Справа № 466/6082/20
У Х В А Л А

12 серпня 2020 року м. Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянув клопотання старшого дізнавача інспектора сектору дізнання Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, в якому особі не повідомлено про підозру, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004638 від 12.12.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,-

встановив:

12 серпня 2020 року старший дізнавач інспектор сектору дізнання Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, яке погоджено прокурором Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, в якому особі не повідомлено про підозру, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004638 від 12.12.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що слідчим відділом Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004638, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.12.2018.

12.12.2018 року у Шевченківський ВП ГУ НП у Львівській області надійшла Ухвала №466/9441/18 від 29.11.2018 року Шевченківського районного суду м. Львова слідчого судді ОСОБА_5 про зобов`язання внести відомості про вчинення кримінального правопорушення, вказані у заяві ОСОБА_6 представника по довіреності ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Слідчим відділом Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області за даним фактом проведено розслідування.

В рамках проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні проведено допит потерпілої , яка зазначила, що перебувала Справа №2-82/10 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , треті особи Четверта Львівська державна нотаріальна контора, приватні нотаріуси ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання договору дарування, договорів купівлі-продажу недійсними; де у рішенні суду зазначено, що результати проведеної судово-психіатричної експертизи, здобуті судом в ході судового розгляду інші докази, дають підстави зробити висновок, що ОСОБА_11 , укладаючи договір дарування від 04.04.1995 року 1/2 житлового будинку на АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.1 ст.55 ЦК України в ред.1963 р., угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

Позивачем по первісному позову не представлено належних та достовірних доказів недієздатності ОСОБА_11 в момент укладення договору дарування від 04.04.1995 року. Судом здобуто докази того, що ОСОБА_11 в момент укладення договору мав намір та бажання подарувати своєму синові ОСОБА_12 1/2 житлового будинку на АДРЕСА_1 .

Наведені обставини дають підстави для висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог про визнання недійсним договору дарування від 04.04.1995 року 1/2 житлового будинку на АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а відповідно і визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.07.2002 року 1/2 житлового будинку на АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_8 .

За зустрічним позовом вже до ОСОБА_6 , треті особи ОСОБА_8 , ВГІРФО Личаківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області, Четверта Львівська державна нотаріальна контора, приватні нотаріуси ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, зобов`язання зняти позивача з реєстраційного обліку, справа розглядалась Личаківським районним судом м. Львова (суддя ОСОБА_13 ).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 ствердила, що її донька ОСОБА_15 виїхала з нею на постійне місце проживання до Канади, зараз вона громадянка Канади, постійно там проживає.

Проживання ОСОБА_15 в Канаді, крім вищевказаних доказів, підтверджують подані сторонами по справі та отримані судом письмові документи, зокрема заява ОСОБА_15 про прийняття спадщини за заповітом від 07.02.2008 року, заява опікуна представника у судді під присягою від 06.03.2003 року, доручення від 17.04.2003 року, посвідчене ОСОБА_16 консулом Генерального консульства України в м. Торонто (Канада), звернення ОСОБА_15 від 20.04.2010 року на ім`я голови апеляційного суду Львівської обл. (вх.№2920 від 05.05.2010 року), звернення до органів прокуратури та інших державних, правоохоронних органів, де нею вказується постійне місце проживання Канада, провінція Онтаріо, м. Гамільтон.

Доказів відсутності за місцем своєї реєстрації з поважних причин, наявності будь-яких перешкод в проживанні, відповідачем по зустрічному позову та її представником суду не надано.

Згідно з ч.2 ст.107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

З огляду на викладене, суд проходить до висновку про підставність вимог по зустрічному позову про визнання ОСОБА_15 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням 1/2 житлового будинку на АДРЕСА_1 .

22 вересня 2010 року судом було прийнято рішення про відмову в задоволенні первісного позову та про часткове задоволення зустрічного позову визнано ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В подальшому, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , за участі третіх осіб - Органу опіки та піклування Личаківської районної адмміністрації Львівської міської ради, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння (Справа №2-2372/11) розглядалась Личаківським районним судом м. Львова (суддя ОСОБА_17 ) 21 травня 2012 року судом було прийнято рішення про відмову в задоволенні позову. На момент укладення спірних договорі житлові права ОСОБА_15 не могли були порушенні в зв`язку із виїздом на постійне проживання за межі України. Частина 4 ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачає, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке, або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Однак згідно п.1 прикінцевих положень вказаного закону такий набирає чинності з 1 січня 2006 року в зв`язку із чим його вимоги не могли застосовуватись при укладенні договору від 22.07.2002 року.

Матеріали кримінальної справи №1-190/03 згідно оглянутих судом матеріалів кримінальної справи №1-190/03, будучи допитаним 17.12.2002 року слідчим Личаківської прокуратури м. Львова в якості потерпілого, ОСОБА_11 ствердив, що частина будинку по АДРЕСА_1 , належала йому і він подарував її синові. Після цього, його син разом сім`єю проживав в вказаній частині будинку.

Згідно матеріалів цивільної справи №2-442/2006 р. Залізничного районного суду м. Львова за позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку за вище вказаною адресою, будучи допитаним в якості свідка по даній справі (протокол від 26.09.2003 року), пояснено, що у 1995 році подарував спірну частину будинку своєму синові, так як він для нього будував цей будинок, бо він його син. Питання про розірвання договору дарування частини будинку перед судом він не ставив.

В ході проведення в рамках розслідування вказаного кримінального провадження слідчих (розшукових)дій необхідно спрямувати дії на проведення відповідних почеркознавчих експертиз, з метою встановлення особи причетної до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

За час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні відсутня наявність достатніх доказів з приводу причетності конкретної особи до вчинення даного кримінального проступку, оскільки досудове слідство було спрямоване на повне, всебічне та об`єктивне розслідування кримінального провадження, однак беручи до уваги що поняття достатності доказів охоплює кількісні і якісні сторони явища та докази, які лежать в основі рішення, повинні бути достовірними, а їх кількість повинна складати сукупність, яка б дозволяла прийняти правильне рішення у даному кримінальному провадженні, а саме повідомлення про підозру у вчиненні умисного злочину.

Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні не встановлено достатніх доказів з приводу причетності конкретної особи до вчинення даного кримінального правопорушення, хоча досудове розслідування було спрямоване на повне, всебічне та об`єктивне розслідування кримінального провадження закінчити досудове розслідування у визначений ст. 219 КПК України строк не представилось можливим.

Приймаючи до уваги вище викладене, а також те, що у даному кримінальному провадженні не встановлено достатніх доказів з приводу причетності причетності конкретної особи до вчинення даного кримінального проступку, оскільки досудове слідство було спрямоване на повне, всебічне та об`єктивне розслідування кримінального провадження, однак беручи до уваги що поняття достатності доказів охоплює кількісні і якісні сторони явища та докази, які лежать в основі рішення, повинні бути достовірними, а їх кількість повинна складати сукупність, яка б дозволяла прийняти правильне рішення у даному кримінальному провадженні.

Для проведення вищевказаних слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій та завершення досудового розслідування, необхідний строк 12 (дванадцять) місяців.

Разом з тим, оскільки строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0004638 від 12.12.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, спливає 12.08.2020, завершити досудове розслідування до вказаного строку не можливо з об`єктивних причин.

На підставі викладеного, беручи до уваги, що для отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду, потрібен додатковий час, а також те, що зазначені дії не могли бути здійснені і завершені раніше з об`єктивних причин, орган досудового розслідування просить суд продовжити строк досудового розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні, в якому особі не повідомлено про підозру до 12 місяців.

В судове засідання, призначене на 12.08.2020 року ніхто не з`явився, однак старший дізнавач інспектор сектору дізнання Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 подала заяву з проханням про розгляд справи за її відсутності, клопотання підтримує, просить його задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності осіб, які беруть участь у судовому провадженні без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що є підстави для продовження строку досудового розслідування, виходячи за нижченаведеного.

Відповідно до ч.1 ст. 295-1, у випадках, передбачених ст. 294 КПК України, продовження строку досудового розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, постановленої за відповідним клопотанням прокурора або слідчого.

Слідчим суддею встановлено, що 12.12.2018 року у Шевченківський ВП ГУ НП у Львівській області надійшла Ухвала №466/9441/18 від 29.11.2018 року Шевченківського районного суду м. Львова слідчого судді ОСОБА_5 про зобов`язання внести відомості про вчинення кримінального правопорушення, вказані у заяві ОСОБА_6 представника по довіреності ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

В рамках проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні проведено допит потерпілої , яка зазначила, що перебувала Справа №2-82/10 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , треті особи Четверта Львівська державна нотаріальна контора, приватні нотаріуси ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання договору дарування, договорів купівлі-продажу недійсними; де у рішенні суду зазначено, що результати проведеної судово-психіатричної експертизи, здобуті судом в ході судового розгляду інші докази, дають підстави зробити висновок, що ОСОБА_11 , укладаючи договір дарування від 04.04.1995 року 1/2 житлового будинку на АДРЕСА_1 .

Позивачем по первісному позову не представлено належних та достовірних доказів недієздатності ОСОБА_11 в момент укладення договору дарування від 04.04.1995 року. Судом здобуто докази того, що ОСОБА_11 в момент укладення договору мав намір та бажання подарувати своєму синові ОСОБА_12 1/2 житлового будинку на АДРЕСА_1 .

Наведені обставини дають підстави для висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог про визнання недійсним договору дарування від 04.04.1995 року 1/2 житлового будинку на АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а відповідно і визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.07.2002 року 1/2 житлового будинку на АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_8 .

За зустрічним позовом вже до ОСОБА_6 , треті особи ОСОБА_8 , ВГІРФО Личаківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області, Четверта Львівська державна нотаріальна контора, приватні нотаріуси ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, зобов`язання зняти позивача з реєстраційного обліку, справа розглядалась Личаківським районним судом м. Львова (суддя ОСОБА_13 ).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 ствердила, що її донька ОСОБА_15 виїхала з нею на постійне місце проживання до Канади, зараз вона громадянка Канади, постійно там проживає.

Проживання ОСОБА_15 в Канаді, крім вищевказаних доказів, підтверджують подані сторонами по справі та отримані судом письмові документи, зокрема заява ОСОБА_15 про прийняття спадщини за заповітом від 07.02.2008 року, заява опікуна представника у судді під присягою від 06.03.2003 року, доручення від 17.04.2003 року, посвідчене ОСОБА_16 консулом Генерального консульства України в м. Торонто (Канада), звернення ОСОБА_15 від 20.04.2010 року на ім`я голови апеляційного суду Львівської обл. (вх.№2920 від 05.05.2010 року), звернення до органів прокуратури та інших державних, правоохоронних органів, де нею вказується постійне місце проживання Канада, провінція Онтаріо, м. Гамільтон.

Доказів відсутності за місцем своєї реєстрації з поважних причин, наявності будь-яких перешкод в проживанні, відповідачем по зустрічному позову та її представником суду не надано.

З огляду на викладене, суд проходить до висновку про підставність вимог по зустрічному позову про визнання ОСОБА_15 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням 1/2 житлового будинку на АДРЕСА_1 .

22 вересня 2010 року судом було прийнято рішення про відмову в задоволенні первісного позову та про часткове задоволення зустрічного позову визнано ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В подальшому, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , за участі третіх осіб - Органу опіки та піклування Личаківської районної адмміністрації Львівської міської ради, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння (Справа №2-2372/11) розглядалась Личаківським районним судом м. Львова (суддя ОСОБА_17 ) 21 травня 2012 року судом було прийнято рішення про відмову в задоволенні позову. На момент укладення спірних договорі житлові права ОСОБА_15 не могли були порушенні в зв`язку із виїздом на постійне проживання за межі України. Частина 4 ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачає, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке, або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Однак згідно п.1 прикінцевих положень вказаного закону такий набирає чинності з 1 січня 2006 року в зв`язку із чим його вимоги не могли застосовуватись при укладенні договору від 22.07.2002 року.

Матеріали кримінальної справи №1-190/03 згідно оглянутих судом матеріалів кримінальної справи №1-190/03, будучи допитаним 17.12.2002 року слідчим Личаківської прокуратури м. Львова в якості потерпілого, ОСОБА_11 ствердив, що частина будинку по АДРЕСА_1 , належала йому і він подарував її синові. Після цього, його син разом сім`єю проживав в вказаній частині будинку.

Згідно матеріалів цивільної справи №2-442/2006 р. Залізничного районного суду м. Львова за позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку за вище вказаною адресою, будучи допитаним в якості свідка по даній справі (протокол від 26.09.2003 року), пояснено, що у 1995 році подарував спірну частину будинку своєму синові, так як він для нього будував цей будинок, бо він його син. Питання про розірвання договору дарування частини будинку перед судом він не ставив.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 КПК України, якщо досудове розслідування злочину або кримінального проступку до моменту повідомлення особі про підозру неможливо закінчити у строк, зазначений в абзаці другому частини першої статті 219 цього Кодексу, вказаний строк може бути неодноразово продовжений слідчим суддею за клопотанням прокурора або слідчого, погодженого з прокурором, на строк, встановлений пунктами 1-3 частини другої статті 219 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості становить дванадцять місяців з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Санкція злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України передбачає покарання у вигляді обмеження волі на строк до двох років.

Відповідно до ст.12 КК України, зазначений злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Відомості про кримінальне правопорушення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 12.12.2018.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_18 у продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004638, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України до 8 місяців, а саме до 12 серпня 2020 року.

Зважаючи на те, що закінчити досудове розслідування у передбачений ч. 1 ст. 219 КПК України строк не виявилося можливим, оскільки досудове слідство було спрямоване на повне, всебічне та об`єктивне розслідування кримінального провадження, однак беручи до уваги що поняття достатності доказів охоплює кількісні і якісні сторони явища та докази, які лежать в основі рішення, повинні бути достовірними, а їх кількість повинна складати сукупність, яка б дозволяла прийняти правильне рішення у даному кримінальному провадженні, на що потрібен додатковий час, а також те, що зазначені дії не могли бути здійснені і завершені раніше з об`єктивних причин,

керуючись ст.ст. 110, 219, 294-295 КПК України,

постановив:

клопотання задовольнити частково.

Продовжити строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, в якому особі не повідомлено про підозру, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004638 від 12.12.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України до 6 (шести) місяців, тобто до 12 лютого 2021 року.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 .

Строк дії ухвали закінчується 12 лютого 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1