справа №190/190/20
провадження №1-кп/176/161/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю учасників судового провадження: ювенального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення у неповнолітньому віці - ОСОБА_7 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 за договором про надання правової допомоги - ОСОБА_9 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , захисника неповнолітнього ОСОБА_10 за дорученням - ОСОБА_12 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області кримінальне провадження, відомості про злочин в якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 грудня 2019 року за №0000970, за обвинуваченням :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишневе П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянина України, з освітою 9 класів, не працюючого, підприємницькою діяльністю не займається, в територіальному центрі зайнятості на обліку не перебуває, не одруженого, малолітніх дітей та інших утриманців не має, особою з встановленою інвалідністю не являється, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Лозуватка П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянина України, студента групи А-220 Вільногірського металургійного коледжу, не працюючого, не одруженого, малолітніх дітей не має, державних відзнак та нагород не має, особою з встановленою інвалідністю не являється, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на момент вчинення діяння являвся неповнолітнім, перебуваючи 15.12.2019 року близько о 18-00 годині разом зі своїм знайомим неповнолітнім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у помешканні останнього, а саме у приміщені будинку АДРЕСА_3 , у них виник умисел, спрямований на заволодіння будь-якого цінного майна, належного ОСОБА_6 . Приблизно о 20-00 годині 15.12.2019 року ОСОБА_7 , який на цей момент являвся неповнолітнім, разом з неповнолітнім ОСОБА_10 , взявши дерев`яну палку, обмотану тканиною, та пластикову маску біло-чорного кольору, пішки направились до домоволодіння АДРЕСА_4 , належаного ОСОБА_6

15.12.2019 року, приблизно о 20-10 годині, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , який на цей момент являвся неповнолітнім, діючи за попередньою змовою разом із неповнолітнім ОСОБА_10 з метою заволодіння чужим майном, пройшли на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , належаного ОСОБА_6 , знаючи про наявність власника будинку, де ОСОБА_7 надів на обличчя взяту із собою пластикову маску біло-чорного кольору, а неповнолітній ОСОБА_10 прикрив обличчя шарфом. Після чого ОСОБА_13 , будучи на цей момент неповнолітнім, викрутивши лампочку, яка знаходилася над входом до будинку, постукав у вікно для відчинення вхідних дверей власником домоволодіння ОСОБА_6 .

У подальшому ОСОБА_7 , являючись на цей момент неповнолітнім, підійшовши до вхідних дверей, узяв у праву руку принесену з собою дерев`яну палку, обмотану тканиною, та після відчинення вхідних дверей здійснив напад на потерпілого ОСОБА_6 , а саме почав наносити палкою удари в область голови, шиї та лівого передпліччя останнього в кількості 3 ударів, від чого потерпілий ОСОБА_6 , уникаючи ударів, пройшов до приміщення будинку, де впав на ліжко, а ОСОБА_7 , який в цей момент являвся неповнолітнім, у той же час прослідував разом із неповнолітнім ОСОБА_10 до приміщення будинку, де ОСОБА_7 продовжував наносити удари потерпілому ОСОБА_6 принесеною із собою палкою в кількості приблизно 10 ударів, а коли останній почав чинити опір, розташований поруч неповнолітній ОСОБА_10 наніс близько 3 ударів кулаком правої руки в область грудної клітки та 2 удари кулаком правої руки в область потиличної частини голови потерпілому ОСОБА_6 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді гематоми волосяної ділянки голови, гематоми лівого передпліччя, які як кожне окремо так і в своїй сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Після чого ОСОБА_7 , який на той момент являвся неповнолітнім, та неповнолітній ОСОБА_10 заволоділи належним потерпілому ОСОБА_6 майном, а саме грошовими коштами у сумі 1200 гривень та в подальшому з місця вчинення злочину зникли та мали змогу розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Неповнолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи 15.12.2019 року близько о 18-00 годині разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на цей момент також являвся неповнолітнім, у помешканні за місцем свого мешкання, а саме у приміщені будинку АДРЕСА_3 , у них виник умисел, спрямований на заволодіння будь-якого цінного майна належного ОСОБА_6 . Приблизно о 20-00 годині 15.12.2019 року неповнолітній ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 , який на цей момент являвся неповнолітнім, взявши дерев`яну палку, обмотану тканиною, та пластикову маску біло-чорного кольору, пішки направились до домоволодіння АДРЕСА_4 , належаного ОСОБА_6

15.12.2019 року, приблизно о 20-10 годині, реалізуючи свій злочинний умисел, неповнолітній ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою разом із ОСОБА_7 , який на цей момент являвся неповнолітнім, з метою заволодіння чужим майном, пройшли на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , належаного ОСОБА_6 , знаючи про наявність власника будинку, де ОСОБА_7 надів на обличчя взяту із собою пластикову маску біло-чорного кольору, а неповнолітній ОСОБА_10 прикрив обличчя шарфом. Після чого ОСОБА_13 , будучи на цей момент неповнолітнім, викрутивши лампочку, яка знаходилася над входом до будинку, постукав у вікно для відчинення вхідних дверей власником домоволодіння ОСОБА_6 .

У подальшому ОСОБА_7 , являючись на цей момент неповнолітнім, підійшовши до вхідних дверей, узяв у праву руку принесену з собою дерев`яну палку, обмотану тканиною, та після відчинення вхідних дверей здійснив напад на потерпілого ОСОБА_6 , а саме почав наносити палкою удари в область голови, шиї та лівого передпліччя останнього в кількості 3 ударів, від чого потерпілий ОСОБА_6 , уникаючи ударів, пройшов до приміщення будинку, де впав на ліжко, а ОСОБА_7 , який у цей момент являвся неповнолітнім, у той же час прослідував разом із неповнолітнім ОСОБА_10 до приміщення будинку, де ОСОБА_7 продовжував наносити удари потерпілому ОСОБА_6 принесеною із собою палкою в кількості приблизно 10 ударів, а коли останній почав чинити опір, розташований поруч неповнолітній ОСОБА_10 наніс близько 3 ударів кулаком правої руки в область грудної клітки та 2 удари кулаком правої руки в область потиличної частини голови потерпілому ОСОБА_6 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді гематоми волосяної ділянки голови, гематоми лівого передпліччя, які як кожне окремо так і в своїй сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Після чого неповнолітній ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , який на той момент являвся неповнолітнім, заволоділи належним потерпілому ОСОБА_6 майном, а саме грошовими коштами у сумі 1200 гривень та в подальшому з місця вчинення злочину зникли та мали змогу розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , який на момент вчинення діяння являвся такий, який не досяг повноліття, та неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 , кожен окремо, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, встановленого цим вироком, за епізодом розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_14 , у ході якого відкрито спільно заволоділи грошима останнього, визнали повністю, щиро розкаялись, і на підставі ст. 63 Конституції України, кожен, у рамках встановленого порядку дослідження доказів, відмовився давати суду показання з приводу обставин діяння.

При цьому як обвинувачений ОСОБА_7 , який на момент вчинення діяння являвся не повнолітнім, так і неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 , які висловили свою позицію в присутності своїх законних представників, захисників, кожен самостійно, докази своєї вини, здобуті досудовим слідством, визнають повністю і не оспорюють. Правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і вважають недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються.

Допитана в порядку ст. 488 КПК України законний представник обвинуваченого ОСОБА_7 його рідна мати ОСОБА_8 показала, що її син на момент вчинення діяння виховувався у повній багатодітній родині, разом з молодшою сестрою 14 років та старшим братом, який раніше відбував покарання у місцях позбавлення волі, соціально-побутові умови обмежені, в родині стосунки доброзичливі, вони з чоловіком за життя останнього не приділяли достатньо уваги синові, вона через зайнятість на фермі, де працює не офіційно, а останній через стан здоров`я, так як був інвалідом 2 групи, про оточення сина достатньо їй не відомо, про те, що її син перебував на внутрішньо шкільному обліку як учень, схильний до правопорушень, їй також не було відомо, може тільки вказати про слабкий рівень отримання ним знань, через що зміг закінчити дев`ять класів.

Допитана в порядку ст. 488 КПК України законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 його мати ОСОБА_11 показала, що на момент вчинення діяння її син мешкав та продовжує мешкати разом з нею в будинку, який винаймають, разом з ними мешкає старший брат з цивільною дружиною, умови проживання задовільні, дохід родини є її заробіток на скло заводі, батько у вихованні сина участі не приймає, пропуски занять має лише через хворобу, між ними довірчі відносини та вона не помічала про негативне оточення, син їй висловлював шкоду з приводу скоєного.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_10 , скориставшись своїм конституційним правом, відмовились давати суду показання, разом з тим не оспорюють фактичні обставини кримінального правопорушення, докази винуватості кожним, погоджуються з правовою кваліфікацією вчиненого кримінального правопорушення кожен відносно себе і в цілому, у суду не виникають сумніви щодо правильності розуміння обвинуваченими, кожним самостійно, змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Визнавши недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, проти чого не заперечують учасники судового провадження, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченими, які кожен чітко висловили свою правову позицію в присутності свого законного представника і захисника, а також іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів щодо добровільності позицій кожного з учасників, роз`яснивши їм, що у такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку, а також з огляду на те, що кожен з обвинувачених відмовився давати суду показання, суд обмежився обсягом досліджених доказів.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи доведені наявними у справі доказами, суд також визнає їх доведеними, а саме фактичні обставини, пов`язані з датою, часом, місцем, способом вчинення злочину, формою умислу, кількістю, найменуванням речей, якими заволоділи, механізмом та ступенем тяжкості завданих тілесних ушкоджень при розбійному нападі.

Аналіз встановлених обставин вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_7 своїми діями за фактом відкритого заволодіння грошима потерпілого ОСОБА_14 шляхом вчинення відносно останнього розбійного нападу тим самим вчинив кримінальне правопорушення, яке слід кваліфікувати за ст. 187 ч. 3 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Суд приходить до висновку, що дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 за цим фактом також слід кваліфікувати за ст. 187 ч. 3 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Протиправне діяння, яке вчинене спільно обвинуваченими та кваліфікується щодо кожного з обвинувачених за ст. 187 ч. 3 КК України, відносяться до особливо тяжких злочинів.

При вивченні особистості обвинуваченогоОСОБА_7 , яким злочин вчинено у неповнолітньому віці, суд оцінює та враховує, що витікає з показань законного представника, з характеристик за місцем мешкання та шкільного закладу, з інформації уповноваженого органу з питань пробації те, що мешкає та виховується в багатодітній родині, на теперішній час є напівсиротою, де батьки не приділяли достатньо уваги та не контролювали поведінку сина, у зв`язку з чим не має мотивації, має низький рівень і не закінчив навчання, перебував на внутрішньо шкільному обліку як схильний до правопорушень, за місцем навчання характеризується як пасивний учень, який товаришує зі старшими за віком хлопцями, за місцем мешкання характеризується посередньо як такий, який у побуті допомагає родині, спосіб його життя, стосунки в сім`ї та поведінка в побуті відповідають правилам та нормам моралі, однак раніше до селищної ради надходили усні скарги від мешканців села на порушення громадського порядку. За станом здоров`я на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, психічний розвиток відповідає віку.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує у сукупності характер і ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого діяння у вигляді завдання шкоди здоров`ю потерпілого та матеріальної шкоди, умови його життя та виховання, характеризуючи дані та його поведінку, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, враховує як пом`якшувальні покарання обставини вчинення останнім діяння у неповнолітньому віці, активне сприяння у розкритті злочину, його щире каяття у вчиненому злочинові, публічне вибачення, яке у судовому засіданні було прийняте потерпілим. Обтяжуючих покарання обвинуваченому обставин у справі суд не вбачає.

Та враховуючи наведене у сукупності, суд вважає необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обрати основне покарання, яке є пов`язане з ізоляцією від суспільства, у вигляді позбавлення волі, однак враховуючи низку обставин, наведених вище, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 у неповнолітньому віці, позицію потерпілого, який просив застосувати більш м`яке покарання, то з застосуванням при цьому положень ст. 69 ч. 1 КК України в межах нижче нижньої межі санкції статті кримінального закону за злочин, за який засуджується.

Вивченням особистості неповнолітнього ОСОБА_10 встановлено, що витікає з показань його законного представника, характеристик та інформації навчального закладу за місцем навчання та за місцем мешкання, висновку уповноваженого органу з питань пробації, що останній проживає та виховуєтьсяу неповній родині разом з матір`ю, батько покинув родину коли виповнилось 12 років і з цього часу не спілкується та участі у вихованні сина не приймає, мати створює умови, контролює та впливає на поведінку сина, в навчанні виявляє здібності та активність, за місцем мешкання та навчання характеризується позитивно, однак потрапляє під вплив старших учнів, серед оточення товаришує з особами з антисоціальною поведінкою.За станом здоров`я на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, психічний розвиток відповідає віку.

При визначенні виду та міри покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує у сукупності характер і ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких злочинів, настання суспільно небезпечних наслідків від вчинення останнім протиправного діяння у вигляді завдання шкоди здоров`ю потерпілого та матеріальної шкоди, умови його життя та виховання, характеризуючи дані та його поведінку, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, враховує як пом`якшувальні покарання обставини вчинення останнім діяння у неповнолітньому віці, активне сприяння у розкритті злочину, його щире каяття у вчиненому злочинові, публічне вибачення, яке у судовому засіданні так само було прийняте потерпілим. Обтяжуючі покарання обвинуваченому обставин у справі відсутні.

Враховуючи у сукупності наведене вище, суд приходить до висновку та вважає необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обрати основне покарання, яке пов`язане з ізоляцією від суспільства, у вигляді позбавлення волі, однак зважаючи та враховуючи низку обставин, що наведені вище, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_10 , яке є вчинене останнім у неповнолітньому віці, позицію потерпілого щодо цього обвинуваченого, щодо якого також просив застосувати більш м`яке покарання, то вважає застосувати при цьому положення ст. 69 ч. 1 КК України та обрати йому покарання в межах нижче нижньої межі санкції статті кримінального закону за злочин, за який засуджується.

Оскільки інкриміноване як ОСОБА_7 , так само й ОСОБА_10 кримінальне правопорушення вчинене кожним у неповнолітньому віці, суд не застосовує щодо кожного з обвинувачених додаткову міру покарання, передбачену санкцією цієї статті, у вигляді конфіскації особистого майна засудженого.

При обранні кожному обвинуваченому виду та міри покарання судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року, «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року, згідно яких покарання повинно бути законним, не свавільним, та рішення «Ісмаїлов проти Росії», у відповідності до якого покарання має бути пропорційним, не становити надмірного тягаря для особи.

Обговорюючи індивідуалізацію покарання та персоналізацію відповідальності щодо кожного з обвинувачених, і приходячи до висновку про необхідність застосування найбільш суворого покарання у вигляді позбавлення волі суд при цьому також враховує та керується вимогами міжнародних правових актів, зокрема тих, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх. У міжнародно-правових актах наголошується на необхідності особливого захисту дітей та підлітків. Україною було підписано міжнародний договір від 29 листопада 1985 року, за яким вона взяла на себе зобов`язання виконувати Мінімальні стандартні правила ООН, що стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх («Пекінські правила» (995 211)). У пр. 2.1 зазначених Правил підкреслюється необхідність неупередженого їх застосування.

Відповідно до пр. 5.1 «Пекінських правил» (995 211)) реакція на її неповнолітніх правопорушників має ґрунтуватися на врахуванні не лише тяжкості правопорушення, а й особливостей їх особистості. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання,

необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У підпункті «с» пр. 17.1 «Пекінських правил» (995 211)) зазначено про те, що позбавлення волі може застосовуватися до неповнолітнього лише за серйозні злочини із

застосуванням насильства або за неодноразове вчинення інших серйозних злочинів.

Як встановлено за обставинами справи, то обвинуваченим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_10 кожним спільно вчинено кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості являється особливо тяжким злочином і за характером його вчинення витікає з правовідносин, які кримінальним законом покликані захищати життя та здоров`я людини та одночасно право її власності. Оговорюючи індивідуалізацію покарання, суд звертає увагу на те, що кожним обвинуваченим вчинений особливо тяжкий злочин за обставин, які доводять наявність кваліфікуючих ознак і тим самим встановлюють ступень його тяжкості. Так, обвинувачений ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_10 за фактом вчиненого кримінального правопорушення, діючи спільно, за попередньою змовою групою осіб, заздалегідь оговорили спільну мету вчинення сумісного діяння, домовились про виконання його вчинення, заздалегідь приготували знаряддя вчинення злочину у вигляді палиці, обмотаною ганчіркою, за допомогою якої вчинили розбійний напад на потерпілого, завдавши чисельні множинні удари по різним частинам тіла, при цьому незаконно протиправно проникли до житлового приміщення потерпілого та заволоділи його майном у вигляді грошей, вчинені таким чином дії вказують на формування прямого умислу, внутрішнє ставлення кожним обвинуваченим до реалізації своїх дій у момент їх вчинення та тим самим вказують на суттєву, підвищену за характером і ступенем тяжкості суспільну небезпеку вчиненого діяння.

Однак, враховуючи всі обставини по справі у їх сукупності, ретельно перевіривши можливість застосування відносно кожного з обвинувачених, якими - кожним - злочин є вчинений у неповнолітньому віці, кримінальне правопорушення як таке є вчинене вперше та до кримінальної відповідальності кожен притягується вперше, положень ст. 69 КК України, з урахуванням особи винного, тяжкості та обставин вчиненого злочину, а також умов життя та виховання кожного неповнолітнього, існуючого оточення та криміногенних факторів, які вплинули на вчинення діяння, рівень розвитку, позицію потерпілого, який просив не позбавляти обвинувачених волі, відсутність жодних обтяжуючих обставин щодо обвинувачених і навпаки низку встановлених обставин, що наведені вище, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у неповнолітньому віці, то виходячи з цього суд знайшов необхідним призначити покарання кожному обвинуваченому у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 187 КК України, вважаючи що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень кожним обвинуваченим.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. В разі засудження в одному кримінальному провадженні кількох осіб процесуальні витрати підлягають стягненню у частковому порядку з урахуванням вини, ступеня відповідальності і майнового стану кожного. У кримінальному провадженні щодо неповнолітнього суд може покласти процесуальні витрати на батьків, опікунів або піклувальників.
Таким чином, зважаючи, що підтверджуються у справжньому кримінальному провадженні згідно довідки витрати на проведення судової трасологічної експертизи №19/104-7/5/85 від 31.01.2020 року, які складають 2512,16 грн, та згідно довідки витрати на проведення судової трасологічної експертизи №19/104-7/3/150 від 05.02.2020 року, які складають 1256,08 грн, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 за віком і матеріальним станом не має власного доходу, то суд вважає зазначені витрати підлягають стягненню на користь держави з обвинуваченого ОСОБА_7 , який досяг повноліття, та законного представника ОСОБА_11 у солідарному порядку.

При вирішенні долі речових доказів по справі у відповідності до положень ст. 100 КПК України суд вважає доцільним три липкі стрічки зі слідами папілярних візерунків у кількості 3 штук, які опечатано до паперового конверту Національної поліції України, зразки відбитків пальців рук неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та експериментальні зразки відбитків пальців рук ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які за квитанцією 387 від 14.02.2020 р зберігаються у камері схову П`ятихатського відділення поліції ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області знищити; штани чорного кольору з котону, в районі поясу яких маються сліди рідини бурого кольору, кофту блакитного кольору марки ««tenchurch», в районі поясу якої маються сліди рідини бурого кольору та отвір, спортивну кофту чорного кольору з капюшоном, в районі спини якої мається отвір, які згідно квитанції 389 від 14.02.2020 року зберігаються у камері схову П`ятихатського відділення поліції ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області, які не являють матеріальної цінності для власника ОСОБА_7 , за його бажанням і врахуванням думки учасників процесу знищити; в`язаний светр чорного кольору, на краях вороту якого маються сліди рідини бурого кольору, спортивні штани чорного кольору марки «аіdedao», які згідно квитанції 390 від 14.02.2020 року зберігаються у камері схову П`ятихатського відділення поліції ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області, які не являють матеріальної цінності для власника ОСОБА_10 , за його бажанням і врахуванням думки учасників процесу знищити; ніж з білою рукояткою, який поміщений до паперового конверта,в`язану шапку синього кольору, яка поміщена до паперового конверта, які згідно квитанції №386 від 14.02.2020 р зберігаються у камері схову П`ятихатського відділення поліції ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області, які не являють матеріальної цінності для власника ОСОБА_10 , за його бажанням і врахуванням думки учасників процесу знищити; марлевий тампон зслідами рідини бурого кольору, який опечатано до паперового конверту, який згідно квитанції №386 від 14.02.2020 р зберігається у камері схову П`ятихатського відділення поліції ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області знищити; кросівки темно-сірого кольору марки «ditof»41 розміру, які згідно квитанції №385 від 14.02.2020 року зберігаються у камері схову П`ятихатського відділення поліції ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області, повернути за належністю власнику ОСОБА_7 ; зразки крові ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (після проведення експертизи), зразки крові ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (після проведення експертизи), які згідно квитанції №388 від 14.02.2020 року зберігаються у камері схову П`ятихатського відділення поліції ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області знищити; шерстяний шарф світло-коричневого кольору, маску «Крікер» білого кольору, що здані та зберігаються згідно квитанції №384 від 12.02.2020 року зберігаються у камері схову П`ятихатського відділення поліції ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області, які не являють матеріальної цінності для власника ОСОБА_10 , за його бажанням і врахуванням думки учасників процесу знищити; дерев`яний стіл розміром 60x40 см, грошові кошти 200 гривен, що здані та зберігаються у камері схову П`ятихатського відділення поліції ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області передати за належністю власнику ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 373-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

П Р И С У Д И В :

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України.

Призначити ОСОБА_7 основне покарання за ст. 187 ч. 3 КК України, з застосуванням положень ст. 69 КК України, у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без застосування додаткової міри покарання у вигляді конфіскації майна засудженого.

Термін відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення покарання до виконання, тобто з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України.

Призначити ОСОБА_10 основне покарання за ст. 187 ч. 3 КК України, з застосуванням положень ст. 69 КК України, у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без застосування додаткової міри покарання у вигляді конфіскації майна засудженого.

Термін відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_10 обчислювати з моменту приведення покарання до виконання, тобто з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Стягнути солідарно з ОСОБА_7 та з законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_11 на користь держави судові витрати, понесені на залучення експерта для проведення судової трасологічної експертизи №19/104-7/5/85 від 31.01.2020 року, в сумі 2512 (дві тисячі п`ятсот дванадцять) гривен 16 копійок, та судові витрати, понесені на залучення експерта для проведення судової трасологічної експертизи№19/104-7/3/150 від 05.02.2020 року, в сумі 1256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) гривен 08 копійок.

Речові докази, що зберігаються у камері схову П`ятихатського відділення поліції ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області згідно квитанції 387 від 14.02.2020 р у вигляді трьох липких стрічок зі слідами папілярних візерунків у кількості 3 штук, зразків відбитків пальців рук неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та експериментальних зразків відбитків пальців рук ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; згідно квитанції 389 від 14.02.2020 року у вигляді штанів чорного кольору з котону, в районі поясу яких маються сліди рідини бурого кольору, кофти блакитного кольору марки ««tenchurch», в районі поясу якої маються сліди рідини бурого кольору та отвір, спортивної кофти чорного кольору з капюшоном, в районі спини якої мається отвір; згідно квитанції 390 від 14.02.2020 року у вигляді в`язаного светру чорного кольору, на краях вороту якого маються сліди рідини бурого кольору, спортивних штанів чорного кольору марки «аіdedao»; згідно квитанції №386 від 14.02.2020 р у вигляді ножа з білою рукояткою, який поміщений до паперового конверта,в`язаної шапки синього кольору; згідно квитанції №386 від 14.02.2020 р у вигляді марлевого тампону зіслідами рідини бурого кольору, який опечатано до паперового конверту; згідно квитанції №388 від 14.02.2020 року у вигляді зразків крові ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (після проведення експертизи), зразків крові ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (після проведення експертизи); згідно квитанції №384 від 12.02.2020 року у вигляді шерстяного шарфу світло-коричневого кольору, маски «Крікер» білого кольору знищити; згідно квитанції №385 від 14.02.2020 року у вигляді кросівок темно-сірого кольору марки «ditof»41 розміру - повернути ОСОБА_7 ; дерев`яний стіл розміром 60x40 см, грошові кошти у сумі 200 гривен - передати за належністю ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:

Судді :