Справа № 755/3594/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3004/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
05 листопада 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 та її представника - адвоката ОСОБА_11 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року , яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,громадянку України, уродженку м. Харкова, заміжню, працюючу менеджером в ТОВ "Фора", зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму, -
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цим же вироком вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів, -
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду І-ї інстанції, ОСОБА_12 , 23.12.2019 року приблизно о 18 годині 25 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «NissanJUKE», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на нерегульованому перехресті в місті Києві, допустила порушення вимог п.п. 10.1 та 16.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), а саме:
- п.10.1 ПДР України - перед початком руху, перестроюванням та будь- якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде небезпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п.16.2 ПДР України - на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку ОСОБА_7 виразилось в тому, що остання керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Nissan JUKE», н.з. НОМЕР_1 , з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачити, проявила неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись на нерегульованому перехресті вул. П Усенко та вул. Г. Хоткевича, здійснюючи при цьому поворот праворуч на вул. Г. Хоткевича в місті Києві, допустила наїзд керованого нею автомобіля «Nissan JUKE», н.з. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла по нерегульованому пішохідному переході та мала перевагу в русі. Внаслідок наїзду, ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження та була доставлена до медичного закладу.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №12-1/470 від 14.02.2020 року у ОСОБА_7 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог вказаних пунктів. Тобто, в даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля «Nissan JUKE», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимогам пунктів 10.1 та 16.2 ПДР України.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-360-2020 від 18.02.2020 року потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, які виразилися у закритій травмі правого колінного суглобу у вигляді перелому латерального виростка великогомілкової кістки, забою кісткового мозку обох виростків стегнової кістки, крововиливу в порожнину суглоба (до 70 мл. геморагічного вмісту).
Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Не погоджуючись з вироком суду, представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді двох років виправних робіт, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, цивільний позов задовольнити в повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 150 000 гривень моральної шкоди.
Зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню внаслідок м`якості призначеного покарання, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення.
Вказує, що судом не надано оцінку ступеню отриманих потерпілою ОСОБА_13 травм та наслідки, які настали для її здоров`я, а визначена судом моральна шкода не відповідає та не є співмірною розміру заданих ОСОБА_9 страждань.
Крім того, захисник зазначає, що кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 286 КК України відноситься до злочинів проти безпеки руху, причиною настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень стало порушення ОСОБА_7 правил дорожнього руху, а тому призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в даному випадку є необхідним.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок змінити, призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, стягнути з ОСОБА_7 150 000 гривень моральної шкоди.
Вказує, що судом першої інстанції не дотримано загальних засад призначення покарання, а призначене покарання є недостатнім та не сприятиме досягненню основної мети покарання.
Зазначає, що в даному конкретному випадку, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є явно неспіврозмірним тій шкоді, яка була завдана потерпілій.
В запереченні на подані апеляційні скарги, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , посилаючись на законність та обгрунтованість вироку суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілої та її представника на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який підтримав апеляційні скарги, пояснення обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілої та її представника підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного у вироку кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії обвинуваченої кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 286 КК України, та апелянтами не оспорюються.
Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, згідно положень п.п.2,3 ч.1 ст.65 КК України та п.п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_7 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , відповідно до ст.66 КК України, суд першої інстанції врахував щире каяття та часткове відшкодування завданої матеріальної шкоди.
Обставин, що згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченій судом першої інстанції встановлено не було.
При призначенні покарання ОСОБА_7 районний суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини та наслідки протиправних діянь, її ставлення до вчиненого, поведінку після вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має місце реєстрації та постійне місце проживання, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, заміжня, позитивно характеризується за місцем роботи, наявність міцних соціальних зв`язків, та обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення та попередження вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення їй покарання у вигляді штрафу.
При цьому суд першої інстанції, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального правопорушення, а також даних про те, що ОСОБА_7 раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася, займає посаду, яка пов`язана з керуванням транспортним засобом, а тому позбавлення її такого права потягне за собою втрату джерела доходу, вірно дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченій основного покарання у вигляді штрафу без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Із огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для її виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а тому доводи апеляційних скарг про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення є безпідставними.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Так, під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження встановлено, що вирішуючи питання у частині відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції не в повній мірі враховано вимоги кримінального процесуального законодавства та обставини справи.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_9 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-360-2020 від 18.02.2020 року потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, які виразилися у закритій травмі правого колінного суглобу у вигляді перелому латерального виростка великогомілкової кістки, забою кісткового мозку обох виростків стегнової кістки, крововиливу в порожнину суглоба (до 70 мл. геморагічного вмісту).
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з п.1 ч.2 та ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції в повному обсязі не враховано характер та обсяг страждань (фізичних, душевних), яких зазнала ОСОБА_9 , ступінь тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень, обставини їх спричинення, стан здоров`я потерпілої, її переживання з приводу вчиненого обвинуваченою, справедливість та реальність позовних вимог. Зокрема те, що у зв`язку із отриманими травмами потерпіла пройшла тривалий період лікування та реабілітації, була змушена перебувати вдома, не могли нормально пересуватися, не працювала, потребували сторонньої допомоги, що істотно ускладнило її повсякденне життя та порушило нормальні соціальні зв`язки.
Із огляду на це, колегія суддів вважає, що розмір суми відшкодування моральної шкоди, який необхідно стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 підлягає збільшенню, а саме стягненню з обвинуваченої 150 000 гривень моральної шкоди.
За таких обставин, апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та її представника - адвоката ОСОБА_11 підлягають задоволенню частково, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва - зміні в частині цивільного позову, збільшивши суму стягнення моральної шкоди.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407,408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,
Апеляційні скарги потерпілої та її представника - адвоката ОСОБА_11 - задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року відносно ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову змінити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 150 000 гривень моральної шкоди.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: