Справа № 204/4193/20
Провадження № 1-кп/204/638/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0000772 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 травня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває дане кримінальне провадження.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. В обґрунтування клопотання вказав, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2020 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 10.12.2020 року. В діях обвинуваченого вбачаються ознаки кримінальних правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років. Під час судового розгляду виникла необхідність у продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики того, що він може вчинити дії передбачені п.п. 1.3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений будь-яких осіб на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим є достатньо підстав вважати, що обвинувачений, усвідомлюючи невідтворність покарання, за яке законом передбачене виключне покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, з метою уникнення відповідальності за вчинене може переховуватися від суду. Також, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він раніше знайомий, як зі свідками у кримінальному провадженні так і потерпілим. Обвинуваченому відоме їх місце проживання. Крім того, обвинувачений схильний до вчинення кримінальних правопорушень, а також не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя обвинуваченого, є всі підстави вважати, що обвинувачений, у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може вчинити інші, в тому числі корисливі, кримінальні правопорушення. Враховуючи сукупність викладених обставин, застосування до ОСОБА_6 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Беручи до уваги те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, який застосовано до обвинуваченого не може бути змінений з вищевказаних підстав.
Захисник ОСОБА_5 , яку підтримав обвинувачений ОСОБА_6 , заперечувала проти заявленого клопотання, оскільки жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою передбачений ст. 177 КПК України прокурором не доведений. Обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, вина не доведена, а пред`явлена підозра не обґрунтована та не підтверджена доказами, тому клопотання про продовження строку тримання під вартою подане з істотним порушенням норм КПК. Вважає, що утримання ОСОБА_6 під вартою незаконне, та не обґрунтоване. Вважає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, національні суду повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу. Вважає, що до обвинуваченого цілком можливо було б застосувати домашній арешт або особисте зобов`язання, не порушуючи норм КПК України. Обвинувачений ОСОБА_6 був притягнутий до кримінальної відповідальності за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, потім його дії були перекваліфіковані на ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 375 КК України. Подія сталася 07 травня 2020 року. Біля двох місяців обвинувачений перебував на волі. Ніяких дій, направлених на перешкоджання досудового слідства не вчиняв, по першій вимозі слідства прибував до слідчого, сприяв встановленню істини по справі, відразу ж повідомивши про те, що сталося, і нічого не приховуючи. Вважає, що дії правоохоронних органах суперечать діючому КПК України. З процесуальних документів не зрозуміло обґрунтованість підозри за ст. 186 КК України Тим більше, намірів обвинуваченого заволодіти паспортом потерпілого не доведено, паспорт він знайшов на місці події, відразу ж повернув потерпілому. Обвинувачений визнає себе винним у спричиненні потерпілому легких тілесних ушкоджень, матеріальну та моральну шкоду відшкодував. Прокурором не враховано те, що матеріальна шкода невелика і відшкодована, обвинувачений працював на підприємстві учнем бляхара, отримував заробітну платню раніше не судимий, позитивно характеризується за своїм місцем проживання. Він сумлінно працював, робота йому дуже подобається, він має заробіток і має кошти на проживання. Зараз половину людей в Україні офіційно не працевлаштовані. Факт його роботи можуть підтвердити його мати і бабуся, з якою він разом проживає, допомагає їй по господарству і приносить їй кошти на продукти і комунальні послуги, доглядає її, бо їй вже 68 років. Обвинувачений розуміє відповідальність за порушення покладеного на нього зобов`язання. Жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України прокурором не доведений. Обвинуваченому немає сенсу переховуватись від суду, оскільки міг би сам собі нашкодити переховуванням, бо міг би бути звільненим з роботи, якою він дуже дорожить, йому прийшлося жити невідомо де, а не у теплому житлі серед рідних людей. Знаходячись на волі він поводив себе зразково, ні на свідків, ні на потерпілого не впливав, навіть не бачив їх, чекав справедливого розслідування, свою провину визнає частково у частині спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, відшкодував матеріальну шкоду повернувши кошти за те, що потерпілий з його вини втратив телефон, прагне також відшкодувати фізичну шкоду за лікування потерпілого та моральну шкоду. Обвинувачений має постійне місце проживання, у нього є сім`я, бабуся, за якою він доглядає до старості, тобто має міцні соціальні зв`язки. Просить в задоволенні клопотання прокурора відмовити та винести ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, ураховуючи час його роботи на підприємстві від 07 год. 00 хвл. до 20 год. 00 хвл., тобто застосувати нічний домашній арешт від 20 год. 00 хвл. до 07 год. 00 хвл.
Заслухавши думку учасників процесу, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10 грудня 2020 включно.
Відповідно до ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як зазначено в ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Обсяг обвинувачення у вчиненні умисного тяжкого злочину, його підвищена суспільна небезпека та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на досудовому слідстві стали підставою для застосування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк застосування якого закінчується 10 грудня 2020 року.
Суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до шести років та кримінального проступку за ч. 3 ст. 357 КК України, за яке передбачено покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Враховуючи обсяг, тяжкість обвинувачення, покарання, яке може бути призначене за вчинення злочинів, офіційно не працевлаштований, не має доведеного джерела доходу, тому існує загроза, що обвинувачений з метою уникнення покарання може переховуватися від суду. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, оскільки ще два свідка з боку сторони захисту, судом ще не допитані.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 стверджує про те, що відсутній ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, оскільки обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, працює, і боїться втратити роботу, а переховування від суду може ускладнити його повсякдення уклад, а також обвинувачений має матір і бабусю, яку утримував та за якою здійснював нагляд.
Судом не може бути прийнятий доводи до уваги, оскільки зазначене не підтверджено належними та допустимими доказами, а саме те, що обвинувачений дійсно працевлаштований, має бажання працювати. Але як встановлено у судовому засіданні, останній до обрання запобіжного заходу не працював. Його працевлаштування згідно стверджень захисника можуть лише підтвердити матір і бабуся, які суд вважає зацікавленими особами. Також відсутні належні та допустимі докази того, що обвинувачений утримував свою матір та бабусю, тому ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України прокурором доведений та продовжує існувати.
Також, щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слід зазначити, що на даний час свідки не допитані. Стороною захисту заявлено клопотання про допит свідків, які відомі обвинуваченому, тому він може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.
Щодо ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то слід зазначити, що обвинувачений вчиняв умисні, насильницькі кримінальні правопорушення проти власності, передбачені ст.ст. 185, 186 КК України, до нього двічі застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачені ст. 75 КК України, тобто обвинувачений схильний до вчинення кримінальних правопорушень, тому існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Оцінюючи в сукупності всі обставини, зазначені в ч.1. ст. 178 КПК України, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора і продовжити строк дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Крім того, питання про продовження запобіжного заходу вирішено за наявності клопотання прокурора, при цьому суд не автоматично, а перевіривши обґрунтованість підстав для його застосування, виконуючи функцію суворого судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у ст. 29 Конституції України, прийшов до висновку про обґрунтованість продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення.
Крім того, судом не встановлено будь-яких доказів на підтвердження того, що ризики переховування обвинуваченого, незаконного впливу на свідків та вчинення ним іншого кримінального правопорушення перестали існувати, або зменшилися настільки, що й такий запобіжний захід, як інший, не пов`язаний із позбавленням волі був здатний їм запобігти, а тому підстав для зміни запобіжного заходу застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 суд не вбачає.
Що стосується клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, то даний запобіжний захід є таким, що не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , тому у задоволенні клопотання слід відмовити.
При цьому, суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179,183,193,194,197,331,369,371,372,376 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 04 лютого 2021 включно.
Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Ухвала набирає чинності негайно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1