Номер провадження: 11-о/813/1/21
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_6 про перегляд за виключними обставинами ухвали Одеського апеляційного суду від 25.07.2019 року, винесеної одноособово головуючим - суддею ОСОБА_7 якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.07.2019 року про відмову у задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Одеської місцевої прокуратури, яка полягає у невнесені відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

встановив:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.07.2019 року, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Одеської області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, викладених в заяві, у зв`язку з тим, що доводи наведені ОСОБА_6 у заяві, не відповідають вимогам ст. 214 КПК України.

Надалі скаржник ОСОБА_6 , звернувся зі скаргою до Одеського апеляційного суду на вищевказану ухвалу слідчого судді, де за результатами перевірки якої 25.07.2019 року постановлено ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 .

Рішення судді-доповідача мотивоване тим, що згідно положень ст. 309 КПК України, рішення слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність прокурора Одеської області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскарженню не підлягає, посилаючись при цьому на існуючу практику Європейського суду з прав людини.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_6 подав заяву про перегляд за виключними обставинами ухвали Одеського апеляційного суду від 25.07.2019 року.

У поданій заяві ОСОБА_6 вказує, що рішенням Конституційного суду у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ч. 3 ст. 37, ч. 3 ст. 309 КПК України від 17.06.2019 року №4-р(ІІ)/2020 було визнано неконституційним положення ч. 3 ст. 307 КПК України в частині щодо заборони оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарг на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, а тому при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження був застосований закон, який на даний час є неконституційний.

Просить скасувати ухвали слідчого судді Приморського районного суду, судді-доповідача Одеського апеляційного суду та постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_6 задовольнити.
Учасники процесу були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. Проте скаржник ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився.

У судовому засіданні прокурор вказав, що згідно наявної інформації у органів прокуратури скаржник ОСОБА_6 помер та на підтвердження зазначеного факту документів не надав.

Приймаючи до уваги, що учасники процесу були належним чином повідомленні про дату розгляду апеляційної скарги, а в судове засідання з`явився лише прокурор ОСОБА_5 , відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, якими передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження у судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату час і місце апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності заявника.

Заслухавши: суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши заяву, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК виключною обставиною визнається встановлена КСУ неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.
Згідно з резолютивною частиною Рішення Другого сенату Конституційного суду України (далі КСУ) від 17 червня 2020 року № 4-р (ІІ)/2020, ухваленого за конституційною скаргою ОСОБА_8 , визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення КСУ цього рішення положення ч. 3 ст. 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у ст. 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України». Окрім цього у ст. 97 цього Закону визначено, що КСУ у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.
Рішенням КСУ у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. ;2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.
Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.
Тобто рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.
Встановлена КСУ неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням (п. 9.9 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 922/1391/18).
У тексті рішення КСУ від 17 червня 2020 року № 4-р (ІІ)/2020 відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення. Натомість у резолютивній частині цього рішення чітко вказано про те, що положення ч. 3 ст. 307 КПК втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Апеляційний суд звертає увагу, що на день прийняття апеляційним судом ухвали від 25 липня 2019 року норма ч. 3 ст. 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, не була визнана неконституційною.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Ухвалу Одеського апеляційного суду, яку просить переглянути за виключними обставинами ОСОБА_6 , прийнято 25 липня 2019 року. На момент її прийняття апеляційний суд застосував чинні норми КПК.
Натомість Рішення Другого сенату КСУ № 4-р (ІІ)/2020 за конституційною скаргою ОСОБА_8 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 309 КПК, яке заявник вважає виключною обставиною, ухвалено 17 червня 2020 року. На момент ухвалення вищезазначеного рішення КСУ кримінально-процесуальні відносини у аналізованому провадженні вже припинилися. А це означає, що дія рішення КСУ не може поширюватися на ці правовідносини, оскільки вони виникли і закінчилися до його ухвалення.
Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з аналогічною правовою позицією сформульованою за результатами розгляду Великої Палати Верховного суду у справі №4819/49/19.
Оскільки рішення КСУ має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено КСУ безпосередньо у тексті ухваленого рішення), апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_6 про перегляд за виключними обставинами ухвали Одеського апеляційного суду від 25 липня 2019 року.
Керуючись ст. ст. 467 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Заяву заявника ОСОБА_6 про перегляд за виключними обставинами ухвали Одеського апеляційного суду від 25.07.2019 року, винесеної одноособово головуючим - суддею ОСОБА_7 якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.07.2019 року про відмову у задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Одеської місцевої прокуратури, яка полягає у невнесені відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3