ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1010/20 Справа № 185/3818/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ФОП ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2020 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
встановила:
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2020 року задоволено клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області та накладено арешт із застосуванням заборони відчуження, розпорядження та використання на майно, вилучене в ході проведення обшуку 12 червня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 в приміщенні під назвою Аптека, а саме: ампули з рідиною (налбуфін, димедрол, налбук), у загальній кількості 3542 шт.; пігулки у кількості 30 шт. (п`ятирчатка іс), які в ході проведення обшуку поміщено до спецпакетів №0007966, №0007965, №INZ4068941; 7 картонних коробів з бірками, на яких відображені пояснювальні надписи; відеореєстратор «Digital video recorder DSH08HQH1-KI», що був поміщений до спецпакету № INZ4068942.
Відповідно до клопотання, 25.06.2019 року до ч/ч Павлоградського ВП надійшов матеріал з Тернівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про те, що ОСОБА_9 , 11.04.2019 року, придбав медичний препарат Кодотерп, який містить наркотичний засіб кодеїн, в аптеці, розташованій по вул.Дніпровській м. Павлограда. За даним фактом відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001277 від 26.06.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України, а саме порушення встановлених правил обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
В провадженні СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0001277 від 26 червня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України.
12.06.2020 року слідчим СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, на підставі ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.06.2020 року, проведено обшук приміщення буд. АДРЕСА_1 , результатом проведення якого, стало вилучення: ампули з рідиною (налбуфін, димедрол, налбук), у загальній кількості 3542 шт.; пігулки у кількості 30 шт. (п`ятирчатка іс), які в ході проведення обшуку поміщено до спецпакетів №0007966, №0007965, №INZ4068941; 7 картонних коробів з бірками, на яких відображені пояснювальні надписи; відеореєстратор Digital video recorder DSH08HQH1-KI, що був поміщений до спецпакету №INZ4068942.
Постановою слідчого від 13.06.2020 року вилучене майно було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001277 від 26 червня 2019 року.
Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що для забезпечення подальшого повного, неупередженого доказування у кримінальному провадженні, а також з урахуванням того, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України, на нього необхідно накласти арешт.
Адвокат ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що строк пропущений з поважних причин, оскільки оскаржувану ухвалу було постановлено без їх участі та її копію було отримано лише 14.07.2020 року, щодо апеляційних вимог, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна і зобов`язати слідчого повернути вказане майно.
Посилається на порушення органом досудового розслідування строків, передбачених для подання клопотання про арешт майна. Вказує, що відповідно до копії протоколу обшуку від 12.06.2020 року часом закінчення обшуку є 18:47 год., відтак клопотання мало б бути подане не пізніше 18:47 год. 14.06.2020 року, проте докази того, що клопотання подане протягом встановленого строку, відсутні. Зазначає, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України власника майна та його представника про розгляд клопотання повідомлено не було, як і не було направлено копію ухвали.
Вказує, що приміщенням, у якому проводився обшук, володіє та користується ФОП ОСОБА_6 на підставі договору оренди нежитлового приміщення № 1/2019 від 11.10.2019 року та акту прийому-передачі об`єкта оренди від 11.10.2019 року здійснює в ньому підприємницьку діяльність, а саме роздрібну торгівлю лікарськими засобами на підставі ліцензії АЕ № 193315. Проте в ухвалі слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.06.2020 року вказано, що обшук мав проводитись у приміщенні, що належить на праві власності ОСОБА_10 та немає жодної згадки про ФОП ОСОБА_6 як володільця приміщення.
Звертає увагу, що законодавством не передбачено, що лікарські засоби, які містять в своєму складі наркотичні речовини, відносяться до наркотичних засобів. Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року, затверджено перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, який являється вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Вказує, що лікарські засоби з написами на упаковці НАФЛУБІН, НАЛБУК, ДИМЕДРОЛ, П`ЯТИРЧАТКА® ІС у вказаному переліку не значаться, і вміст кодеїну у вказаних лікарських засобах не перевищує гранично допустимі норми, а тому ці засоби виключаються із сфери дії деяких заходів контролю за їх обігом. Звертає увагу, що всі вилучені та в подальшому арештовані лікарські засоби не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України, та не відповідають тому майну, на яке надано дозвіл суду на відшукання.
Зазначає, що вилучений відеореєстратор Hikvision 4068442 з адаптером 03H09HQH1-KI ніяк не може використовуватися для замовлення лікарських засобів. Крім того, слідчим суддею в порушення ст. 173 КПК України не вказано ідентифікуючі ознаки лікарських засобів, на які накладено арешт.
Вказує на надмірну обтяжливість арешту майна, оскільки вилучені лікарські засоби мають обмежений термін придатності, а без вилучених документів та відеореєстратора ФОП ОСОБА_6 не може здійснювати свою підприємницьку діяльність.
Під час апеляційного розгляду представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ФОП ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив задовольнити їх в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді відповідно до ст. 395 КПК України подається протягом п`яти днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії відповідного судового рішення.
Колегією встановлено, що розгляд клопотання слідчого судом першої інстанції проведений за відсутності апелянта, тому колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді апелянту слід поновити.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, може бути оскаржена ухвала слідчого судді про арешт майна.
Арештом майна, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК, є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Як убачається з наданих матеріалів, в провадженні СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0001277 від 26 червня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 25 червня 2019 року до ч/ч Павлоградського ВП надійшов матеріал з Тернівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, про те, що ОСОБА_9 , 11.04.2019 року придбав медичний препарат Кодотерп, який містить наркотичний засіб кодеїн, в аптеці, розташованій по вулиці Дніпровській м. Павлограда.
За даним фактом відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001277 від 26 червня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України, а саме порушення встановлених правил обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
В ході проведення обшуку 12 червня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 в приміщенні під назвою Аптека було виявлено та вилучено до Павлоградського ВП лікарські препарати, а саме: ампули з рідиною (налбуфін, димедрол, налбук), у загальній кількості 3542 шт.; пігулки у кількості 30 шт. (п`ятирчатка іс), які в ході проведення обшуку поміщено до спецпакетів №0007966, №0007965, №INZ4068941; 7 картонних коробів з бірками, на яких відображені пояснювальні надписи; відеореєстратор «Digital video recorder DSH08HQH1-KI», що був поміщений до спецпакету № INZ4068942.
Постановою слідчого від 12 червня 2020 року вилучене майно було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001277 від 26 червня 2019 року.
Наступного дня слідчий СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, за погодженням з прокурором, направив слідчому судді клопотання про накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення кримінального провадження та забезпечення збереження речових доказів.
Розв`язуючи дане клопотання, слідчий суддя в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст. 98 КПК України речовим доказом є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій.
Аналізуючи матеріали провадження колегія суддів приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі Смирнов проти Росії було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
З урахуванням наведеного, щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст.98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а отже арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону, і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.
Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
Що стосується посилань апелянта на недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони є його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.
Доводи апелянта про те, що клопотання слідчого було подано до суду з порушенням строків, встановлених ч. 5 ст. 171 КПК України, є необґрунтованими.
Так, згідно з даною нормою, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Як вбачається з матеріалів клопотання, 12 червня 2020 року, тобто в п`ятницю, слідчим СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, на підставі ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2020 року, проведено обшук приміщення буд. АДРЕСА_1 , результатом проведення якого, стало вилучення: ампул з рідиною (налбуфін, димедрол, налбук), у загальній кількості 3542 шт.; пігулок у кількості 30 шт. (п`ятирчатка іс), 7 картонних коробів з бірками, на яких відображені пояснювальні надписи; відеореєстратора Digital video recorder DSH08HQH1-KI.
13 червня 2020 року, в суботу, наступний день після вилучення майна, слідчий подав до об`єкта поштового зв`язку клопотання про накладення арешту на вилучене майно (а.с. 13).
Таким чином, будь-яких порушень вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, слідчим допущено не було.
З огляду на вимоги ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Заборона розпорядження, відчуження та використання вказаного майна забезпечить збереження речових доказів та не призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження останніх.
Крім того, власник майна має право звернутися до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту, одразу ж, після зникнення підстав для його застосування.
Твердження апелянта про те, що всі вилучені та арештовані лікарські засоби не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки вказані обставини встановлюються шляхом проведення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів та їх аналогів, яка зокрема, була призначена слідчим 13 червня 2020 року.
Посилання в апеляції на те, що вилучені лікарські засоби мають обмежений термін придатності та без вилучених документів і відеореєстратора ФОП ОСОБА_6 не може здійснювати свою підприємницьку діяльність, є необґрунтованими, оскільки апелянтом не надано доказів на підтвердження вказаних обставин.
Як зазначено в рішенні Європейського суду від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обмеження прав та свобод особи на етапі досудового розслідування обставини, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а вирішення питання про наявність складу кримінального правопорушення є завданням наступних стадій кримінального провадження.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказане майно, з метою досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування кримінального провадження та збереження речових доказів.
Таким чином, доводи щодо сумнівності підстав для накладення арешту, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Сукупність наведених даних приводить колегію суддів до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування, тому рішення слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
постановила:
Поновити представнику третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ФОП ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2020 року.
Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ФОП ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2020 року про задоволення клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0001277, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 червня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України та накладення арешту на майно залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4