Справа № 751/5069/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/135/21
Категорія - ч. 1 ст. 286 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

його представника - адвоката ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0004756 від 14 серпня 2019 року, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2020 року.

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною вищою освітою, працюючого водієм-експедитором у ТОВ «Торговий Альянс «ЧПК», не одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину 2016 року народження, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 гривень.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 15 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог потерпілому відмовлено.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави 1 634 гривні 50 копійок процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що 13 серпня 2019 року, близько 17 год. 15 хв., автомобіль марки «JEEP» модель «GRAND CHEROKEE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , під час руху по вулиці Незалежності м. Чернігів, з боку вулиці Любецької в напрямку вулиці Нафтовиків, та виконуючи поворот вліво поза перехрестям з проїзної частини на місце для стоянки транспортних засобів, поряд з будинком № 12-А по вулиці Незалежності, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не надав дорогу зустрічному транспортному засобу, у зв`язку з чим здійснив зіткнення з мотоциклом марки «К750М» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався прямо в зустрічному напрямку по вулиці Незалежності під керуванням ОСОБА_8 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_8 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому проксимального епіфізу лівої великогомілкової кістки, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 387 від 17.10.2019 відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я, на строк понад 21 добу.

У дані дорожній обстановці водій автомобіля ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, що стало причиною та умовою настання дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного покарання та розміру моральної шкоди скасувати. Ухвалити новий вирок яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України засудити до 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік. Заявлений ним цивільний позов про стягнення моральної шкоди збільшити до 50 000 гривень.

Аргументує тим, що призначене судом покарання є занадто м`яким, без врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності. При цьому, судом не враховано його принципова позиція, як потерпілого від дій якого він отримав тілесне ушкодження середньої тяжкості, а також тяжкість вимушених змін у його житті після отримання травми, формальне визнання та каяття обвинуваченого та невідшкодування моральної шкоди.

Вважає, що саме на покарання з випробуванням та з призначенням додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами заслуговує ОСОБА_6 .

Визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 15 000 гривень, на думку апелянта, не відповідає характеру і обсягу його страждань, яких він зазнав наслідок багатоуламкового перелому проксимального епіфізу лівої великогомілкової кістки, періоду лікування протягом чотирьох місяців та подальшої реабілітації. Він тривалий час був обмежений у працездатності та не міг утримувати себе та свою сім`ю. Крім того стрес та страх, який він відчув у момент ДТП, вплинули на його психоемоційний стан, наслідками якого є відчуття тривоги, неспокою та невпевненості. Ця подія стала для нього тяжкою психологічною травмою.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Вказує на те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має неповну вищу освіту, працює на посаді водія-ексепедитора та має на утриманні дитину 2016 року народження, повністю визнав вину та розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, не залишив потерпілого на місці пригоди та надавав йому першу медичну допомогу.

Вважає, що призначене судом покарання повністю відповідає особі винного та обставинам справи, сума моральної шкоди відповідає тим стражданням, яких зазнав потерпілий в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідача, потерпілого та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які не погодилися з доводами апеляційної скарги потерпілого та просили залишити її без задоволення, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу потерпілого та просив скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову, стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого більшу суму моральної шкоди, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу потерпілого задовольнити частково.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху як водієм автомобіля, що призвели до зіткнення з мотоциклом та травмуванням потерпілого ОСОБА_8 , який отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, відповідають фактичним обставинам справи, зібраним та перевіреним під час судового розгляду доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються, тому в цій частині вирок суду не перевіряється.

Призначаючи покарання, суд на виконання вимог ст. 65 КК України, повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Санкція ч.1 ст. 286 КК України передбачає чотири види покарань : штраф, виправні роботи, арешт та обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до п`яти років.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї форми реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення тієї чи іншої міри покарання, а також вирішення питання про призначення додаткової міри покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив необережний нетяжкий злочин, у вчиненому розкаявся, має родину та неповнолітню дитину, працює, має сталі соціальні зв`язки, позитивно характеризується, як ввічлива та доброзичлива особа, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра та веде соціально прийнятний спосіб життя.

Крім того, під час досудового розслідування та судового розгляду, ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, розкаявся, надавав правдиві свідчення та сприяв розкриттю злочину. Обставин, які б обтяжували покарання судом встановлено не було. Раніше він не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Сама лише принципова позиція потерпілого, що обвинувачений обов`язково має бути позбавлений права керування транспортними засобами, не є визначальною при обранні виду основного та додаткового покарання.

Отже, призначаючи ОСОБА_6 покарання, місцевий суд дотримався положень статей 50, 65 КК України та дійшов правильного висновку про призначення покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, що на дуку апеляційного суду, є співмірним протиправному діянню, достатнім для виправлення винного та запобігання вчиненню нових злочинів.

Позбавлення ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами поставить його родину у скрутне матеріальне становище, оскільки обвинувачений працює водієм-експедитором і відсутність у нього такого права призведе до втрати роботи і можливості відшкодування шкоди потерпілому.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через м`якість, встановлено не було.

Частиною 5 статті 128 КПК України, передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, не врегульовано КПК України, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин.

При вирішенні цивільного позову в частині визначення моральної шкоди, суд не в повній мірі врахував, характер травми одержаної потерпілим, який не міг пересуватися, чотири місяці нога перебувала у гіпсу, два місяці проходив реабілітацію, проходив лікування, відчував фізичний біль та психологічні страждання, його звичний спосіб життя був змінений вкрай негативно, а тому необґрунтовано зменшив суму моральної шкоди до 15 тис. гривень.

Характер травми, одержаної потерпілим ОСОБА_8 , тривалість його лікування та суттєве порушення звичного способу життя та фізичних можливостей, внаслідок цього страждання та переживання потерпілого, заслуговують на відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 тис. грн., що відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди змінити.

Стягнути із засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 50 000 ( п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13