В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород, кримінальне провадження № 308/13195/19, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000076 від 14.08.2019 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АР Крим, Роздольницький район, с. Серебрянка, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з повною зальною середньою освітою, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, працюючого начальником кінологічної групи відділу інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України ,-

В С Т А Н О В И В :

14.08.2019 р., близько 08 год. 57 хв., ОСОБА_4 керуючи технічно-справним автомобілем марки «Мерседес A-класу» д.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , по автомобільній дорозі М-06 «Чоп-Київ», на 787 км. +100 м., поблизу с. Дубрівка, Ужгородського району, Закарпатської області, внаслідок порушення вимог п.п. 1.10, 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, не забезпечив безпечну швидкість керованого ним автомобіля та не врахував дорожню обстановку, що призвело до заносу та виїзду на зустрічну смугу руху керованого ним транспортного засобу, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , а у подальшому - з вантажним автомобілем марки «ТАТА» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_9 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир керованого ОСОБА_4 автомобіля, ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які були небезпечні для життя в момент їх спричинення та згідно висновку судово-медичної експертизи №309 від 23.10.2019 року та п. 2.1.3 (л) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Крім цього, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи №350 від 16.09.2019 року, пасажир керованого ОСОБА_4 автомобіля, ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, які згідно п. 2.1.3 "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті останнього.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненому злочині визнав повністю. Показав, що злочин вчинив за наведених в обвинувальному акті обставин. На даний час кається у вчиненому. Крім цього зауважив, що в той день алкогольні напої чи наркотичні засоби не вживав. Автомобіль був справним і перешкод для руху керованого ним авто не було. Рухався зі швидкістю 75-80 км./год. Заявлені по справі цивільні позови визнає повністю, однак суми зазначені в таких вважає надмірними і він невзмозі їх оплатити. Просить вибачення у потерпілої та просить суд суворо його не карати.

Не зважаючи на повне визнання своєї вини ОСОБА_4 , його вина у скоєному злочині повністю стверджується дослідженими в ході розгляду справи наступними доказами.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що про фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди повідомити нічого не може, оскільки вона не була очевидцем подій. 14.08.2019 року, вранці біля 07 год. ранку, її син ОСОБА_11 , мав їхати по справах до м. Ужгород. В подальшому за ним заїхав автомобіль і він поїхав. Біля 09 год. 30 хв. їй зателефонували друзі сина, які повідомили їй, що син потрапив в ДТП і лише біля 14 год. їй сказали, що син загинув. Заявлений нею цивільний позов підтримує повністю. На даний час їй жодної шкоди не відшкодовано. Волонтери з ОСОБА_12 передали їй 10 000 грн. Додала, що сім`я обвинуваченого постійно погрожує їй.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що 14.08.2019 року їхав на автомобілі марки «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Ужгород. В районі с. Дубрівка, Ужгородського району, їхав в колоні автомобілів. Рухався зі швидкістю близько 60 км./год. Покриття дороги було мокре, оскільки почався дощ. В його автомобілі, крім нього, на передньому пасажирському сидінні перебувала його дочка. Проїжджаючи по заокругленню дороги на автодорозі біля с. Дубрівка, із зустрічної смуги руху, назустріч його автомобілю, на великій швидкості виїхав автомобіль марки «Мерседес». Він бачив як даний автомобіль почало розвертати та такий почав виїжджати на його смугу руху. З метою уникнення ДТП, він повернув вправо, намагаючись уникнути зіткнення, однак не зважаючи на це, автомобіль «Мерседес» все таки зіткнувся з його автомобілем, після чого рикошетом він зіткнувся з вантажним автомобілем марки «ТАТА» д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався позаду в колоні. В результаті зіткнення, його автомобіль «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 , з`їхав в кювет з правої сторони в напрямку Ужгорода. Додав, що причиною даної ДТП вважає велику швидкістю автомобіля марки «Мерседес». Зіткнення відбулося на його смузі руху. Його автомобіль був у технічно справному стані. Його дочка тілесні ушкодження не отримала. Заявлений по справі цивільний позов підтримує повністю з викладеними у ньому мотивами та просить такий задоволити.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що 14.08.2019 року, біля 09 год., він на вантажному автомобілі марки «ТАТА» д.н.з. НОМЕР_3 , рухався з Мукачева до м. Ужгород. Його автомобіль був практично повністю завантажений продуктами. Рухався в колоні зі швидкістю 55-60 км./год. Перед ним їхав автомобіль марки «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 . Дистанція між ним і автомобілем марки «Шевроле Авео» була біля 30 метрів. Покриття дороги було напівмокре. Проїжджаючи по заокругленню дороги на автодорозі біля с. Дубрівка, із зустрічної смуги руху, назустріч його автомобілю, а саме на смугу руху його автомобіля, виїхав автомобіль марки «Мерседес», який спочатку зіткнувся з автомобілем «Шевроле Авео», а потім рикошетом від нього зіткнувся з його автомобілем. Зіткнення відбулося на його смузі руху, і удар припав в ліву сторону його автомобіля. Коли «Мерседес» допустив зіткнення з автомобілем «Шевроле Авео», то на «Мерседесі» відразу відірвало колесо. Швидкість автомобіля «Мерседес» була близько 120-130 км./год. Додав, що коли побачив, що «Мерседес» почав виїжджати на його смугу руху, то намагався уникнути зіткнення, вживаючи заходи гальмування та намагався викрутити кермо вправо, однак не зміг уникнути зіткнення. При оформленні даної ДТП був на місці пригоди, працівники поліції робили заміри та він їх підписував, в подальшому був присутній при слідчій дії відтворення обстановки та обставин події, слідчому експерименті. На його думку винуватцем даної ДТП є водій автомобіля марки «Мерседес». Внаслідок даної ДТП отримав забої грудної клітки, однак особистих претензій до ОСОБА_4 не має.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що 14.08.2019 року їхав, в якості пасажира, на автомобілі марки «Мерседес A-класу», з с. Розовка, Ужгородського району в напрямку в Мукачево. За кермом був ОСОБА_4 , який є його знайомим. Крім нього в автомобілі перебував пасажир ОСОБА_13 , який сидів на задньому сидінні. ОСОБА_4 погодився підвезти його з ОСОБА_13 до м. Мукачево. По дорозі рухалися відносно на невеликій швидкості, орієнтовно 90 км./год. Проблем з автомобілем не було, авто було справним, водій ОСОБА_4 на стан здоров`я не скаржився. Покриття дороги було мокрим, оскільки пройшов дощ. Проїжджаючи по заокругленню дороги на автодорозі біля с. Дубрівка, Ужгородського району, їх автомобіль занесло, внаслідок чого водій ОСОБА_4 виїхав на зустрічну смугу руху, де в подальшому і відбулося зіткнення. Перед заносом будь-яких небезпечних факторів не було. Саме зіткнення не пам`ятає, чи були на дорозі обмежувальні знаки не знає. Матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_4 не має, хоча і отримав тілесні ушкодження. Від статусу потерпілого по справі відмовляється, а бажає давати показання в якості свідка. (а.с. т.1 а.с.133,214, т.3 а.с. 67).

Крім показань потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , вина ОСОБА_4 у вчиненому злочині стверджується наступними письмовими доказами по справі:

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.08.2019 року, з якого слідує, що по факту дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14.08.2019 р. між населеними пунктами с.Дубрівка та с. Ракошино Ужгородського району за участю автомобіля марки «Мерседес A-класу», д.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , водієм якого був ОСОБА_4 та всередині якого перебували пасажири ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та автомобілем «Шевроле Авео» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , а у подальшому - з вантажним автомобілем марки «ТАТА» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 , внаслідок якої пасажир ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень помер, водій ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої травми живота, розрив селезінки, перелом лівого стегна, пасажир ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 8 та 10 ребер, порушено кримінальне провадження за ч.2 ст. 286 КК України, (т.1 а.с. 117),

протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.08.2019 року, схемою до вказаного протоколу та фото таблицею, якими зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди, положення транспортних засобів на місці пригоди, наявні пошкодження на автомобілях. (т. 2 а.с. 153-181),

висновком судово-медичної експертизи №350 від 16.09.2019 року, згідно якого смерть громадянина ОСОБА_11 , 1997 р.н., настала внаслідок тупої поєднаної травми голови та тулуба, яка проявилась у вигляді забою головного мозку; забоєм та розривом обох легень із утворенням гемотораксу; переломами ребер; розривом печінки, селезінки та брижі тонкої кишки із утворенням гемоперитонеуму, які в своїй сукупності привели до розвитку травматичного шоку, що і став безпосередньою причиною смерті його. Дана причина смерті підтверджується виявленням при судово-медичному дослідженні патологічних змін у вигляді дрібнокрапкових крововиливів на всьому протязі головного мозку, наявністю крововиливів на поверхні обох легень, наявністю переломів ребер зліва без пошкодження пристінкової плеври, наявністю темної рідкої крові у обох плевральних порожнинах, наявністю розривів печінки по діафрагмальній поверхні правої долі, наявністю гематоми навколо селезінки, що свідчить про її розрив, наявністю розриву брижі тонкої кишки із просоченням її кров`ю, наявністю темної рідкої крові у черевній порожнині, а також даними додаткового судово-гістологічного методу дослідження. При судово-медичному дослідженні трупа гр. ОСОБА_11 , 1997 р.н., було виявлено тілесні ушкодження у вигляді: забій головного мозку, забій та розриви обох легень, двобічний гемоторакс, множинні переломи ребер зліва, розрив печінки, розрив селезінки, розрив брижі тонкої кишки, гемоперитонеум, шок, садна на лобі зліва, рвано-забійної рани на лівій надбрівній дузі, множинних саден на лівій верхній кінцівці та садна на передній поверхні правого колінного суглобу. Виникли вищевказані тілесні ушкодження одномоментно або у швидкій послідовності одне за одним, внаслідок дії тупих твердих та тупогранних предметів по ударному механізму дії або внаслідок ударяння об такі, якими могли бути виступаючі частини салону легкового автомобіля під час ДТП, яка мала місце 14.08.2019 року. Тілесні ушкодження виявлені у гр. ОСОБА_11 , 1997 р.н., є прижиттєвим, і згідно з п. 2.1.3. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням його смерті. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_11 можна допустити, що найбільш ймовірно потерпілий знаходився на задньому пасажирському сидінні (т. 2 а.с. 183-188),

висновком експерта №289 від 23.10.2019 року, згідно якого на момент судово - медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_9 виявлено ділянку пігментації (слід від садна) на шкірних покривах правого ліктьового суглобу по внутрішній поверхні. Згідно даних довідки з Мукачівської ЦРЛ, у нього виявлено : « Забій грудної клітки.» Вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму виникнення в результаті травми в салоні автомобіля під час вищеописаної ДТП, при цьому потерпілий міг знаходитися за кермом автомобіля. По давності виникнення, згідно даних медичної довідки , вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 14.08.2019 року і не суперечать обставинам справи. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці згідно п.2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. (т. 2 а.с. 191-193).

висновком експерта №309 від 23.10.2019 року, згідно якого на момент судово - медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_10 виявлено після операційні рубці на шкірних покривах передньо - бокової поверхні грудної клітки зліва, що є наслідком наданням кваліфікованої медичної допомоги. Згідно даних медичної документації у нього виявлено : «Поєднана травма. ЗТГК. Множинні переломи 3-8 ребер зліва із зміщенням та защемлення паренхіми лівої легені. Забій та розрив лівої легені. Посттравматичний тотальний пневмоторакс. ЗЧМТ. Струс головного мозку.» Вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному та ударно - здавлюючому механізму виникнення в результаті травми в салоні автомобіля під час вищеописаної ДТП, при цьому потерпілий міг знаходитися пасажиром переднього сидіння автомобіля. По давності виникнення, згідно даних медичної документації, вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 14.08.2019 року і не суперечать обставинам справи. Дані тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п. 2.1.3. (л) Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. (т.2 а.с. 194-197).

висновком експерта №328 від 06.11.2019 року, згідно якого на момент судово - медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_4 виявлено наслідки надання кваліфікованої медичної допомоги у вигляді післяопераційних рубців в ділянці передньої поверхні живота по серединній лінії, по передньо - лівій поверхні грудної клітки в проекції 7-го міжребір`я по передній аксілярній лінії, в лівій та правій пахових ділянках, а також на тильній поверхні лівої кисті. Згідно даних медичної документації, в нього встановлено діагноз : Поєднана травма. ЗТГК. Множинні переломи ребер зліва. Забій легень, розрив лівої легені. Постравматичний гемопневмоторакс. Тупа травма живота. Травматичний розрив селезінки, лівого купола діафрагми. Гіповолемічний шок III ст. Гемоперитонеум. Лінійний перелом крила лівої клубової кістки без зміщення уламків. Рана тильної поверхні лівої кисті з пошкодженням сухожилків 3 пальця. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Виникли вищевказані тілесні ушкодження, згідно даних медичної документації, внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії або ударяння об такі, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля під час ДТП, при цьому він міг бути водієм. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження, згідно даних медичної документації, вкладаються в час ДТП, яка мала місце 14.08.2019 року. Дані тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п. 2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень , затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. (т. 2 а.с. 204-209),

висновком експерта №1082 від 04.10.2019 року, згідно якого система рульового керування, гальмова система, система освітлення та світлової сигналізації та ходова частина автомобіля «Мерседес A-класу», д.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , знаходилися в непрацездатному стані і не могли виконувати функції передбачені конструкцією. Несправності вищезгаданих систем автомобіля «Мерседес A-класу», д.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , виникли в результаті ДТП, оскільки знаходяться в місці пошкодження автомобіля внаслідок зіткнення з автомобілями «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 , та «ТАТА» д.н.з. НОМЕР_3 . (т. 2 а.с. 210-215),

висновком експерта №1018 від 03.10.2019 року, згідно якого на момент огляду і експертного дослідження система рульового керування та гальмова системи автомобіля «Шевроле-Авео», р.н.з. НОМЕР_2 , знаходилися в працездатному стані і могли виконувати функції, передбачені конструкцією, а система освітлення та світлової сигналізації та ходова частина в непрацездатному стані. Несправності системи освітлення та світлової сигналізації та ходової частини автомобіля «Шевроле-Авео», р.н.з. НОМЕР_2 , виникли в результаті ДТП, оскільки знаходяться в місці пошкодження автомобіля внаслідок зіткнення з автомобілем «Мерседес-А-класу», р.н.з. Польської Республіки НОМЕР_1 . (т. 2 а.с. 216-222),

висновком експерта за результатами проведення судової авто технічної експертизи №1081 від 02.10.2019 року, згідно якого на момент огляду і експертного дослідження система рульового керування та гальмівна система вантажного автомобіля «ТАТА» р.н.з. НОМЕР_4 знаходилися в працездатному стані і могли виконувати функції передбачені конструкцією, а система освітлення та світлової сигналізації, ходова частина в непрацездатному стані. Несправності системи освітлення та світлової сигналізації та ходової частини вантажного автомобіля «ТАТА», р.н.з. НОМЕР_4 , виникли в результаті ДТП, оскільки знаходяться в місці контактування автомобіля з автомобілем «Мерседес-А-класу», р.н.з. Польської Республіки НОМЕР_1 . (т. 2 а.с. 223 - 230).

висновком експерта за результатами проведення комплексної авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи №1019 від 07.10.2019 року, згідно якого з технічної точки зору причиною виникнення ДТП стали дії водія автомобіля «Мерседес A-класу», д.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , який виїхав на смугу зустрічного руху та такій відстані від автомобілів «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 , та «ТАТА» д.н.з. НОМЕР_3 , на якій його водії відповідно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вже були позбавлені технічної можливості зупинити керовані ними транспортні засоби до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення їм небезпеки для руху. (т. 3 а.с. 42 - 58).

протоколом проведення слідчого експерименту від 16.08.2019 року, проведеного з участю свідка ОСОБА_8 , в ході проведення якого вказаний свідок, на місці ДТП, відтворив обставини ДТП, що сталася 14.08.2019 року, вказуючи при цьому чітко час, місце, обставини та обстановку вчиненої ДТП та в результаті якого було здійснено необхідні заміри та складено схему (т. 3 а.с. 60 - 63).

протоколом проведення слідчого експерименту від 22.08.2019 року, проведеного з участю свідка ОСОБА_9 в ході проведення якого вказаний свідок, на місці ДТП, відтворив обставини ДТП, що сталася 14.08.2019 року, вказуючи при цьому чітко час, місце, обставини та обстановку вчиненої ДТП та в результаті якого було здійснено необхідні заміри та складено схему. (т. 3 а.с. 64 - 68).

протоколом проведення слідчого експерименту від 01.10.2019 року, проведеного з участю ОСОБА_4 , в ході якого обвинувачений на місці ДТП відтворив обставини ДТП, що сталася 14.08.2019 року та було зроблено необхідні заміри, зокрема щодо місця зіткнення на дорожньому полотні (т. 3 а.с. 70 - 72).

Суд оцінивши в сукупності наведені вище докази, вважає їх належними, допустимими, достовірними, достатніми та такими, що повністю підтверджують винність ОСОБА_4 у інкримінованому йому злочині.

Так, покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є послідовними, незмінними та такими, які повністю узгоджуються із дослідженими судом протоколом огляду місця події та огляду транспортних засобів, протоколами проведених слідчих експериментів, зокрема щодо часу, місця, обставин та обстановки вчиненого злочину, а також щодо руху транспортного засобу на великій швидкості та способу виїзду на зустрічну смугу руху, де і відбулося саме зіткнення.

Покази вказаних свідків також повністю узгоджуються та доповнюються з показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 який показав: «Проблем з автомобілем не було, авто було справним, водій ОСОБА_4 на стан здоров`я не скаржився. Покриття дороги було мокрим, оскільки пройшов дощ. Проїжджаючи по заокругленню дороги на автодорозі біля с. Дубрівка, Ужгородського району, їх автомобіль занесло, внаслідок чого водій ОСОБА_4 виїхав на зустрічну смугу руху, де в подальшому і відбулося зіткнення. Перед заносом будь-яких небезпечних факторів не було.».

Показання вказаних свідків також повністю узгоджуються та доповнюються з дослідженим судом висновком експерта за результатами проведення комплексної авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи №1019 від 07.10.2019 року, згідно якого з технічної точки зору причиною виникнення ДТП стали дії водія автомобіля «Мерседес A-класу», д.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , який виїхав на смугу зустрічного руху на такій відстані від автомобілів «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 , та «ТАТА» д.н.з. НОМЕР_3 , на якій його водії відповідно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вже були позбавлені технічної можливості зупинити керовані ними транспортні засоби до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення їм небезпеки для руху.

Крім цього як слідує з вказаного висновку експерта, в даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій автомобіля марки «Мерседес», ОСОБА_4 повинен був діяти згідно вимог п. 10.1 та 12.1 ПДР України, з посиланням на термін «безпечна швидкість», який є в п. 1.10 ПДР України.

Так, згідно п.1.10. ПДР України, безпечна швидкість - відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру; п.10.1 ПДР України - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та п. 12.1 ПДР України - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Даний висновок експерта суд вважає належним та допустимим доказом по справі, оскільки такий прямо підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, такий має важливе значення для провадження та такий отриманий у порядку, встановленому КПК України, тобто відповідає вимогам ст.ст. 85,86 КПК України, а тому подане стороною захисту клопотання про визнання вказаного доказу (висновку експерта) неналежним та недопустимим доказом не підлягає до задоволення.

Не підлягає до задоволення і клопотання сторони захисту про визнання висновку експерта №1082 від 04.10.2019 року неналежним та недопустимим доказом, та розцінюється судом як спосіб захисту, оскільки вказаний висновок відповідає вимогам ст.ст. 85,86 КПК України та таким чітко встановлено, що система рульового керування, гальмова система, система освітлення та світлової сигналізації та ходова частина автомобіля «Мерседес A-класу», д.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , знаходилися в непрацездатному стані і не могли виконувати функції передбачені конструкцією. Несправності вищезгаданих систем автомобіля «Мерседес A-класу», д.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , виникли в результаті ДТП, оскільки знаходяться в місці пошкодження автомобіля внаслідок зіткнення з автомобілями «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 , та «ТАТА» д.н.з. НОМЕР_3 . ( т. 2 а.с. 210-215).

Крім цього, дані вказані у зазначеному висновку, доповнюються показами свідка ОСОБА_9 , який показав, що : «коли «Мерседес» допустив зіткнення з автомобілем марки «Шевроле Авео», то на «Мерседесі» відразу відірвало колесо» та показами самого обвинуваченого, який ствердив, що : «керований ним автомобіль був справним».

Даний висновок експерта та покази вказаного свідка, повністю спростовують обрану стороною захисту версію, що в керованого ОСОБА_15 автомобіля були несправності, зокрема тріснута задня балка підвіски коліс автомобіля, оскільки як встановлено в судовому засіданні, вказана несправність автомобіля виникла в результаті ДТП, оскільки знаходиться в місці пошкодження автомобіля внаслідок зіткнення з автомобілями «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 та «ТАТА» д.н.з. НОМЕР_3 . (т. 2 а.с. 210-215).

Пояснення ж ОСОБА_4 стосовно того, що він під`їжджаючи до заокруглення дороги на автодорозі біля с. Дубрівка, Ужгородського району, почав зменшувати швидкість руху свого автомобіля, шляхом гальмування, від чого відбулося занос автомобіля та зміна напрямку траєкторії його руху, у бік зустрічної смуги автодороги, що і стало причиною ДТП, суд не бере до уваги, оскільки обвинувачений повинен був дотримуватись безпечної швидкості, яка б дала змогу вчасно зупинити автомобіль при виникненні небезпеки, шляхом плавного зниження швидкості без зміни смуги руху та не допустити занос автомобіля.

Вказані твердження обвинуваченого ОСОБА_4 суд розцінює як намагання зняти із себе частину вини за скоєне ДТП та відповідно уникнути кримінальної відповідальності або значно її зменшити.

Також, суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не перевищував дозволену ПДР швидкість, так як сам факт того, що ОСОБА_4 був неспроможний справитись з керуванням автомобіля, що потягнуло за собою виїзд автомобіля на зустрічну смугу руху та зіткнення з автомобілем, говорить про те, що обвинувачений в даних погодних умовах, не врахувавши дорожню обстановку, рельєф та зміну напрямку проїзної частині, не вибрав небезпечну швидкість руху, що і стало причиною ДТП. Обвинуваченим ОСОБА_4 не були враховані об`єктивні дорожні умови та застосовані небезпечні прийоми керування автомобілем (різке гальмування на мокрій дорозі), що призвело до заносу автомобіля та, як наслідок, дорожньо-транспортної пригоди.

Вказані обставини підтверджуються також показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які в судовому засіданні вказали, що швидкість автомобіля марки «Мерседес A-класу», д.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , була високою та недопустимою в даній обстановці.

Крім цього, узгоджуються між собою досліджені судом наведені вище висновки судово-медичних експертиз, щодо механізму отриманих тілесних ушкоджень як самим обвинуваченим так і загинувшим ОСОБА_11 і свідком по справі та такі висновки повністю доповнюються висновками проведених судово-автотехнічних експертиз, зокрема щодо механізму виникнення пошкоджень на транспортних засобах.

Вказані докази в своїй сукупності в цілому відображають обставини ДТП що сталася, конкретизуючи при цьому деталі події злочину та встановлюючи «поза розумним сумнівом» винуватість ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Беручи до уваги в сукупності наведені вище докази, суд приходить до висновку, що безпосередньою причиною даної ДТП було порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху, із-за неуважності до дорожньої обстановки, що склалася, перевищення швидкості, не забезпечення безпеки дорожнього руху, що призвело до зіткнення із зустрічним транспортним засобом, внаслідок якого пасажир ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням його смерті.

Позицію ж сторони захисту, суд вважає способом захисту.

Відповідно до вимог ст. 23 КПК України, суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні. При цьому суд виходить з вимог ст. 62 Конституції України, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинність у вчинені злочинів, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, і що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії від 06.12.1998 (пункт 253), Козинець проти України від 06.12.2007 (пункт 54), Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 (пункт 150), Зякун проти України від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, заслухавши сторін судового провадження, суд приходить, поза розумним сумнівом, до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень

Обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_4 , визначені ч.1 ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 те, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, на утриманні має малолітню дитину, свою вину визнає повністю, є учасником АТО, нагороджувався відзнакою Президента України, ОСОБА_10 не має жодних претензій до обвинуваченого та такий відмовився бути в статусі потерпілого по справі.

Поряд з цим, суд вважає, що не можна визнати пом`якшуючою обставиною, на яку вказує сторона захисту, як щире каяття, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах кримінальної справи стосовно обвинуваченого відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_4 намагався будь-яким чином допомогти потерпілій оговтатись від пережитого, компенсував їй перенесені моральні страждання, чи полегшив її душевний біль.

Вказане узгоджується з Постановою Верховного Суду від 18.09.2019 року (справа №166/1065/18).

На думку суду, показання ОСОБА_4 щодо його щирого каяття вже на стадії допиту обвинуваченого, що мало місце після допиту потерпілої, свідків та дослідження всіх доказів по справі, викликано виключно вагомістю доказів, які стверджують його вину та свідчать про невідворотність покарання, а не викликано його внутрішнім розкаянням.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи та пояснень самої потерпілої ОСОБА_16 , з моменту вчинення кримінального правопорушення до сьогоднішнього дня, обвинувачений відшкодував незначну суму грошових коштів, що, на думку суду, виходячи з засад розумності є неспівмірним із завданою шкодою потерпілій.

Крім вказаних обставини, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України, є необережним тяжким злочином, ОСОБА_4 за місцем роботи здебільшого негативно характеризується, є особою, яка раніше притягалася до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Також суд враховує поведінку ОСОБА_4 відразу після вчиненого злочину, зокрема те, що обвинувачений не вчинив жодної дії спрямованої на допомогу потерпілій, а також те, що за весь час досудового розслідування та судового розгляду, обвинуваченим ОСОБА_4 не вжито жодних заходів спрямованих на відшкодування спричиненої ним моральної та матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_17 .

Наведені ж стороною захисту обставини, за яких вони ніби то намагалися вжити заходів щодо відшкодування потерпілій спричиненої їй шкоди, суд вважає недостатніми, виходячи з того факту, що внаслідок вчиненого злочину загинула людина.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

Дослідивши в сукупності наведені вище докази, зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Що стосується який саме строк слід призначити до відбування обвинуваченому, суд бере до уваги тяжкі наслідки вчиненого злочину, а також те, що обвинувачений заперечує сам факт перевищення швидкості що не підтверджується жодним належним та допустимим доказом по справі, а тому вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк.

Поряд з цим, суд не погоджується з прокурором, який просив обрати ОСОБА_4 міру покарання у вигляді позбавлення волі на чотири роки, оскільки на думку суду, з врахуванням особи підсудного, та фактичних обставин справи, за яких спричинена потерпілій ОСОБА_6 шкода не відшкодована, запропонована прокурором міра покарання не буде відповідати вимогам ст. 50 КК України та є зам`якою.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.

Згідно до п.п.20,21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1,2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів.

Суд також вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_4 додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 Кримінального Кодексу України у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки як встановлено ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом одночасно порушив декілька пунктів Правил дорожнього руху, що спричинило смерть одного потерпілого та тяжкі тілесні ушкодження іншій особі, а також пошкодження двох транспортних засобів. Крім цього, встановлено, що ОСОБА_4 раніше притягався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України. Ці обставини в своїй сукупності свідчить про недостатнє знання обвинуваченим правил дорожнього руху або свідоме їх порушення, що приводить суд до висновку про небезпечність для суспільства подальше збереження за обвинуваченим права керування транспортними засобами.

Що стосується заявлених, в ході розгляду справи цивільних позовів, то суд вважає наступне.

Так, в рамках кримінального провадження представником потерпілої ОСОБА_16 адвокатом ОСОБА_7 був поданий уточнений цивільний позов про відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 33 000 грн., моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 95 678,70 грн., які потерпіла просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обговорюючи питання щодо задоволення заявленого по справі цивільного позову, суд виходить з вимог ст.ст.1167,1187 ЦК України та вважає, що заявлений представником потерпілої ОСОБА_16 адвокатом ОСОБА_7 цивільний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснив Вищій спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 4 від 01.03.2013 р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" у п. 6 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

На підтвердження заявлених вимог в частині відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 33 000 грн., представником потерпілої ОСОБА_16 адвокатом ОСОБА_7 було надано накладні №11, №10 від 15.08.2019 року, договір №1 на виконання робіт по спорудженню надгробного пам`ятника, платіжне доручення №8 від 04.06.2020 р. (т.1, а.с.16-17, 141).

Відповідно до ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

У зв`язку з вищенаведеним, цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_7 в частині стягнення матеріальної шкоди слід задовольнити.

Що стосується заявленої представником потерпілої ОСОБА_16 вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Позивач ОСОБА_6 вказує, що неправомірними діями ОСОБА_4 їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, у перенесених нею хвилюваннях та душевних стражданнях, викликаних втратою її рідного сина.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.п. 3,5,9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 (із змінами, внесеними постановою від 27 лютого 2009 року №1) під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ. Моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. При визначенні моральної шкоди суд з`ясовує чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, чи знаходяться дії відповідача в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

З наведеного суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин сторін загальної норми цивільного законодавства України щодо підстав для відшкодування моральної шкоди, що найбільш відповідатиме вимогам розумності та справедливості, враховує глибину понесених позивачем моральних страждань, та вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача, з врахуванням визнання такого позову в цілому обвинуваченим, заявлену позивачем суму моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн.

За положеннями ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу і пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником потерпілої ОСОБА_16 адвокатом ОСОБА_7 в підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надано: рахунок-фактуру №2 від 03.09.2020 року, розрахункову квитанцію №071007 від 03.09.2020 року, акт наданих послуг від 04.09.2020 року.

У зв`язку з чим, цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_7 підлягає до задоволення вцілому.

Крім цього, заявлений ОСОБА_8 цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої злочином, а саме про стягнення з ОСОБА_4 в рахунок завданої матеріальної шкоди 23 456,17 грн. та компенсацію за нанесену йому моральну шкоду в сумі 23 000 грн. підлягає також задоволенню.

За змістом п. 1 ч. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Так, згідно висновку автотоварознавчої експертизи №13/102 від 07.10.2019 року, ринкова вартість транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Шевроле», моделі «Авео», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом цін на 04.08.2019 року, як транспортного засобу з урахуванням ознак його амортизації, становить 84113,64 грн. Вартість матеріального збитку заподіяного власнику вищевказаного транспортного засобу, становить: 23 456, 17 грн. (т. 2 а.с. 232 -248, т.3 а.с. 1-4).

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, враховуючи, що реальні збитки завдані ОСОБА_8 внаслідок ДТП становлять 23 456, 17 грн., на підставі ст.1194 ЦК України, ця шкода підлягає відшкодуванню особою, яка завдала ці збитків.

Крім того, встановлено, що внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП, позивач ОСОБА_8 позбавлений був можливості користуватися власним транспортним засобом, що обмежувало його у вільному пересуванні, створювало незручності у вирішенні особистих та сімейних питань, у зв`язку з чим він переніс психологічні та емоційні страждання, а відтак має право на відшкодування моральної шкоди. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди з урахуванням засад розумності та справедливості у сукупності з іншими доказами у справі, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 23 000 гривень.

З викладеного вбачається, що позов ОСОБА_8 підлягає до задоволенню, а саме суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь позивача в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди суму в розмірі 23 456,17 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 23 000 грн.

Також, як слідує з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпатська продовольча компанія», (водієм в якому є ОСОБА_9 ), заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої злочином, а саме про стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди суму в розмірі 77 570,22 грн.

Так, згідно з висновком автотоварознавчої експертизи №13/103 від 16.10.2019 року, ринкова вартість транспортного засобу, а саме автомобіля марки «ТАТА», реєстраційний номер НОМЕР_3 , станом цін на 14.08.2019 року, як транспортного засобу з урахуванням ознак його амортизації складає: 253 266,16 грн. Вартість матеріального збитку заподіяного власнику вищевказаного транспортного засобу складає: 62 641,48 грн. (т.3 а.с. 5-24)

Враховуючи вищенаведені норми, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатська продовольча компанія», (водієм в якому є ОСОБА_9 ), підлягає до часткового задоволення, а саме суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 62 641,48 грн. У задоволенні решти вимог цивільного позову відмовляє.

При цьому, суд не бере до уваги наявний у матеріалах справи, звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням колісного транспортного засобу від 14.08.2019 року, наданий позивачем, оскільки в ході досудового розслідування була призначена по справі авто товарознавча експертиза, для визначення матеріального збитку заподіяного власнику вказаного транспортного засобу, яка має доказове значення при вирішенні питанні щодо розміру заподіяної шкоди.

Судові витрати по справі складають 5589,26 грн. за проведенні по справі експертизи, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 .

Питання щодо речових доказів вирішується судом у порядку ст. 100 КПК України.

Поряд з цим, як слідує з матеріалів справи, ухвалою Ужгородського міськрайонного від 29.08.2019 року накладено арешт на речовий доказ по справі: автомобіль марки «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 , ухвалою Ужгородського міськрайонного від 05.09.2019 року накладено арешт на речовий доказ по справі: автомобіль марки «ТАТА» д.н.з. НОМЕР_3 , ухвалою Ужгородського міськрайонного від 09.09.2019 року накладено арешт на речовий доказ по справі: автомобіль марки «Мерседес A-класу» д.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 .

Оскільки, на даний час, потреба у накладенні арешту відпала, суд виходячи з вимог ст. 174 КПК України, приходить до висновку, що дані арешти слід скасувати.

Керуючись ст.ст.7-29, 368-371, 373, 374, 376, 392, 394, 395 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 /три/ роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з: 14 год. 40 хв., 14.11.2019 року. (т.1 а.с. 48-51).

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн., матеріальну шкоду в розмірі 33 000 грн. та витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 95 678,70 грн.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 23 000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 23 456,17 грн.

Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатська продовольча компанія» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатська продовольча компанія» матеріальну шкоду в розмірі 62 641,48 грн. В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Закарпатського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, судові витрати за проведену по справі судову автотехнічну експертизу в сумі 1570 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, судові витрати за проведені по справі судові авто товарознавчі, автотехнічні експертизи в сумі 4019,26 грн.

Арешти накладені ухвалою Ужгородського міськрайонного від 29.08.2019 року на автомобіль марки «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 , ухвалою Ужгородського міськрайонного від 05.09.2019 року на автомобіль марки «ТАТА» д.н.з. НОМЕР_3 , ухвалою Ужгородського міськрайонного від 09.09.2019 року на автомобіль марки «Мерседес A-класу» д.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 скасувати.

Речові докази по справі: автомобілі марки «Мерседес A-класу» д.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 та «ТАТА» д.н.з. НОМЕР_3 , що передані на зберігання на майданчик тимчасового тримання Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області - повернути власникам або уповноваженим ними особам.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1