Провадження № 11-сс/4823/414/20 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2020 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2020 року про задоволення клопотання про арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2020 року задоволено клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Чернігівській області ОСОБА_9 , погоджене начальником відділу Чернігівської області прокуратури ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, а саме: на флеш накопичувач Samsung з нанесеним на його металевому корпусі тисненням «32»; ноутбук MacBook Pro Model A1502, s/n CO2P96ZZFVH7; мобільний телефон iPhone Xз встановленою карткою мобільного оператору зв`язку з номером НОМЕР_1 та логотипом схожим на логотип «Київстар»; накопичувач на твердих магнітних дисках Kingston 240 gb, з нанесеним на ньому написом у заводський спосіб НОМЕР_2 . Заборонено ОСОБА_8 відчужувати, розпоряджатися та користуватися вказаним вище належним йому майном.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вказані у клопотанні слідчого речі, є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, тому можуть бути використані, як доказ злочину і відповідають критеріям, встановленим у ст. 98 КПК України, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, належне ОСОБА_8 майно підлягає арешту.

Вказана ухвала слідчого судді оскаржена власником майна ОСОБА_8 в апеляційному порядку. Автор цієї скарги просить скасувати ухвалу слідчого судді від 02 листопада 2020 року про накладення арешту на майно та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Апелянт переконаний, що оскаржуване рішення прийняте з недотриманням норм кримінального процесуального законодавства України, а тому підлягає скасуванню з огляду на наступне:

- в порушення ст.ст. 171, 235 КПК України, клопотання слідчого подане поза межами 48 годин, що не було перевірено судом;

- в порушення ст. 172 КПК України судове засідання відбулося не в двохденний термін, а власник майна не був повідомлений про судове засідання щодо розгляду клопотання; При цьому ні стороною обвинуваченні, ні слідчим суддею не було продовжено строк розгляду клопотання на виконання вимог ст. 117 КПК України;

- вилучене під час обшуку в квартирі та службовому кабінеті майно придбане у шлюбі з ОСОБА_11 до призначення на посаду Голови Державної інспекції містобудування України, а тому є приватною власністю сім`ї, яка позбавлена можливості використовувати особисту інформацію, в тому числі щодо медичної документації дитини, яка має інвалідність, а також відсутня можливість придбати іншу техніку;

- посилаючись на положення ч.2 ст. 159 КПК України, звертає увагу, що зняття електронної інформації можливе без вилучення її носіїв;

- слідчим залишено без реагування клопотання захисника про негайне повернення вилученого майна, як такого це не було арештоване судом у визначені процесуальним законом строки;

- стверджує, що судом не наведено доказів того, що дане майно має ознаки речових доказів;

- слідчим суддею та слідчим не дотримані вимоги ст.ст. 94, 132, 173 КПК України;

- звертає увагу на відсутність статусу підозрюваного у власника майна, що свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, а також у рішенні суду не вказано яке відношення має арештоване майно до кримінального провадження;

- просить врахувати, що в ухвалі суду не вірно вказано його посаду як в.о. Голови Державної інспекції містобудування України, оскільки займав посаду саме Голови;

- акцентує увагу на тому, що жодного дозвільного документу або сертифікату готовності об`єктів в експлуатацію Державна інспекція містобудування України не могла видавати, так як відсутній Акт Кабінету Міністрів України про можливість забезпечення здійснення ДІМ повноважень та функцій органу виконавчої влади;

- жодними доказами, що вказані в ухвалі не доведено, що майно здобуте злочинним шляхом, чи було об`єктом кримінального правопорушення не доведено, а відтак не має ознак речового доказу, відповідно до ст. 98 КПК України.

- зазначає, що оскільки рішення суду постановлене без його участі, як власника майна, тому строк на оскарження рішення, передбачений ст. 382 КПК України, не пропущений та має рахуватися з дня отримання такого рішення, в даному випадку з 05.11.2020 року.

В засіданні апеляційного суду представник власника майна адвокат ОСОБА_7 підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав в ній зазначених.

В засіданні апеляційного суду прокурор у кримінальному провадженні просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, у зв`язку із законністю судового рішення та безпідставністю вимог скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді за обставинами справи, представника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши надані матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень ч.2 ст.170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з вимогами ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131, 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказане у клопотанні майно, яке визнано у встановленому законом порядку постановою слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Чернігівській області ОСОБА_12 речовими доказами у кримінальному провадженні від 28.07.2020 р. за №0000058.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права та свободи власника майна з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та згідно з ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України.

Так, вилучені речі під час обшуку 21.10.2020 року, які належать ОСОБА_8 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , підпадають під критерії речових доказів, визначених ст. 98 КПК України, оскільки містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. З цих підстав зауваження апелянта про відсутність ознак речових доказів суперечить фактам.

Тому, з огляду на приписи ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Вказана норма чітко прописує випадки, коли допускається арешт незалежно від приналежності майна тій чи іншій особі, а тому вказівка апелянта про те, що майно є спільною власністю і не може бути арештоване не ґрунтується на чинному законодавстві. Крім того, дане положення не пов`язує правові підстави арешту майна лише зі статусом підозрюваного у кримінальному провадженні.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до однозначного висновку, що майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Арешт майна з підстави передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, яка не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доводи власника майна щодо порушення слідчим строків звернення до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна з порушенням вимог ч.5 ст.171 КПК України не заслуговують на увагу.

В силу ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

21 жовтня 2020 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено майно, на яке слідчий просив накласти арешт (а.с.10-15).

Як вбачається з конверта, який міститься в матеріалах справи (а.с.16), слідчим відділом УСБУ в Чернігівській області через поштове відділення подане клопотання про накладення арешту на майно, тобто в строки, визначені ч.5 ст.171 КПК України, а отже твердження апелянта з даного приводу є безпідставними.

Посилання ж апелянта на те, що слідчим суддею клопотання слідчого не було розглянуто у строк, передбачений ч.6 ст.173 КПК України є обґрунтованими, однак вказана обставина не свідчить про хибність висновків слідчого судді на предмет вирішення клопотання по суті. Той факт, що клопотання про арешт майна надійшло до суду 26 жовтня 2020 року, а було розглянуто 02 листопада 2020 року, на переконання апеляційного суду не може бути визнане істотним процесуальним порушенням, яке тягне за собою скасування ухвали слідчого судді. В матеріалах справи міститься ряд процесуальних документів, які, на переконання апеляційного суду, дають вичерпну відповідь щодо неможливості розгляду вказаного клопотання в строки визначені КПК України.

Більше того, положеннями ч.6 ст.173 КПК України передбачено, що ухвалу про арешт майна слідчий суддя, суд, постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено. Ця процесуальна норма не містить заборони щодо розгляду клопотання про арешт майна після закінчення відповідного строку.

Твердження ОСОБА_8 про те, що його не було повідомлено про розгляд справи не ґрунтується на матеріалах судового провадження, оскільки на а.с. 31 міститься повідомлення суду про час та місце слухання справи. При цьому, відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. А тому колегія суддів не може констатувати порушення про яке йде мова в апеляційній скарзі власника майна.

Що стосується доводів апеляції про фактичні обставини справи, в тому числі щодо не видачі дозвільних документів, та щодо того, що вилучене майно, на яке накладено арешт не має відношення до даного кримінального провадження, то колегія суддів зазначає, що всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, вірність кваліфікації, питання причетності до кримінального правопорушення, винності чи не винності в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання належності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

За цих підстав посилання апелянта на порушення слідчим суддею ст.ст. 98, 170, 171 КПК України спростовуються судовими матеріалами.

Зауваження апелянта про те, що слідчим залишено без реагування клопотання захисника про негайне повернення вилученого майна, як такого це не було арештоване судом у визначені процесуальним законом строки не може бути предметом розгляду в даному апеляційному провадженні, оскільки, якщо апелянт вважає певні дії органів досудового розслідування неправомірними, що слідує із тексту самої апеляційної скарги, то порядок оскарження дій слідчого регламентований ст. 303 КПК України і правом на оскарження цих дій автор скарги може скористатися окремо.

Що стосується висловленої позиції апелянта про можливість зняття інформації без вилучення носіїв, то апеляційний суд враховує, що для здійснення копіювання інформації з носіїв може бути зайнято тривалий час, а тому з метою виконання всіх процесуальних дій та задіяння спеціаліста в даній галузі колегія суддів не вбачає підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження. Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб немає.

Апеляційний суд вважає, що прокурором доведена необхідність накладення арешту на майно для збереження доказу.

Ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не знаходить.

В апеляцій сказі не значно жодних підстав, які б вказували на невідповідність клопотання про арешт майна та спростовували висновок слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на майно, яке є речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у визначені процесуальним законом не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407-409, 411-419, 422 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, а саме: на флеш накопичувач Samsung з нанесеним на його металевому корпусі тисненням «32»; ноутбук MacBook Pro Model A1502, s/n CO2P96ZZFVH7; мобільний телефон iPhone Xз встановленою карткою мобільного оператору зв`язку з номером НОМЕР_1 та логотипом схожим на логотип «Київстар»; накопичувач на твердих магнітних дисках Kingston 240 gb, з нанесеним на ньому написом у заводський спосіб НОМЕР_2 , із заборонено ОСОБА_8 відчужувати, розпоряджатися та користуватися вказаним вище належним йому майном - залишити без змін.

Ухвала є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4