ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №636/1226/14-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1663/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: п.9 ч.2 ст.115, п.п.6,13 ч.2 ст.115; ч.2 ст.15, п.п.9,13 ч.2 ст.115,
ч.2 ст.187, ч.4 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- захисника ОСОБА_7 ,

- обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2019 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Шевченкове Шевченківського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 10.01.2007 року Шевченківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік;

- 13.08.2008 року Шевченківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі. Звільнений 12.03.2011 року умовно-достроково на невібуту частину покарання 1 рік 4 місяці 11 днів,-

засуджено за:

- п.9 ч.2 ст.115 КК України на 15 років позбавлення волі;

- п.п.6, 13 ч.2 ст.115 КК України довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- ч.2 ст.15, п.п.9, 13 ч.2 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі;

- ч.2 ст.187 КК України на7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- ч.4 ст.187 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ч.ч.1, 2 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом поглинення покаранням за даним вироком у виді довічного позбавлення волі та невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 13.08.2008 року у виді 1 року 4 місяців 11 днів позбавлення волі- призначено ОСОБА_8 остаточне покарання довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Як встановив суд, 29 березня 2011 року близько 21.00 години ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, маючи злочинний корисливий намір, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, діючи цілеспрямовано, маючи на меті збагачення за рахунок скоєння злочину, достовірно знаючи, що в будинку АДРЕСА_2 проживає самотня жінка, розраховуючи на її похилий вік і нездатність чинити активний опір, проник через огорожу на територію її домоволодіння, де, побачивши на порозі житлового будинку сторонню жінку, що не є господаркою будинку - ОСОБА_9 , 1943 року народження, маючи раптово виниклий умисел на вбивство, з метою полегшення вчинення запланованих в подальшому злочинів, діючи цілеспрямовано, наніс ОСОБА_9 два удари кулаком правої руки в життєво важливий орган - область голови, у результаті яких ОСОБА_9 упала на бетону поверхню біля сходів будинку. Потім, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного наміру, спрямованого на вбивство з метою полегшення вчинення запланованого злочину в подальшому, п`ятою правої ноги, взутої в кросівок, наніс ОСОБА_9 близько шести ударів у життєво важливий орган - по голові. Після цього, затяг ОСОБА_9 , яка була без свідомості, в середину житлового будинку і залишив лежати на підлозі в коридорі.

У результаті навмисних протиправних дій ОСОБА_8 , направлених на умисне вбивство з метою полегшення вчинення запланованих у подальшому злочинів, потерпіла ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла у відділенні політравми Харківської обласної клінічної лікарні.

За висновком судово-медичної експертизи №8/16-ОКБт/11 від 15.06.2011 року потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми у вигляді: множинних саден і синців на обличчі, переломів стінок максилярного синуса, зовнішньої стінки лівої орбіти й дуги лівої скуловой кістки, забиття головного мозку важкого ступеня з тотальним контузіонним ураженням мозолистого тіла й крововиливами під тверду й м`які мозкові оболонки; синців на шиї; закритої травми тулуба у вигляді множинних синців на тулубі та лінійних непроникаючих переломів 4 лівого ребра по передній пахвовій лінії, 3 правого ребра по лопатковій лінії, 6-8 правих ребер по середній пахвовій лінії та 9 ребра по задній пахвовій лінії; множинних синців на верхніх і нижніх кінцівках, які за ступенем тяжкості за критерієм небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Причиною смерті ОСОБА_9 став набряк головного мозку, обумовлений черепно-мозковою травмою.

Крім того, 29 березня 2011 року близько 21.10 години ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном та вбивство з корисливих мотивів, діючи спрямовано, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , де проживає потерпіла ОСОБА_10 , розраховуючи на її похилий вік і нездатність чинити активний опір, взяв в ящику стола, що стояв в коридорі, кухонний ніж, з яким зайшов у вітальню будинку, де, побачивши господарку будинку ОСОБА_10 , 1927 року народження, яка вийшла на шум, з метою реалізації свого умислу, направленого на умисне вбивство та заволодіння її майном, наніс ОСОБА_10 кулаком правої руки два удари в життєво важливий орган голову, й кілька ударів коліном і п`ятою правої ноги в область грудної клітини й голови після чого остання впала на підлогу в несвідомому стані.

У результаті навмисних протиправних дій ОСОБА_8 , направлених на вбивство з корисливих мотивів, потерпіла ОСОБА_10 померла у хірургічному відділенні Шевченківської центральної районної лікарні 30.03.2011 року.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №90Чт/11від 17.05.2011 потерпілій ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: субдурального крововиливу в обох півкулях, субарахноідального крововиливу в лівій півкулі й мозочку, перелому кісток носа, множинних синців й саден на голові, крововиливів з внутрішньої поверхні м`яких покривів голови, забитої рани на верхній губі, синців в області проекції лівої ключиці, перелому грудини із забиттям легені, синця на правому стегні, саден на лівій руці.

Причиною смерті ОСОБА_10 стала тупа черепно-мозкова травма голови у вигляді крововиливів у мозок, що потягла за собою порушення мозкового кровообігу.

Також, 29 березня 2011 року близько 21.20 години ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном, після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , здійснив напад, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, що виразилось у спричиненні ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень від яких вона померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та проникнення до її будинку АДРЕСА_2 , та незаконно заволодів металевими й полімерними прикрасами та їх фрагментами, які належали потерпілій ОСОБА_10 , а саме: брошками та їх фрагментами, сергами та їх фрагментами, фрагментами ланцюжків, зламаними кулончиками, хрестиком, що не представляють цінності для потерпілого, ювілейною медаллю «65 років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 р.р.», срібною сергою вагою 1 (один) грам, вартістю 22 грн. за 1 (один) грам срібла у виробі, з якими з місця скоєння злочину зник, завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 22 грн.

Продовжуючи діяти навмисно і цілеспрямовано 29 березня 2011року на початку 22-ої години ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у будинку ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , (після вбивства потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ), направився в спальню будинку, з якої на шум вийшла гостя господарки будинку - ОСОБА_12 , 1960 року народження, якій ОСОБА_8 , з метою придушення її волі до опору та приховування раніше вчинених злочинів, почав наносити тілесні ушкодження, умисно завдав удару кулаком правої руки в область щелепи, внаслідок чого остання вдарилася передньою частиною голови об лутку міжкімнатних дверей, та спробував нанести їй удар ножем в область черева, однак вона вчинила йому активний опір і схопила ніж своєю рукою за лезо і, запобігла, таким чином, нанесенню їй удару. Після цього ОСОБА_8 приставив їй до горла ніж та, погрожуючи його застосуванням, тобто позбавленням її життя, вимагав не дивитися на його обличчя й допомогти йому знайти в будинку та передати йому коштовності й гроші, які належали ОСОБА_10 . Побоюючись реалізації висловлених на її адресу погроз, ОСОБА_12 стала виконувати вимоги ОСОБА_8 і почала шукати в шафах коштовності й гроші, при цьому ОСОБА_8 супроводжував її по будинку, тримаючи в руках ніж, та погрожував його застосуванням у випадку невиконання нею його вимог. Після цього, маючи раптово виниклий умисел, з корисливих мотивів, незаконно відкрито заволодів мобільним телефоном «Samsung SGH-X100», вартістю 120 гривень, що належав ОСОБА_12 .

В одній із чашок, що стояли у серванті в залі будинку, ОСОБА_12 знайшла й передала ОСОБА_8 металеві фрагменти прикрас, які він поклав собі в кишеню джинсових штанів. Після цього, ОСОБА_8 , діючи з наміром, спрямованим на протиправне заподіяння смерті іншій людині, з метою недопущення подальшого його впізнання ОСОБА_12 , тобто з метою приховати раніше скоєні злочини, знову спробував нанести ОСОБА_12 удар кухонним ножем в область черева, однак, вона вчинила йому фізичний опір і забрала у нього з рук ніж, після чого на вимогу ОСОБА_8 вона передала йому ніж, яким він навмисно, з метою позбавлення життя, наніс ОСОБА_12 удар кухонним ножем в життєво важливий орган - в область черева, заподіявши їй, згідно висновків судово-медичної експертизи № 30-ШВ/11 від 28.04.2011 року, тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівої кисті, колото-різаного поранення передньої черевної стінки з ушкодженням петлі тонкої кишки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та забійної рани на слизистій оболонці нижньої губи зліва, різаної рани на долонній поверхні лівої кисті з переходом на її ліктьовий край, множинних різаних ран на пальцях, лівої кисті, синця на внутрішній поверхні правого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_8 виконавши всі дії, спрямовані на протиправне заподіяння смерті іншій людині, залишив поранену ОСОБА_12 у спальні й почав перевертати в цій же кімнаті диван, а ОСОБА_12 , скориставшись цим, вибігла із приміщення будинку. ОСОБА_8 почав переслідувати ОСОБА_12 , яка від нього тікала, з метою реалізації умислу, спрямованого на протиправне заподіяння смерті іншій людині та для приховування раніше вчинених злочинів, однак, вибігши на вулицю та почувши, що на її крик про допомогу відгукнулася стороння особа, зник з місця скоєння злочину, не реалізувавши до кінця свій злочинний намір, направлений на протиправне заподіяння смерті інший людині із причин, що не залежали від його волі.

В апеляційній скарзі захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Зазначив, що судом першої інстанції не встановлено мотивів вчинення ОСОБА_8 умисних вбивств та замаху на вмисне вбивство. Наголосив, що в діях обвинуваченого відсутній умисел на позбавлення життя потерпілих, що підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами. На думку захисника, відсутність умислу підтверджується тим, що ОСОБА_8 не мав знарядь вчинення злочинів, а тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 наносив руками та ногами. Указав, що ОСОБА_8 припиняв протиправні дії коли потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 втратили свідомість та були живі, що додатково свідчить про відсутність умислу, оскільки в останнього була можливість позбавити їх життя у тому числі за допомогою ножа, який він знайшов в будинку. До того ж обвинувачений затягнув ОСОБА_10 до будинку, коли вона була жива. Наголосив, що потерпіла ОСОБА_9 померла в лікарні через 27 днів після злочину, а ОСОБА_10 через добу після вчинення злочину, що підтвердила потерпіла ОСОБА_12 . Зазначив, що обвинувачений не мав наміру вбивати потерпілу ОСОБА_12 та не намагався наздогнати її, а лише зникнути з місця вчинення злочину. На думку захисника відсутність умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 також свідчить той факт, що потерпіла не змогла вказати коли саме обвинувачений завдав їй удару ножом.

На думку захисника в діях обвинуваченого відсутній склад злочинів, передбачених п.9 ч.2 ст.115, п.п.6, 13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.п.6, 13 ч.2 ст.115 КК України.

Вважає, що суд першої інстанції погіршив становище обвинуваченого під час нового розгляду, оскільки ухвалою Апеляційного суду Харківської області 11.05.2016 року було задоволено апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок скасовано у зв`язку з невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_8 . Так, суд апеляційної інстанції фактично створим умови, за яких правове становища обвинуваченого буде порушено, а саме зміни правової кваліфікації за епізодом нападу на потерпілу ОСОБА_12 з ч.1 ст.121 КК України та призначення більш суворого покарання.

Указав, що суд при призначенні покарання не врахував, що ОСОБА_8 фактично частково визнав свою вину, оскільки не заперечував факту вчинення злочину, а лише не згоден з правовою кваліфікацією його дій.

Наголосив, що за тривалий час перебування ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятору, в нього погіршився стан здоров`я, він втратив всіх членів сім`ї, окрім молодшої сестри, яка потребує піклування.

Просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого стосовно потерпілої ОСОБА_9 на ч.2 ст.121 КК України, стосовно потерпілої ОСОБА_10 на ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України, стосовно потерпілої ОСОБА_12 на ч.1 ст.121, ч.2 ст.187 КК України. Призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією його особистого майна. Зарахувати йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 30.03.2011 року та звільнити його з під варти в залі суду.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, обвинувачений посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Наголосив, що суд невірно кваліфікував його дії, оскільки у нього не було умислу на вбивство потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та вчинення замаху на вбивство потерпілої ОСОБА_12 , про що свідчить той факт, що він мав реальну змогу їх вбити однак не зробив цього, а потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 померли в лікарні, куди були доставлені ще живими. Зазначив, що в порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства суду були надані одразу всі матеріали кримінального провадження, а також судом не було перевірено його доводи щодо застосування до нього фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування.

На думку обвинуваченого неповнота судового розгляду виразилася в тому, що судом не було допитано судово-медичних експертів, показання яких маються істотні значення. Указав, що суд не мотивував належним чином неможливості його виправлення з призначенням покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, або змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати його дії на ч.2 ст.121, ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Зарахувати йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 30.03.2011 року та звільнити його з під варти в залі суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні скарги, прокурора про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Згідно ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що захисник у своєму клопотанні та в суді апеляційної інстанції не зміг обґрунтувати у чому виразилася неповнота дослідження судом першої інстанції доказів, а саме допиту потерпілої ОСОБА_12 , та які порушення були допущенні при цьому, тому, виходячи із приписів ч.3 ст.404 КПК України, клопотання сторони захисту про повторний допит потерпілої ОСОБА_12 колегія суддів залишила без задоволення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені ним кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин та кваліфікація його дій ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильною.

Доводи відповідних апеляційних скарг обвинуваченого, захисника про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування чи зміни вироку і спростовуються сукупністю доказів.

Потерпіла ОСОБА_12 в суді першої інстанції показала, що 29 березня 2011 року ввечері вона прийшла до своєї знайомої ОСОБА_10 , яка проживала по АДРЕСА_2 , де також була жінка на ім`я ОСОБА_13 . Пізніше вона лягла відпочивати. Через деякий час вона прокинулась від стуку, позвала господарку будинку ОСОБА_10 , яка не відповідала. Думаючи, що остання впала і їй потрібна допомога, вона підвелась і вийшла в іншу кімнату, де побачила ОСОБА_10 на підлозі, яка не рухалась, а також незнайомого чоловіка з ножом у руці. Незнайомець одразу наніс ОСОБА_12 удар кулаком правої руки в обличчя, після чого вдарив головою об лутку дверей. Намагаючись нанести удар ножом, він замахнувся, але вона виставила руку і втримала ніж за лезо біля свого горла. Потім ОСОБА_8 підставив їй ніж до горла та наказав шукати гроші та золото. Потерпіла намагалася вирватися, схопилася за ніж, внаслідок чого порізала руки. В цей час ОСОБА_10 прийшла до тями, почала рухатись, ОСОБА_8 вдарив її ногою по голові, вона почала хрипіти та втратила свідомість. ОСОБА_8 наказав їй, ОСОБА_12 , не дивитись на нього і сказав їй, якщо хоче жити, має шукати гроші і золото в будинку ОСОБА_14 і віддавати йому. Потерпіла шукала гроші та золото за наказом ОСОБА_8 , однак нічого не було, окрім недорогоцінних речей. ОСОБА_8 забрав у потерпілої мобільний телефон. ОСОБА_8 намагався нанести їй ножем удар, вона чинила йому опір та намагалась вирвати ніж з його рук, заспокоїти, однак він не заспокоювався. Також він спитав про наявність мобільного телефону, який ОСОБА_12 одразу ж віддала незнайомцю. Підійшовши до нього ближче, їй вдалося відібрати у незнайомця ніж, але віддала його, оскільки обвинувачений почав погрожувати і вимагати повернути ніж, а вона зрозуміла, що й без ножа він зможе вбити її. Намагаючись заспокоїти обвинуваченого, вона підійшла до нього впритул і в цей момент ОСОБА_8 завдав їй удар ножем у живіт, після чого залишив її на деякий час без уваги. Скориставшись цим, вона перестрибнула через ОСОБА_10 , потрапила до кухні, де на підлозі лежала непритомна ОСОБА_9 , вибігла із будиеку і побігла по вулиці, а ОСОБА_8 почав переслідував її. Вона добігла до сусіда ОСОБА_15 , обернувшись побачила в десяти кроках від себе ОСОБА_8 , і почала стукати у хвіртку ОСОБА_15 . Коли сусід ОСОБА_15 відгукнувся, то ОСОБА_8 вже не було. Не дочекавшись, коли вийде ОСОБА_15 вона добігла до будинку подруги і вже там побачила у себе на череві ножове поранення, після цього викликала працівників міліції, потім приїхала швидка медична допомога.

Свідок ОСОБА_15 показав, що він є сусідом потерпілої ОСОБА_10 , вона проживала разом зі своєю знайомою ОСОБА_9 . У вечорі 29.03.2011 року, близько 22 години, він почув стук у ворота, вийшов на вулицю, однак нікого не побачив, хоча справа хтось промелькнув. Після стуку і до того, як він вийшов на вулицю, пройшло близько хвилини.

Свідок ОСОБА_16 показала у суді, що того дня ОСОБА_8 зайшов до них в гості і з 10 години ранку вони вживали алкогольні напої. ОСОБА_8 пішов від них близько 18 години. Раніше ОСОБА_8 у них в гостях не бував. Від їх дому до дому ОСОБА_10 йти 10 хвилин.

Свідок ОСОБА_17 , колишній співмешканець свідка ОСОБА_16 , показав, що він знайомий з ОСОБА_8 з дитинства. В день вбивства ОСОБА_8 заходив до них із ОСОБА_16 у гості, вони разом розпивали алкогольні напої. ОСОБА_8 пішов від них пізно, вже було темно, сказав, що йде до дому. На місці злочину він, ОСОБА_17 , не перебував, про події дізнався від працівників міліції. Від його будинку до будинку ОСОБА_10 приблизно 1 км.

За показаннями свідка ОСОБА_18 , сусіда потерпілої ОСОБА_10 , 29.03.2011 року він перебував вдома, криків чи шуму не чув. Наступного дня будучи понятим в міліції при слідчих діях, він бачив ОСОБА_8 , одяг та взуття якого були закривавлені. Коли виносили тіла потерпілих, то впізнати їх було не можливо, обличчя були сильно побиті та в крові. В хаті все було розкидано, двері і стіни були в крові.

Зазначені показання потерпілої ОСОБА_12 та свідків є логічними, послідовними, та такими, які не викликають сумнівів у колегії суддів в їх правдивості та об`єктивності. До того ж такі показання потерпілої та свідків повністю узгоджуються з іншими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження та якими підтверджується винуватіть обвинуваченого.

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 29.03.2011 року, а саме домоволодіння АДРЕСА_2 , під час проведення цієї слідчої дії були виявлені та зафіксовані відомості щодо обставин вчинення злочину, вилучено сліди крові, зафіксовано порушення звичної обстановки в будинку (т.2 а.с. 22-37).

Згідно даним протоколу особистого обшуку від 30.03.2011 року, у затриманого ОСОБА_8 було вилучено його верхній одяг - джинсові штани, куртка, кросівки зі слідами крові, металеві та полімерні прикраси та їх фрагменти, мобільний телефон «Samsung», медаль «65 років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 роки» (т.2 а.с.43-45).

Згідно даним протоколу відтворення обстановки і обставин події від 30.03.2011 року, ОСОБА_8 добровільно в присутності понятих вказав час, місце, спосіб та відтворив обставини, за яких вчинив злочини щодо потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 ОСОБА_12 (т.2 а.с. 65-67).

Доводи обвинуваченого про те, що судом першої інстанції не було перевірено його показання про застосування до нього незаконних методів ведення слідства, є безпідставними.

Так відповідно до звукозапису судового засідання від 28 листопада 2019 року обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив, що показання під час проведення цієї слідчої дії він надав самостійно та добровільно, тобто без стороннього тиску, а також не повідомляв суду першої інстанції про застосування до нього будь якого впливу зі сторони органів досудового розслідування.

Відповідно до протоколу медичного огляду від 30.03.2011 року, ОСОБА_8 на момент вчинення злочину перебував у стані алкогольної та наркотичної інтоксикації (т.2 а.с.46).

Згідно протоколу очної ставки від 06.04.2011 року між обвинуваченим ОСОБА_19 і свідком ОСОБА_17 , учасники даної слідчої дії підтвердили, що 29 березня 2011 року разом розпивали спирті напої за місцем мешкання ОСОБА_17 . ОСОБА_8 скаржився на відсутність грошей і пропонував «когось грабанути», але ОСОБА_17 від цього відмовився (т.3 а.с.61).

Висновками експерта № 8/16-ОКБт/П від 15.06.2011 та №126-ОКБ/И від 23.05.11р., згідно яких потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми у вигляді множинних саден і синців на обличчі, переломів стінок максилярного синуса, зовнішньої стінки лівої орбіти й дуги лівої скуловой кістки, забиття головного мозку важкого ступеня з тотальним контузіонним ураженням мозолистого тіла й крововиливами під тверду й м`які мозкові оболонки; синців на шиї; закритої травми тулуба у вигляді множинних синців на тулубі і лінійних непроникаючих переломів 4 лівого ребра по передній пахвовій лінії, З правого ребра по лопатковій лінії, 6-8 правих ребер по середній пахвовій лінії та 9 ребра по задній пахвовій лінії; множинних синців на верхніх і нижніх кінцівках, які за ступенем тяжкості за критерієм небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Причиною смерті ОСОБА_9 став набряк головного мозку, обумовлений черепно-мозковою травмою. Описані ушкодження утворилися від багатократної дії тупого твердого предмету. Ушкоджень характерних для боротьби чи самооборони у потерпілої не встановлено. Самоспричинення описаних тілесних ушкоджень виключається (т.2 а.с. 136-143,168-182);

Згідно висновку експерта №90-Чт/П від 17.05.2011 року, причиною смерті потерпілої ОСОБА_10 стала тупа черепно-мозкова травма голови у вигляді крововиливу у мозок, яка потягла за собою порушення мозкового кровообігу. Викладене підтверджується наявністю наступних тілесних ушкоджень: субдуральний крововилив в обох півкулях мозку, субарахноідального крововилив в лівій півкулі і мізжочку, перелом кісток носа, множинні крововиливи та садна на голові, крововиливи з внутрішньої поверхні м`яких покривів голови, забита рана на верхній губі, синці в області проекції лівої ключиці, перелом грудини із забиттям легені, синець на правому стегні, саден на лівій руці. Вказані тілесні ушкодження утворилися від ударних та ковзаючих дій тупим твердим предметом, всі ушкодження носять характер прижиттєвих та утворилися незадовго до настання смерті. По ступеню важкості черепно-мозкова травма може бути оцінена у сукупності як важке тілесне ушкодження по критерію небезпеки для життя; перелом грудини по критерію тривалості розладу здоров`я середньої важкості тілесне ушкодження, яке спричинило тривалий розлад здоров`я; крововиливи та садна кінцівок кваліфікуються по критерію тривалості розладу здоров`я як легкі тілесні ушкодження. Смерть потерпілої ОСОБА_10 наступила 30.03.2011 року о 03-40 години (згідно історії хвороби). Всього потерпілій ОСОБА_10 було завдано не менше п`ятнадцяти ударів, які були нанесені в невеликий проміжок часу, один за одним, визначити їх послідовність не представляється можливим. Описана черепно-мозкова травма не могла утворитися при падінні з висоти власного росту. Потерпіла після спричинення їй тілесних ушкоджень і до настання смерті здійснювати які-небудь цілеспрямовані дії (рухатися, бороти, кричати тощо) не могла, так як була непритомна (т.2 а.с. 118-123).

Відповідно до висновку експерта № ЗО-ШВ/11 від 28.04.2011 року, потерпілій ОСОБА_12 були завдані тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівої кисті, проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки з ушкодженням петлі тонкої кишки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та забійної рани на слизистій оболонці нижньої губи зліва, різаної рани на долонній поверхні лівої кисті з переходом на її ліктьовий край, множинних різаних ран на пальцях лівої кисті, синця на внутрішній поверхні правого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Описані тілесні ушкодження могли утворитися від ударної дії тупого предмету та клинка знаряддя, який мав ріжучи властивості, можливо мав гострокінцеве полотно (т.1 а.с. 128-130).

Згідно висновку експерта №253-И від 18.04.2011 року, на вилучених у ОСОБА_8 під час досудового слідства штанах джинсових, в об`єктах №№1,3,5,9,10,14,16 виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_10 і ОСОБА_12 не виключається, а в об`єктах №№4, 6- 8,12,13, 18 виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_9 не виключається (т.2 а.с. 188-190).

Висновком експерта №252-И від 16.04.2011 року, підтверджено, що на куртці, вилученій у ОСОБА_8 , в об`єктах №№1,5,8,9, 12-20 виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_9 не виключається, а в об`єктах №№6,7,10,11 виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 не виключається. Неможна виключати і домішку крові ОСОБА_8 за наявності у нього тілесних ушкоджень, що супроводжувались зовнішнім крововиливом (т.2 а.с. 195-198).

Згідно висновку експерта №254-И від 14.04.2011 року, на кросівках, вилучених у ОСОБА_8 , на правій (об`єкт 2) і лівій (об`єкти №№ 5,7) виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 не виключається. Неможна виключати і домішку крові ОСОБА_8 за наявності у нього тілесних ушкоджень, що супроводжувались зовнішнім крововиливом. На правій (об`єкти 1,3) і лівій (об`єкт 4) кросівках виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_9 не виключається. Неможна виключати і домішку крові ОСОБА_8 за наявності у нього тілесних ушкоджень, що супроводжувались зовнішнім крововиливом. Від ОСОБА_10 і ОСОБА_12 дана кров походити не могла, (т.2 а.с. 207-209).

Відповідно до висновку експерта №234-Ц від 18.04.2011 року, у змиві, вилученому з дверей в кімнату будинку виявлені сліди змішання крові людини, походження якої від ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 не виключається. В змивах з ганку і полу будинку виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_9 не виключається, як не виключається і домішок крові від ОСОБА_8 (т.2 а.с. 215-221).

Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 20 квітня 2011р., ОСОБА_8 ознак психозу і слабоумства не виявляє, виявляє дисоціальний розлад особистості. У період часу, до якого належить інкриміноване правопорушення, ОСОБА_8 знаходився поза будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, але перебував у стані гострої неускладненої змішаної алкогольної та наркотичної інтоксикації, при цьому міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.2 а.с.252-254).

Даними, які містяться в протоколі пред`явлення фотознімків для впізнання від 25.05.2011 року, під час якого потерпіла ОСОБА_12 упізнала на фото №3 ОСОБА_8 , як чоловіка, який вчинив розбійний напад на неї, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 (т.3 а.с.6-8).

Доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність в обвинуваченого умислу на вбивство ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого є необґрунтованими.

Згідно роз`ясненням, які містяться в п.22 постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Як слідує із матеріалів провадження, суд першої інстанції ретельно дослідив і проаналізував всі вищевказані обставини та надав у вироку належну оцінку діям обвинуваченого стосовно потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а саме проаналізував послідовність і інтенсивність його дій, кількість та локалізацію завданих ним тілесних ушкоджень кожній з потерпілих, подальшу поведінку обвинуваченого, який не вчинив жодних дій з метою відвернення тяжких наслідків, що свідчить про те, що він свідомо допускав настання смерті потерпілих, та доводить, що його умислом охоплювалось позбавлення життя потерпілих.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що нанесення двох ударів руками та численних ударів обутими у взуття ногами по голові потерпілої ОСОБА_9 , а також не менше п`ятнадцяти ударів у тому числі по голові та у грудну клітину потерпілої ОСОБА_10 , з урахуванням похилого віку потерпілих, ОСОБА_8 не міг не усвідомлювати можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті жінок, що підтверджує наявність у обвинуваченого умислу на вчинення вбивства.

Крім того, суд дослідив, проаналізував та надав належну оцінку доводам сторони захисту про те, що обвинувачений діяв без додаткових знарядь, а наносив удари лише руками та ногами.

Так, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений розуміючи, що потерпілі є особами похилого віку та для пригнічення їх волі достатнім було б застосування мінімального насильства, наносив численні удари, у життєво важливі органи потерпілих, доки вони не втратили свідомість, після чого вважав настання смерті їх неминучим, та втрачав зацікавленість в подальшому побитті, тобто виявляв байдужість до наслідків, які настануть.

Посилання сторони захисту на те, що потерпілі померли лише за спливом певного проміжку часу, є безпідставними та не свідчить про відсутність умислу на вбивство, оскільки, ураховуючи зазначені обставини вчинення злочинів, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілих для кваліфікації значення не має.

Крім того, з показань потерпілої ОСОБА_12 слідує, що ОСОБА_9 після завдання обвинуваченим тілесних ушкоджень ще приходила до тями, однак обвинувачений не припинив свої насильницькі дії, хоча мав таку можливість та продовжував її побиття, що додатково підтверджує наявність у нього умислу на вбивство.

Крім того, з урахуванням безпорадного стану потерпілої ОСОБА_20 після нанесення їй тілесних ушкоджень, обвинувачений не обрав іншого способу для пригнічення волі потерпілої, окрім завдання їй повторних тілесних ушкоджень.

Доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність умислу на вчинення замаху на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_12 спростовуються показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_21 , а також іншими доказами у справі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив всі докази, взяв до уваги спосіб, знаряддя вчинення злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, обставини, які передували вчинення злочину.

Так суд вказав, що про наявність в ОСОБА_8 умислу на вбивство ОСОБА_12 свідчить застосування обвинуваченим ножа як знаряддя злочину, характер та локалізація завданих тілесних ушкоджень потерпілій - удар ножом у життєво важливі органи, тривалість в часі застосування до потерпілої, як погроз, так і спричинення тілесних ушкоджень з використанням ножа незважаючи на активний опір потерпілої, продовження в її присутності нанесення ударів ногою потерпілій ОСОБА_10 , яка тимчасово подала ознаки життя, конкретні обставини і причини відвернення його уваги від потерпілої - під час пошуку ним самостійно в кімнаті матеріальних цінностей, а також наступні дії обвинуваченого, який, почувши, що потерпіла ОСОБА_12 покинула будинок, намагався наздогнати потерпілу, коли вона залишала місце пригоди, переслідуючи при цьому її з ножом, який пізніше викинув.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про те, що наявність умислу в ОСОБА_8 на позбавлення життя ОСОБА_12 свідчить те, що обвинувачений, покидаючи будинок після втечі ОСОБА_12 , прослідував в напрямку за нею через весь двір і хвіртку домоволодіння і з ножом.

Крім того, з показань потерпілої ОСОБА_12 слідує, що після її втечі з будинку, ОСОБА_8 уже за межами домоволодіння ОСОБА_10 продовжував переслідувати її з ножом.

Тому, з урахуванням показань потерпілої, доводи сторони захисту про те, що обвинувачений таким чином лише намагався покинути місце скоєння злочину, колегія суддів вважає надуманими.

Посилання у скаргах захисника та обвинуваченого на те, що потерпіла не змогла вказати в який саме момент обвинувачений спричинив їй ножове поранення, не спростовують факту його умисного нанесення та наявності у ОСОБА_8 прямого умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 .

Таким чином, дослідивши, проаналізувавши та надавши належну оцінку всім зібраним у справі доказам, у їх сукупності, які не викликають сумнівів у їх достовірності, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним злочинів за вищевказаних у вироку обставин та правильно кваліфікував його дії за п.9 ч.2 ст.115 КК України; п.п.6, 13 ч.2 ст.115 КК України; ч.2 ст.15, п.п.9, 13 ч.2 ст.115 КК України; ч.2 ст.187 КК України; ч.4 ст.187 КК України.

Доводи обвинуваченого про застосування до нього працівниками правоохоронних органів фізичного та психічного насильства є необґрунтованими.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, в ході досудового слідства та в суді першої інстанції обвинувачений про це не заявляв, заяв та скарг не подавав, хоча мав таку можливість. Не повідомляв про це ОСОБА_8 і своєму захиснику.

Доводи захисника про те, що після скасування ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2016 року вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 03 листопада 2014 року щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції фактично погіршив становище обвинувачення є безпідставними.
Відповідно до мотивувальної частини ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2016 року, суд апеляційної інстанції зробив висновки про правильність кваліфікації дій обвинуваченого щодо ОСОБА_9 за п.9 ч.2 ст.115 КК України, щодо ОСОБА_10 за п.п.6, 13 ч.2 ст.115 КК України та про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого щодо ОСОБА_12 за ч.1 ст.121 КК України.

Вважати цей висновок неправильним, як про це зазначено в скаргах захисника та обвинуваченого, підстав не має. Яких-небудь даних, які б свідчили про необ`єктивність, упередженість органів розслідування або суду, не встановлено.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на правильність висновків суду і були б підставою для скасування вироку, також не встановлено.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, інкриміновані йому злочини вчинив під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, за місцем проживання характеризується негативно, на наркологічному та психоневрологічному обліках не перебуває, а також враховано відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обтяжуючі покарання обставини рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Посилання сторони захисту на наявність щирого каяття обвинуваченого колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Згідно висновків Великої Палати Верховного суду, які містяться у постанові від 27 листопада 2019 року (кримінальне провадження 629/847/15-к) щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Однак, матеріали кримінального провадження таких даних не містять.

З огляду на наведене, підстави для зміни чи скасування вироку - відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, обвинуваченим, який тримається під вартою у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: