяжкий злочин.
З огляду на викладене, враховуючи ступень тяжкості скоєного ОСОБА_5 злочину, сукупність усіх обставин, що характеризують вказаний злочин, зокрема, форму вини, мотив, спосіб, характер вчинених діянь та тяжкість наслідків, беручи до уваги дані, що характеризують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк із застосуванням положення ст.75 та ст.76 КК України, яке, відповідно до ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім заходом примусу, що застосовується від імені держави згідно ст. 50 КК України.
На думку суду застосування саме такого виду та міри покарання відповідатиме меті кримінального покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого та запобігатиме вчиненню нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Потерпілий та його представник підтримали думку прокурора.
Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набув законної сили Закон України «Про амністію у 2016 року» від 22 грудня 2016 року.
Відповідно до п.д. ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами , але вироки стосовно них не набрали законної сили - ветерани війни(учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни,які підпадають під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, на території Донецької та Луганської областей в оперативно-тактичному угрупованні «Маріуполь», забезпечення її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань, отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується витягом із наказу командира оперативно-тактичного угруповання «Маріуполь» №290 від 17.10.2016 року та посвідченням серія НОМЕР_2 , виданого 03.05.2017 року.
Раніше амністія до ОСОБА_5 не застосовувалась, на застосування до нього положення Закону України «Про амністію» він згоден, наслідки застосування акту амністії йому зрозумілі.
Обмежень, передбачених ч.4 ст.86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 амністії судом не встановлено.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», і він підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ст.2 зазначеного Закону.
Потерпілим ОСОБА_10 заявлено цивільний позов, який складається з вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 4412 грн.27 коп. , 42020 грн. упущеної вигоди та компенсації за спричинену моральну шкоду в розмірі 100000 грн. У судовому засідання потерпілий ОСОБА_10 підтримав цивільний позов.
Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Заявлені позовні вимоги потерпілого ОСОБА_19 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода ,завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
На підтвердження спричинення майнової шкоди внаслідок вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення ОСОБА_10 були надані копії чеків на придбання медикаментів за період вересень листопад 2016 року на загальну суму 4412 грн.27 коп.
Проте суд вважає, що потерпілим не доведено, що здійснення витрат на лікування є наслідком тих тілесних ушкоджень, які були завдані йому ОСОБА_5 24.08.2016 року, оскільки доказів причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями обвинуваченого та витратами на придбання медикаментів він суду не надав. Так, згідно наявних в матеріалах кримінального провадження копій чеків на придбання ліків вони були придбані потерпілим 14.09.2016р., 07.10.2016 року, 24.10.2016 року,26.10.2016 року, 12.11.2016року,2 4.11.2016 року, а відповідно висновку експерта № 1473 від 29.08.2016 року потерпілий проходив лікування в період з 29.08.2016 року по 12.09.2016р.
Тобто, потерпілим не доведено того, що хвороби, на лікування яких ним були витрачені кошти, на підтвердження яких він надав копії квитанцій на придбання ліків є саме наслідком завданих 24.08.2016року обвинуваченим ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, а не є пов`язаними, зокрема із хронічними його хворобами. Тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.
Відповідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини.
Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, оскільки вина є підставою для відшкодування, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості.
Враховуючи те, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого, на деякий час нормальний ритм і спокій життя потерпілого ОСОБА_10 були порушені, він змушений був змінити свій звичний уклад життя, відвідувати правоохоронні органи,лікуватись, враховуючи психологічний стан його сина через побиття батька, та беручи до уваги, що обвинувачений є учасником бойових дій, має на утриманні двох неповнолітніх дітей , вперше притягується до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення середньої тяжкості, суд, виходячи із засад розумності, виваженості, та справедливості, оцінює спричинену потерпілому моральну шкоду у розмірі 15000 гривень, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення.
Що стосується позовних вимог потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування упущеної вигоди , то в цій частині суд відмовляє в їх задоволенні,оскільки ніякими доказами ці вимоги потерпілим не підтверджені.
Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Керуючись ст. ст. 349, 369-371, 373-374 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році», суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст.75 та ст.76 КК України ОСОБА_5 від призначеного покарання звільнити строком на 1 рік, зобов`язавши його періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання , роботи, не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_10 відмовити.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
На підставі п. «д» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.
Копію вироку негайно вручити ОСОБА_5 та прокурору.
Головуючий суддя: ОСОБА_1