КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
15 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
за участі:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_5
В С ТА Н О В И Л А
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2020 продовжено строк обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Саливінки, Васильківського району, Київської області, під тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, до 29 жовтня 2020 року включно.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, захисник обвинуваченої подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2020 скасувати і постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_6 обрати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що в мотивувальній частині ухвали, суд залишив розмір застави встановлений слідчим суддею у розмірі триста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, однак в резолютивній частині цього не зазначив, при цьому суд послався на майновий стан ОСОБА_6 , сімейний стан, обставини кримінального провадження та ступінь наявних ризиків. При цьому, посилаючись на майновий стан обвинуваченої суд не надав оцінку тим обставинам, на які посилався захист, а саме, що в обвинуваченої відсутнє будь-яке нерухоме майно, що обвинувачена проживає в орендованій квартирі, на утриманні має малолітню дитину, являється матір`ю одиначкою та отримую соціальні виплати. Крім цього, захисник зазначає, що суд не обґрунтував ступінь наявних ризиків передбачених ст. 177 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, заслухавши доводи сторони захисту, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги захисника, перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження, яке надійшло з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області разом з апеляційною скаргою захисника, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів керується наступним.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2020 обвинуваченій ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 жовтня 2020 року включно.
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що ризики, передбачені ст.177 КК України, які були встановлені при застосуванні до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не відпали.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, зважаючи на наступне.
Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Так, перевіркою доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 ..
Зокрема такі висновки суду підтверджуються тим, що наведені обвинуваченою та її захисником обставини існували на час вчинення інкримінованого їй злочину та враховувались слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу обвинуваченій, що у свою чергу вказує, що вони не будуть достатніми стримуючими факторами від вчинення дій, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Будь-яких даних щодо неможливості утриманні обвинуваченої в умовах СІЗО суду не надано. Крім цього суд врахував, що у сукупності з вказаними обставинами також тяжкість та характер злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_6 які є особливо кваліфікованими. При цьому суд врахував також ту обставину, що подія злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , мала місце у період дії іспитового строку стосовно обвинуваченої, що є наслідком для обвинуваченої у вигляді безумовного позбавлення волі за скоєння злочинів у разі доведення її винуватості.
Відтак, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, ступінь суспільної небезпечності злочинів, які обвинуваченій ставляться в вину, особу обвинуваченої, ризики, передбачені ст.177 КПК України, які не зменшились і не припинили своє існування, а також беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, який закінчується 29.10.2020, то підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.
Стосовно доводів захисника про те, що визначений судом розмір застави є непомірний для ОСОБА_6 , то колегія суддів зауважує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, а тому суд обрав розмір застави останній відповідно до абз.3 ч.5 ст.182 КПК України. А відтак, за відсутності обґрунтованих доводів, підтверджених документально, які б беззаперечно доводили необхідність зменшення визначеного судом першої інстанції розміру застави обвинуваченій ОСОБА_6 , вимоги захисника в цій частині колегія суддів не приймає до уваги.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку тримання під вартою з визначення розміру застави суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень, наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, дані про особу обвинуваної.
Підстав для застосування судом до обвинуваченої зменшеного розміру застави, як про те просить апелянт, колегія суддів, з огляду на вищевикладені мотиви, також не вбачає.
За таких обставин, оскільки доводи поданої апеляційної скарги в ході їх розгляду в апеляційному порядку свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 177, 199, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2020 в частині продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на 60 днів, ? залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3