Справа № 204/3533/20
Провадження № 1-в/204/703/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , представника установи ОСОБА_6 , особи, щодо якої розглядається заява ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року, відносно ОСОБА_7 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 589 від 02 червня 2020 року, зазначено про те, що враховуючи збереження параноїдної симптоматики у вигляді маячних ідей особливого призначення, поряд зі схильністю до приховування психопатологічної симптоматики, що обумовила скоєне, нестійкістю настрою з дратівливістю, конфліктністю, спалахами гніву, частковим запереченням своєї причетності до скоєного, нерозумінням свого хворобливого стану, пацієнт продовжує становити особливу небезпеку для оточуючих. За своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Представник Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала висновок лікарів-психіатрів та просила заяву задовольнити. При цьому зазначила, що у висновку комісії лікарів психіатрів докладно викладені факти щодо особливої небезпеки пацієнта для оточуючих. Були наведені щоденникові записи, а також висновок, який ґрунтується у тому числі і на висловлюваннях пацієнта в судовому засіданні. Вказане свідчить про збереження особливої небезпеки пацієнта для оточуючих. Крім того, зазначила, що відповідно до ч. 3 ст. 514 КПК України та п. 14 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31 серпня 2017 року за № 992 вона є тією особою, яка може подавати до суду заяву про продовження, зміну чи припинення примусових заходів медичного характеру, оскільки вона за фахом є лікарем психіатром та здійснює представництво інтересів лікарні за довіреністю. Вказала, що вона не просить продовжити строк дії ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року, а просить продовжити дію примусових заходів медичного характеру, які були призначені зазначеною ухвалою. На запитання адвоката, щодо класифікації МКХ -10 і неправильно виставленого шрифту пояснила, що шифр «F20 00» вказує, що «F» - психічний та поведінковий розлад; «F20» - шизофренія; «F20 0» - параноїдна шизофренія; «0» - безперервний тип перебігу. Вказаний шифр в розшифровці зазначено як шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, що відповідає дійсному захворювання ОСОБА_7 . Ствердження адвоката, щодо недоведеності особливої небезпеки ОСОБА_7 не можуть братися до уваги, оскільки він не має спеціальних знань у сфері психіатрії або судово психіатричної практики. В зв`язку з чим просила задовольнити заяву та продовжити дію примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 .
В судовому засіданні лікар психіатр ОСОБА_8 суду пояснила, що для того щоб обґрунтувати висновок комісії лікарів психіатрів щодо необхідності продовження примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 в умовах суворого нагляду, вважає за необхідне зазначити, що метою застосування примусових заходів медичного характеру є клінічне покращення стану хворого та вироблення у нього таких моделей поведінки, які б в майбутньому виключали б ризик скоєння ним повторно суспільно - небезпечних дій. При вирішенні питання щодо того, чи була досягнута мета застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , можливо надати відповідь, що така мета не була досягнута. І ця відповідь базується на наступному. Розглядаючи клінічний чинник скоєння хворим суспільно-небезпечного діяння, вони використовують дані, які викладені у висновку судово психіатричного експерта № 105 від 30 травня 2019 року. Цей висновок було зроблено комісією у складі трьох членів, які попереджені відповідно до Закону про кримінальну відповідальність, про що свідчать їх підписи. І цей висновок викладено у формі медичної документації №100/0, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України. Ці дані були отримані при психологічному та психічному дослідженні хворого. Після цих досліджень у ОСОБА_7 станом на 30 травня 2019 року були виявлені маячні ідеї особливого призначення, які ґрунтуються на тому, що він вважав та висловлювався про те, що він має спеціальне призначення для того щоб поліпшити та покращити життя нашого суспільства. Він здатен, готовий, робив це до дослідження, робить це на час дослідження, і має наміри у майбутньому вести боротьбу з незаконно завищеними тарифами та проводити боротьбу з наркомафією. Також вказував, що він має за мету знищити фінансову систему, так як він має езотеричні знання та вміння, чує потойбічні голоси та має можливість мислити і слухати мозком. Він виявляв продуктивні розлади мислення у вигляді маячних ідей та галюцинаторних переживань. Поряд с цим, лікарем психологом та лікарем психіатром відмічені і формальні розлади мислення, також його збудливість, підозрілість, порушення критичних здібностей, а також неадекватно завищена самооцінка. Для того щоб пояснити фабулу маячних ідей щодо боротьби з проблемами, які вона перелічила, треба зауважити, що ОСОБА_7 не має спеціальних знань, не отримав ніякої професії, він не має підстав, щоб виконувати і досягти поставлених перед собою цілей. Якщо звернутися до історії життя ОСОБА_7 , можна побачити, що він закінчив середню школу та був відрахований з першого курсу вищого навчального закладу. Після цього він ніде постійно не працював і власних доходів не мав, ці факти підтверджується відомостями, які були надані свідками в судових засіданнях по його кримінальному провадженню. На момент засідання комісії лікарів психіатрів у ОСОБА_7 зберігаються зазначені маячні ідеї особливих здібностей, призначення та боротьби, а також присутній формальний розлад мислення. У ОСОБА_7 приєдналися дисимулятивні тенденції. Він приховує ті розлади, які були у нього встановлені на момент проведення експертизи, а це за даними фахівців психіатрії являється показником того, що хворий не розуміє наявності у нього психічного захворювання, відмовляється або неохоче приймає лікування і не буде примати його у майбутньому. Наявність цих розладів, які були наявні під час проведення експертизи та зберігаються зараз, свідчать про небезпеку пацієнта для суспільства та необхідність продовження примусових заходів медичного характеру. Якщо оцінювати ризик скоєння пацієнтом суспільно - небезпечного діяння, як вона вже зазначила, треба оцінити не тільки його стан, а й дані анамнезу. Цей пацієнт не мав постійного місця роботи, постійного заробітку, в нього бути негативні стосунки з родичами, які його утримували матеріально. До того ж у нього відмічався акт агресії напередодні скоєного. Це підтверджується матеріалами справи і даними, викладеними у акті. Він носив з собою постійно ножа. У нього агресивна поведінка була вже в анамнезі, а це підтверджує ризик повторного вчинення суспільно небезпечних діянь. Стан здоров`я ОСОБА_7 не змінився за час лікування. В нього зберігається попередня симптоматика, за саме маячні ідеї особливого призначення, емоційно-вольові розлади, він не розуміє, що є хворою людиною, негативно ставиться до лікування. Також ОСОБА_7 дратівливий, що підтверджує історія хвороби. ОСОБА_7 роздратовується легко, тому він становить особливу небезпеку для суспільства. З початку лікування в лікарні його стан не змінився, також не змінилось відношення до життя та лікування. Ніяких змін в стані ОСОБА_9 не відбулося. Працівникам лікарні ОСОБА_7 говорить, що докладе всіх зусиль щоб вибратися з лікарні та займатися своїми справами. Щодо шкали ризику HCR-20 повідомила, що дійсно вона внесена до Наказу Міністерства охорони здоров`я України, однак дана шкала ризиків в Україні не адаптована та не затверджена відповідним наказом Міністерства охорони здоров`я України, в зв`язку з чим вона не використовується. Однак, якщо суд буде вважати за необхідним розглянути стан здоров`я ОСОБА_7 з позиції яка викладена в даній шкалі, а з даною шкалою вона була ознайомлена з медичної літератури, то вона може розповісти про неї. При здійсненні консультацій щодо введення даної шкали, їм відповідали, що на даний час дана шкала не адаптована в Україні, однак цю адаптацію планують провести в майбутньому. Зазначила, що індивідуальна спеціальна програма медичної, соціальної і психологічної реабілітації ОСОБА_7 є в історії хвороби пацієнта. На кожен етап застосування примусових заходів медичного характеру відносно пацієнта складається відповідна програма. Дана програма складається мультидисциплінарною бригадою. Щодо посилання ОСОБА_6 на те, що пацієнт виявляв маячні ідеї зміни суспільства та боротьби з наркомафією, фінансовою системою вона нічого поганого не бачить, однак для того щоб ці наміри ОСОБА_7 були реальними, а не маячними, треба володіти відповідними знаннями, фахом та можливостями. А так як відомо, що ОСОБА_7 постійно вимагав грошові кошти у родичів за допомогою ножа, і це стало причиною вбивства батька, то його наміри і розцінюються як маячні. Що стосується запитання адвоката щодо відсутності в пункті 25 висновку комісії лікарів відомостей щодо маячних ідей, зазначила, що ОСОБА_7 уникає від прямих відповідей і каже, що «за ним стежили якісь люди, які займаються тарифами на опалення», це і є маячними ідеями. Вона надає пояснення посилаючись на відомості, які внесені до висновку судово медичного експерта. В даному висновку вказано, що підозрюваний ОСОБА_7 пояснив, що «на початку березня просив грошей у батька. У ході розмови у нього з батьком виник конфлікт, оскільки батько не хотів давати йому грошей. ОСОБА_7 розсердившись, дістав розкладний ніж, який був у нього з собою. У цей час до автомобіля підійшов хлопець, який йому заважав розмовляти з батьком, після чого ОСОБА_7 приставив ніж до горла хлопця, після чого останній злякався та пішов. ОСОБА_7 знову почав вимагати гроші у батька, після чого батько йому надав 1700грн.». Зазначає, що її висловлювання базуються на доповіді лікуючого лікаря ОСОБА_7 надані під час його огляду комісією лікарів психіатрів та записах в історії хвороби ОСОБА_7 . Вказує на те, що вона не знаходиться постійно біля ОСОБА_7 . Коли судом розглядається питання про застосування примусових заходів медичного характеру, в основу свого рішення суд покладає висновок комісії лікарів психіатрів, а також відповідно до чинного законодавства вчинене суспільно небезпечне діяння. Тому суд і призначив лікування ОСОБА_7 у закладі з суворим наглядом. Стан ОСОБА_7 з моменту його надходження до лікарні не змінився. ОСОБА_7 є таким же наполегливим, в нього наявні такі ж розлади мислення формального характеру і за темпом, і за цілеспрямованістю. У нього залишаються такі ж маячні ідеї. Присутність пацієнта у судовому засіданні за наявності відповідного інтелекту, і за відсутності сформованого дефекту особистості, формує у пацієнта дисимулятивні тенденції, тобто приховування своїх переживань. Тобто пацієнт розуміє, що можна говорити, а чого не можна говорити. Особлива небезпека пацієнта не обмежується наявністю або відсутністю конкретних агресивних дій, вони можуть бути взагалі відсутні. Але його переживання, його трактування історії життя, клінічна характеристика, якщо в нього не має розуміння своєї хвороби та того, що він є хворою людиною, то про покращення не може йти мови. Зазначила, що висловлювання ОСОБА_7 в судовому засіданні ще раз підкреслюють його особистісні характеристики та підтверджують його приховану агресію.
В судовому засіданні лікар психіатр ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є лікуючим лікарем ОСОБА_7 . За між комісійний період психічний стан ОСОБА_7 залишився без покращення. Виявляється симптоматика у вигляді маячних ідей особливого призначення, відмічається нестійкість настрою з бурхливими реакціями, пацієнт не розуміє свого хворобливого стану та необхідності лікування. Лікування ОСОБА_7 приймає, але сам говорить, що за можливості робити цього не буде. Він це говорить під час їх бесід. Каже, що він здоровий і лікування не потребує. На сьогоднішній день пацієнт становить особливу небезпеку для оточуючих. У ОСОБА_7 присутня маячна симптоматика, присутнє порушення мислення, неадекватні реакції. Він дисимулює симптоматику, яка спостерігається. Вважає, що переведення ОСОБА_7 на посилений нагляд не є можливим. Щодо висловлювань ОСОБА_7 маячних ідей зафіксовано в історії хвороби. Так з щоденника нагляду за ОСОБА_7 вбачається, що 05 лютого 2020 року «під час спілкування тримав дистанцію, мова прискорена по типу монологу, перескакує з однієї теми на іншу, в усьому звинувачує систему. Не слухає пояснення лікаря, спростовує усі аргументи про скоєне, наводить нові факти «начебто він пішов до батька. Коли зайшов, побачив як незнайомий б`є його. Побачивши мене він звичайно вирішив вбити мене, як свідка. Він мене поранив і я намагався зупинити кровотечу, тому так багато відбитків навколо. Далі він підійшов до батька, він лежав у калюжі крові, весь хрипів. Він звичайно мені був ненависний, але він те ж людина, навіщо йому мучитись? Тому узяв молоток та наніс йому удар милосердя». Також розповів, що під час слідства йому приписали багато статей, йому загрожувало довічне ув`язнення, тому йому краще «закосити». Але зараз він цілком здоровий і потребує негайної виписки. При натяканні пацієнту на те, що при виписці він має відбути строк, ОСОБА_7 відповідає, що він є неосудною особою. При цьому дратується, напружується». 10 лютого 2020 року «пацієнт звернувся до лікаря з пропозицією проводити в лікарні уроки іноземних мов. Розповів, що знає десять 12 іноземних мов і міг би навчати інших пацієнтів. Але зазначив що бажає проводити заняття на комерційній основі. Сказав: «я не хочу попусту распыляться».Також відмітив, що йому не потрібно багато часу щоб зібрати необхідні документи, ліцензії. Також сказав, що просто витрачає свій час, знаходячись у закладі. Пацієнту було роз`яснено про неможливість проведення занять». 12 лютого 2020 року «пацієнт у вечері звернувся до інших пацієнтів під час вечері з пропозицією вивчити будь яку іноземну мову. Повідомляв, що може надати таку послугу за певну плату. Значно дешевше ніж на волі. Пацієнти уважно вислухали, але бажаючих не знайшлося. Не розуміє безглуздості своїх пропозиції. Під час розмови застосовує нецензурну лексику. Пацієнту було роз`яснено щодо неможливості вільного пересування відділенням та користуванням інтернетом, на що останній зауважив: «а мне пофиг что у вас есть, а чего нет». 19 лютого 2020 року «пацієнт скарг на самопочуття не виказує, на ранковому огляді заявляє, що усе стабільно. У чому стабільність пояснити не може. Веде себе зухвало, не бере до уваги думку інших пацієнтів. Жаліється медичному персоналу, що не може знайти адвоката, який би його витяг. І якщо так не може вийти буде писати скарги і тоді раніше випишуть. З пацієнтом проведена бесіда для усвідомлення скоєного. Не жаліє з приводу скоєного, каже, що йому потрібно скоріше вийти, оскільки є багато ідей, а цей заклад ніщо». Погрози були у її бік, оскільки вона, як лікар відповідає за усе те, що зараз з ним відбувається. З іншими пацієнтами різні відносини. Щоденниковий запис від 04 березня 2020 року «скарг на самопочуття активно не виказує, у відділенні тримається поверхньо, з завищеною самооцінкою без почуття дистанції. Негативно висловлюється на адресу пацієнтів з інтелектуальним зниженням. Каже, що цього пацієнта посадив би на кіл. При спробі персоналу пояснити, що треба ставитись терпляче до інших пацієнтів, гуманно відноситися до інших, він, перебиваючи, додає, що гуманно було б змазати кіл маслом. Грубий, цинічний. Вважає, що перебуває у лікарні без підстав. Грубо та вороже налаштований до персоналу закладу». В зв`язку з чим вважала за можливим продовжити застосування примусових заходів медичного характеру.
Особа, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 , в судовому засіданні пояснив, що він є здоровою людиною, а тому вважає не доцільним задоволення заяви. Також зазначив, що в його відділенні є різні пацієнти. Серед них є пацієнти, які абсолютно не приймають до уваги те, що крім них є також і інші пацієнти. Серед таких пацієнтів є той, про якого говорила лікар. Він з ним знаходились у одній палаті і більш того, його потім саме з цим пацієнтом перевели у іншу палату. З ним він був до судів та двотижневої самоізоляції. Цей пацієнт не є адекватним. До нього відносяться добре або нейтрально, а він відноситься до інших погано. Якщо він і висловив думку щодо нього, то це значить, що його довели. Була б його воля він би посадив його на кіл. Але не буде його волі щоб цього зробити. Лікар висловила цю його фразу, як лейтмотив його поведінки. Але він не впливає на жодну людину у світі. Таким чином було перекручування з боку лікуючого лікаря. Зазначає, що він сказав замало, від того, що він може сказати буде теж замало. Тому у нього не має запитань до лікарів. Підтримав думку свого захисника, просив відмовити в задоволенні заяви.
Адвокат ОСОБА_5 суду пояснив, що відповідно п.14 Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 992 від 31 серпня 2017 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20 листопада 2018 року за № 1408/31276, продовження, зміна виду або припинення примусових заходів медичного характеру, здійснюються судом за заявою представника СЗНПД в порядку, передбаченому Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України. Згідно ч. 1 ст. 95 Кримінального кодексу України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Частиною 2 ст. 95 Кримінального кодексу України передбачено, що уразі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу. В порушення зазначених норм закону, заяву про продовження примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 надала представник закладу ОСОБА_6 , яка не є лікарем психіатром і не надає його підзахисному психіатричної допомоги. Відповідно ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст. 95 Кримінального кодексу України, продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом кожного разу на строк, який не перевищує 6 місяців. Аналогічні вимоги зазначені у п. 18 ППВСУ № 7 від 03 червня 2019 року «Про практику застосування примусових заходів медичного характеру». Однак в своїй заяві представник закладу ОСОБА_6 просить продовжити дію ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року відносно ОСОБА_7 . Як саме можна продовжити строк дії ухвали, якщо він закінчився ще у 2019 році. Продовжити строк дії ухвали неможливо по закону. Вважав, що необхідно відмовити представнику лікарні у розгляді її заяви, а справу за її заявою закрити. Крім того, основним аргументом лікарів психіатрів є висновок судово - медичної експертизи. Тільки на даний висновок і посилаються лікарі. Він не почув в судовому засіданні жодного аргументу щодо небезпеки його підзахисного. Люди знаходяться у закритому приміщенні, одні більш хворі, інші менш. І у звичайній лікарні пацієнти конфліктують та б`ються, крадуть речі один одного. Ми не можемо знати чи приховує ОСОБА_7 свій психічний стан. Це каже про упередженість комісії лікарів психіатрів. Лікарня має монопольне право тримати пацієнтів стільки, скільки вважає за потрібне. З історії хвороби, відповідно на яку посилались лікарі він не почув жодного аргументу щодо особливої небезпеки ОСОБА_7 . Зазначає, що може бути поганого, якщо людина вважає тарифну систему несправедливою? Боротьба з наркоманією теж не є ознакою особливої суспільної небезпеки. Нічого поганого немає у тому, що людина хоче боротися з розповсюдженням наркотиків у суспільстві. Конфлікт з хворим теж не може бути ознакою суспільної небезпеки, оскільки хворий просто висловлював свою думку. Об`єктивності щодо стану ОСОБА_7 з боку лікарів психіатрів він тут не бачить. Вважає, що в задоволенні заяви про продовження примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 слід відмовити, а справу щодо ОСОБА_7 слід закрити.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що ним були вивчені матеріали щодо ОСОБА_7 . Вислухавши думку членів комісії, дослідивши висновок щодо ОСОБА_7 і усі обставини, на яких наполягає комісія, і які викладені у відповідних пунктах, знаходять своє підтвердження. ОСОБА_7 становить особливу небезпеку для оточуючих і його хворобливий стан підтверджується матеріалами, які зібрані і підтверджені лікуючим лікарем і головою комісії лікарів - психіатрів. Вважає, що немає, і не може бути іншої думки, щодо продовження чи не продовження примусових заходів медичного характеру. Просив продовжити застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_7 оскільки на теперішній час не усунені фактори суспільної небезпеки ОСОБА_7 для оточуючих.
Крім того, в судовому засіданні була досліджена медична картка ОСОБА_7 та щоденникові записи, які маються в ній, відповідно до яких в записах датованих: 05 лютого 2020 року вказано, що «про скоєне розповів нові факти, начебто він пішов до батька, коли зайшов у дім то побачив як незнайомий б`є його, «побачив мене він звичайно вирішив вбити мене, як свідка, але я вчинив опір… він мене поранив і я намагався зупинити кровотечу, тому так багато моїх відбитків залишив навколо. Далі підійшов до батька, він лежав у калюжі крові, весь хрипів, він хоча був мені не нависним, але ж він людина, навіщо йому мучитися, тому узяв молоток та наніс йому удар «милосердя». Також розповів. що під час слідства йому «приписали» багато статей, йому загрожувало «ПЖ» (довічне ув`язнення), тому йому нібито «натякнули», що краще йому «закосити». Судження паралогічні, різнопланові, з зісковзуваннями. Але зараз він цілком здоровий і потребує негайної виписки. При натяканні пацієнту, що якщо він здоровий, то йому потрібно буде відсидіти строк за злочин, на що він відповів «але ж я визнаний неосудним». При цьому дратується, напружується. Критичні здібності значно порушені; 19 лютого 2020 року вказано, що під час кожного ранкового огляду пацієнтів, заявляє «все стабільно», у чому стабільність пояснити не може. У відділенні веде себе зухвало, стенічний у вимаганні задоволення своїх потреб, не беручи до уваги інтереси інших пацієнтів. Жаліється медичному персоналу, що ніяк не може знайти собі адвоката, який би «витяг мене звідси,… я суди потрапив випадково, мене підставили», «ну якщо так не зможу вийти, тоді буду писати скарги, тоді раніше випишуть». Не жаліє з приводу скоєного. Лише повторює, «мені потрібно скоріше з відси вийти, в мене багато ще глобальних ідей, а ваш заклад це ніщо»; 24 лютого 2020 року вказано, що конфліктував з сусідом по палаті з приводу побутових питань, підвищував голос, висловлювався нецензурно, підбурював інших пацієнтів писати скарги. Під час обходу знову повторює ті ж запитання, на які багаторазово вже отримував відповіді. Каже «мені потрібно швидше додому, у мене багато глобальних планів, стан мій стабільний». Абсолютно не стурбований скоєним, втратою близької людини, а лише власним комфортом. Емоційно не стійкий, дратівливий. Впертий, наполегливий у вимаганні задоволення своїх потреб. Абсолютно ригідний, не приймає відмов, критики. Не оцінює критично ситуацію, законну заборону того, що він вимагає. Але свою поведінку не коригує, неадекватною не вважає. Критика до свого стану, поведінки, ситуації відсутня; 04 березня 2020 року вказано, що негативно висловлюється на адресу пацієнтів з інтелектуальним зниженням, не підбираючи слів каже: «я б цього «С» (сусід по палаті) посадив би на кол» при спробі персоналу пояснити, що треба ставитись терпляче до інших хворих, гуманно відноситися до інших, перебиваючи додав: «щоб було гуманно, можна змазати кол маслом». Грубий. цинічний. Вважає, що перебуває в лікарні без підстав, що є здоровою людиною. Негативно та вороже налаштований до персоналу всього закладу. Критичні здібності значно порушені; 18 березня 2020 року вказано, що декларативно заявив, що йому не подобається, що до нього «якось не так відносяться». Почав виказувати лікарю, на якому нагляді повинні знаходиться пацієнти. Під час розмови підвищує тон, перебиває співрозмовника. Негативно висловлюється на адресу персоналу. Під час бесіди користується ненормативною лексикою. Не дослухавши до кінця лікаря, заявив, що «я нічого приймати не буду …. мені все НОМЕР_1 (ненормативна лексика)….я все одно переверну цей заклад з гори на гору, ви всі за це будете відповідати… а ви, як мій лікар, в першу чергу за все будете відповідати… я так це не залишу…я всім доведу, що я абсолютно здоровий»; 01 квітня 2020 року вказано, що до лікування ставиться негативно. У телефонній розмові з товаришем, заявив що «із-за цих пігулок, в мене відкажуть нирки …. але я їм ще покажу. Вони в мене за все будуть відповідати». Напередодні (27 березня 2020 року) пацієнту зроблений загальний аналіз сечі без патологічних змін. Пацієнта було сповіщено, що загальний аналіз сечі без змін, на що той відповів «дивовижно, тоді ок». Критичні здібності порушені; 13 травня 2020 року вказано, що намагається встановити свої правила, заявляти свої вимоги та умови, погрожуючи численними скаргами. Заявляє, що має намір «вийти після цієї комісії», а якщо «не випишуть… прийдеться запускати увесь механізм». Також пояснює «знаходячись тут, я гаю час…, в мене купа справ, я не звик сидіти довго на одному місці…, треба завершити купу роботи…, а саме головне, сидячи тут я не можу заробляти, хоча ви мені зобов`язані надати можливість виходу у мережу Інтернет».
Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, дослідивши медичну картку ОСОБА_7 , суд виходить з наступного.
Пояснення, надані ОСОБА_7 в судовому засіданні в повній мірі узгоджуються з поясненнями наданими лікарями в судовому засіданні, дослідженими щоденниковими записами та висновком комісії лікарів-психіатрів, згідно якого, за міжкомісійний період залишався емоційно нестійким, холодним, егоїстичним, амбівалентним. Емоційні реакції були одноманітні, невиразні, не завжди адекватні, недостатньо контрольовані. У бесідах з лікарем вів себе зухвало, дистанції дотримувався не завжди. Часто іронічно посміхався. Приховував свої переживання на момент скоєного, намагався перевести тему розмови з симптоматики хворобливих переживань, на тему умов перебування у даному закладі. Пацієнту неодноразово було роз`яснено правила перебування пацієнтів у закладі, але у відповідь лунала «а мне пофиг что у вас есть, а чего нет» (мовою оригіналу). Настрій був нестійкий, коливався від веселого до гнітливого. Оманів сприйняття не виявляв. Мислення було нецілеспрямоване, паралогічне, різнопланове, витіювате, зі схильністю до зісковзувань на несуттєві теми. Стенічний у вимаганні задоволення своїх потреб. Отримавши роз`яснення з певних питань, не приймаючи їх до уваги або забуваючи, знов і знов вимагав від персоналу задоволення своїх потреб, що заборонено правилами перебування та законом. Жалівся медичному персоналу, що не може знайти собі адвоката, який би «витяг мене звідси….., я сюди потрапив випадково, мене підставили…Ну якщо так не зможу вийти, тоді буду писати скарги, тоді раніше випишуть». Виказував незадоволення режимом відділення, у всьому звинувачуючи «систему». Не слухав пояснень лікаря, спростовував усі аргументи. Звертався до лікаря з пропозицією проводити у даному закладі уроки по вивченню іноземних мов. Розповідав, що знає десь дванадцять мов, міг би обучати інших пацієнтів, як у відділенні де він знаходиться, так і в іншому. Але зауважив, що зайняття хоче проводити на комерційній основі, так як не має бажання безкорисно ділитися своїми знаннями «я не буду попросту распыляться» (мовою оригіналу). Також говорив, що не має наміру гаяти часу у даному закладі, «мені потрібно скоріше вийти, в мене багато ще глобальних ідей, а ваш заклад це ніщо». Виказував свою готовність «включатися у боротьбу» з поки що невідомими йому людьми у Києві, які з його точки зору «розграбовувати бюджет країни і тим самим гальмувати реформи… не дають можливості забезпечити пацієнтів правами, які прописані у Конституції України та у приказі № 992». Вважав себе «борцем за справедливість» з наркоманією, а також за справедливі тарифи енергоносіїв. У подальшому планує «продовжити боротьбу з корупцією». Стосовно скоєного почав розповідати нові факти, начебто він пішов до батька, коли зайшов у дім, то побачив, як незнайомий б`є його, «побачивши мене, він звичайно вирішив вбити мене, як свідка, але я вчинив опір …. Він мене поранив і я намагався зупинити кровотечу, тому так багато моїх відбитків. Далі підійшов до батька, він лежав у калюжі крові, весь хрипів, він хоча був мені ненависним, але ж він людина, навіщо йому мучитися, тому взяв молоток та наніс йому удар … удар «милосердя». Також розповідав, що під час слідства йому «приписали» багато статей, йому нібито загрожувало «ПЖ» (довічне ув`язнення), тому йому «натякнули», що краще йому «закосити». Не розумів нелогічності своїх міркувань. У березні відмічалась неадекватна поведінка: був напружений, настрій пригнічений. Негативно висловлювався на адресу персоналу. Тримався без почуття дистанції, але з підозрілістю, недовірою, прихованою ворожістю. Мова була прискорена, за типом монологу. Під час бесіди користувався ненормативною лексикою. Заявляв, що його не повинні лікувати, і він не повинен знаходитися в даному закладі. Говорив: «мені все по….. (ненормативна лексика)…., я все одно переверну цей заклад з гори на гору, ви всі за це будете відповідати…..а ви, як мій лікар, в першу чергу за все будете відповідати…. я так це не залишу….я всім доведу, що я абсолютно здоровий». Такий стан потребував корекції лікування. У подальшому психічний стан характеризувався емоційно вольовими розладами у вигляді дратівливості, емоційної нестійкості, конфліктності. Залишилися актуальними маячні ідеї свого особливого призначення. Говорив, що йому вже «набридло тут знаходитися…в мене ще багато справ…я займався і планую надалі займатися допомогою жінкам, які постраждали від домашнього насилля….я вів такі справи, від яких навіть поліція відмовилася». Критичні здібності були грубо порушені.
Згідно ч.1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Частиною 5 ст. 94 КК України передбачено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Частиною 2 ст. 95 КК України передбачено, що особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.
Суд зазначає, що в судовому засіданні ОСОБА_7 заперечував факт наявності в нього захворювання, зазначав, що він є здоровою людиною і подальшого лікування не потребує, а в лікарню він потрапив випадково. Що підтверджує висновок комісії лікарів психіатрів в частині нерозуміння свого хворобливого стану та не бажанням продовжувати лікування.
Висловлювання в судовому засіданні ОСОБА_7 в бік сусіда по палаті, а саме: «Була б його воля він би посадив його на кіл» в повній мірі підтверджують щоденникові записи лікуючого лікаря та свідчать про наявну агресію у ОСОБА_7 .
Оцінюючи спокійну, упорядковану поведінку ОСОБА_7 в судовому засіданні, суд погоджується з поясненнями лікаря ОСОБА_8 , в частині того, що присутність пацієнта у судовому засіданні за наявності відповідного інтелекту і за відсутності сформованого дефекту особистості, формує у пацієнта дисимулятивні тенденції, тобто приховування своїх переживань. Тобто пацієнт розуміє, що можна говорити, а чого не можна говорити. При цьому, прояв наявної нестриманості у судовому засіданні свідчить про недостатньо контрольовані емоційні реакції останнього.
Надаючи оцінку ухвалі Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року про призначення лікування та висновку комісії лікарів-психіатрів від 02 червня 2020 року у їх взаємозв`язку, суд зазначає, що будь-яких позитивних змін в стані психічного здоров`я ОСОБА_7 за час лікування не відбулося, що свідчить про збереження особливої небезпеки ОСОБА_7 для оточуючих.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Гюльфуччі проти Франції» (заява № 31038/12) зазначив, що особа не може бути позбавлена його або її свободи на підставі психічного розладу, окрім випадків, коли було достовірно продемонстровано, що він або вона мали психічні розлади, а психічний розлад був такого типу або рівня, який забезпечує примусове ув`язнення, а продовження ув`язнення не виходить за межі продовження існування розладу.
Встановлені в судовому засіданні обставини, досліджені матеріали особової справи, медичної картки, пояснення представника установи, лікарів - психіатрів в їх сукупності в повній мірі підтверджують висновок комісії лікарів-психіатрів № 589 від 02 червня 2020 року та існування особливої небезпеки ОСОБА_7 для оточуючих, що обумовлює необхідність лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Що стосується доводів адвоката про відмову в задоволенні заяви та закриття провадження по ній, то суд зазначає наступне.
Суд не може встановлювати обмеженого строку для медичного лікування особи, оскільки останній продовжував би становити соціальну небезпеку до його остаточного одужання. Більше того, проводилися регулярні (двічі на рік) перевірки стану його здоров`я. При цьому, тривалість примусового лікування ОСОБА_7 виправдовувається необхідністю захисту суспільства.
Виважене чи умисне застосування убійної сили державними уповноваженими, а також позитивний обов`язок держави захищати право на життя, або введення ефективних положень кримінального закону з метою не допустити вчинення правопорушень чи злочинів, включаючи і фізичну недоторканність людей. Також це може означати, що за певних, чітко визначених обставин, позитивний обов`язок, покладений на державні органи, може виражатися у практичному застосуванні превентивних заходів з метою захисту особи, життя якої перебуває під загрозою з боку кримінальних дій іншої особи, а також можливе регулювання ситуації, що потребує затримання душевнохворої особи, яка виявляє симптоми перебування під загрозою вчинення самогубства (див. Keenan v. the Unated Kingdom)
Слід також зазначити, що на сьогодні судом не розглядалося питання про припинення застосування примусових заходів медичного характеру за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, як того вимагає ч. 1 ст. 95 КК України.
Щодо ствердження адвоката ОСОБА_5 , щодо подання до суду заяви про продовження примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 не належним представником закладу ОСОБА_6 , яка не є лікарем психіатром і не надає його підзахисному психіатричної допомоги, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 статті 514 КПК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа.
Пунктом 14 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31 серпня 2017 року за № 992 передбачено, що продовження, зміна виду або припинення примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника СЗНПД в порядку, передбаченому Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.
Відповідно до копії довіреності від 02 січня 2020 року за № 4 (а.с. 9) , за підписом в.о. начальника Філії ОСОБА_11 , зазначено, що Дніпровська філія «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» цією довіреністю уповноважує лікаря психіатра ОСОБА_6 , представляти інтереси закладу в судах, апеляційних судах, касаційних судах, органах прокуратури та інших державних органах, щодо питань, які стосуються продовження, зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру. Цією довіреністю ОСОБА_6 надано право на отримання та подання будь яких документів, бути уповноваженим представником з правом підпису заяв, клопотань, по справах, що виникають з питань продовження, зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру в судах, апеляційних судах, органах влади та управління. Довіреність дійсна до 31 грудня 2020 року без права передовіри повноважень третім особам.
Таким чином, ОСОБА_6 відповідно до вищевикладеного є тією особою, яка може подавати до суду заяву про продовження, зміну чи припинення примусових заходів медичного характеру.
Щодо стверджень адвоката ОСОБА_12 щодо подання заяви Дніпровською філією «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження дії ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року суд зазначає наступне.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року було застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.
В заяві від 04 червня 2020 року Дніпровська філія «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» ставить питання, що продовження застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно ОСОБА_7 , призначених ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року.
Тобто, суд розглядає питання лише про продовження строку примусового лікування ОСОБА_7 в умовах лікарні з суворим наглядом, а не продовження строку дії ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року, якою було застосовано до ОСОБА_7 примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.
Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги зазначений висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява представника закладу про продовження застосування примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує тримання та відповідного лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1