Справа №132/4253/18
Провадження №1-кп/127/1033/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

сторони захисту адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України, ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 115; частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України та ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.06.2018 р. за № 000228,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК), ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 115; частиною першою статті 263 КК, та ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 115 КК.

Прокурор вважає за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду колегіально у складі трьох суддів, вважає за доцільне викликати в судове засідання свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Також до суду надійшли клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою. Клопотання мотивовані тим, що строк тримання обвинувачених під вартою спливає, натомість наявні ризики того, що останні, перебуваючи на волі, можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення.

На підтвердження зазначеного клопотання прокурором зазначено, що обвинувачені до їх затримання намагались знищити речі та інші сліди злочину.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала думку прокурора.

Адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_12 , не заперечував щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду. Проте заперечив щодо задоволення клопотання прокурора про продовження його підзахисному строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема, на думку захисника, чинне кримінально-процесуальне законодавство не уповноважує суд під час проведення підготовчого судового засіданні вирішувати питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу. Також вважає, що прокурором не доведено існування ризиків, на які він посилається. Зауважив, що ОСОБА_12 має постійне місце проживання та сталі соціальні зв`язки, за місцем проживання та проходження служби характеризується позитивно, утримується під вартою протягом тривалого часу. Тому просив змінити ОСОБА_12 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Крім того, заявив клопотання про здійснення виклику свідків, посилаючись на те, що під час досудового розслідування слідчим було задоволене відповідне клопотання сторони захисту, однак свідки допитані так і не були. Просив звернути увагу суду на деліктну поведінку потерпілої.

Обвинувачений ОСОБА_12 підтримав думку свого захисника. Також зазначив, що не бажає, щоб судовий розгляд кримінального провадження здійснювався судом присяжних, натомість вважає за доцільне здійснювати судовий розгляд колегіально трьома суддями.

Адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду не заперечувала. Вважає, що кримінальне провадження підлягає розгляду колегіально трьома суддями. При цьому, заперечила проти продовження її підзахисному строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначила, що її підзахисний протягом тривалого часу утримується під вартою, має постійне місце проживання, на момент затримання був працевлаштований. Крім того, підтримала думку свого колеги щодо того, що чинне кримінально-процесуальне законодавство не уповноважує суд під час проведення підготовчого судового засідання вирішувати питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу. Підтримала клопотання адвоката ОСОБА_7 про виклик і допит в судовому засіданні свідків.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав думку свого захисника. Також зазначив, що не бажає, щоб судовий розгляд кримінального провадження здійснювався судом присяжних, натомість вважає за доцільне здійснювати судовий розгляд колегіально трьома суддями.

Адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_13 , проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечував. Вважає, що кримінальне провадження підлягає розгляду колегіально трьома суддями. Звернув увагу суду на ту обставину, що потерпіла не є близьким родичем загиблого, а тому її процесуальний статус потерпілої визначено безпідставно. Також зазначив, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою, на його переконання, апеляційний суд, продовжуючи строк тривання його підзахисного під вартою вийшов за межі своїх повноважень, а тому обвинувачений під вартою утримується безпідставно, відповідно, суд на даний час також не має повноважень на продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Крім того, на переконання захисника, вирішення питання про продовження строку тримання запобіжного заходу на даній стадії процесу є таким, що не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства. Тому вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід підлягає заміні. Звернув увагу суду на те, що виклад фактичних обставин справи викладено без дотримання вимог кримінально-процесуального закону.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного висновку.

З частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) випливає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Сторони кримінального провадження проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечували, однак захисники обвинувачених посилались на те, що в обвинувальному акті виклад фактичних обставин здійснено некоректно.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для повернення обвинувального акту прокурору суд враховує, що пунктом 3 частини третьої статті 314 КПК суд уповноважений повернути обвинувальний акт прокурору лише у разі, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Тобто зазначена правова норма є відсильною, а тому для вирішення питання щодо наявності правових підстав для повернення обвинувального акту суд вважає за доцільне вирішити питання щодо його відповідності вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства.

Слід зауважити, що згідно з частиною четвертою статті 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Вимоги до обвинувального акту встановлені статтею 291 КПК. Зокрема, частиною другою статті 291 КПК наведено перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, а частиною четвертою статті 291 КПК перелік документів, які додаються до обвинувального акту.

З наданого суду обвинувального акту та додатків до нього вбачається, що вимоги статті 291 КПК щодо форми, змісту та додатків обвинувального акту стороною обвинувачення виконано.

Посилання сторони захисту на те, що у обвинувальному акті не викладено відомості на виконання вимог статті 91 КПК, що свідчить про те, що суть обвинувачення до відому обвинувачених належним чином не доведена, як на підставу для повернення обвинувального акту суд оцінює критично.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 26.06.2008 р. у справі «Ващенко проти України» зазначив, що обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

У рішенні від 25.07.2000 р. у справі «Маттоціа проти Італії» ЄСПЛ зауважено, що обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у пункті «b» частини третьої статті 6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

У рішенні від 09.10.2008 р. у справі «Абрамян проти Росії» ЄСПЛ також зазначено, що деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Зі змісту чинного кримінально-процесуального закону випливає, що доведення суті обвинувачення до підозрюваного (обвинувачення) здійснюється шляхом вручення письмового повідомлення про підозру (частина перша статті 278), вручення копії обвинувального акта (пункт 3 частини четвертої статті 291 КПК) та оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта (частина друга статті 347 КПК). При цьому вирішення питання щодо дотримання прав обвинувачених на справедливий суд та здійснення реалізації їхніх права на захист крізь призму доведення суті обвинувачення судом має здійснювались під час судового розгляду кримінального провадження по суті. Тому посилання сторони захисту на ту обставину, що стороною обвинувачення не було вручено копію обвинувального акту як на підставу для повернення останнього прокурору суд оцінює критично.

Правова оцінка наслідків неналежного повідомлення особі про суть обвинувачення та, відповідно виконання вимог статті 91 КПК, здійснюється під час оцінки доказів згідно з приписами статті 94 КПК. Як вже було зазначено судом, стаття 314 КПК містить вичерпний перелік питань, які суд вправі вирішувати під час проведення підготовчого судового засідання, до яких питання оцінки доказів згідно з правилами статті 94 КПК не віднесено. Натомість такі повноваження суду передбачені § 3 глави 28 КПК, а тому вирішення зазначеного питання під час проведення підготовчого судового засідання, на переконання суду, є передчасним.

Крім того, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що 01.10.2019 р. Вінницьким міським судом Вінницької області за результатами проведення підготовчого судового засіданні було прийнято рішення про повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК, зокрема, в частині викладення фактичних обставин та формулювання обвинувачення. Однак, за результатами апеляційного перегляду зазначеного судового рішення Вінницьким апеляційним судом 22.11.2019 р. ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області скасовано з тих підстав, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК.

Таким чином, аналізуючи обвинувальний акт та додані до нього матеріали на відповідність вимогам статті 291 КПК, висновки, сформульовані Вінницьким апеляційним судом, суд вважає, що відомостей, які б свідчили, що обвинувальний акт не відповідає зазначеним вимогам під час проведення підготовчого судового засідання встановлено не було. Тому суд приходить до переконання, що правові підстави для повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам кримінально-процесуального закону відсутні.

Адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні посилався на те, що органами досудового розслідування безпідставно надано ОСОБА_6 статус потерпілої, оскільки остання не є близьким родичем загиблого. При вирішенні зазначеного питання суд враховує приписи частини першої статті 55 КПК, відповідно до якої потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. При цьому частиною шостою статті 55 КПК визначено, що у разі, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням потерпілими може бути визнано кілька осіб.
Визначення близьких родичів або членів сім`ї надано у пункті 1 частини першої статті 3 КПК, відповідно до якого останніми є чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Адвокатом ОСОБА_9 в якості обґрунтування свого твердження не надано суду відповідних доказів та не здійснено посилання на обставини, які можуть підтвердити наведені ним твердження, зокрема, в частині того, що загиблий ОСОБА_14 та ОСОБА_6 не є близькими родичами або ж членами сім`ї в розумінні визначення, наданого у пункті 1 частини першої статті 3 КПК. Тому твердження захисника в цій частині суд оцінює критично.

При вирішенні питання щодо наявності правових підстав для розгляду зазначеного кримінального провадження саме Вінницьким міським судом Вінницької області суд вважає за доцільне зазначити, що підсудність наведеного кримінального провадження була визначена за Вінницьким міським судом Вінницької області згідно з ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27.08.2019 р.

Отже, суд також вважає, що правові підстави для прийняття будь-яких інших рішень, передбачених частиною третьою статті 314 КПК, тобто для затвердження угоди, направлення обвинувального акту до іншого суду чи закриття кримінального провадження відсутні. Натомість з наданого суду обвинувального акту вбачається, що кримінальне провадження підсудне Вінницькому міському суду Вінницької області, а тому кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 31 КПК розгляд кримінального провадження слід здійснювати колегіально судом у складі трьох суддів.

В судове засідання необхідно викликати сторони обвинувачення, захисту, потерпілу та свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, про виклик і допит яких у судовому засіданні клопотали сторона обвинувачення та сторона захисту.
При вирішенні питання щодо наявності підстав для продовження строку утримання обвинувачених під вартою суд враховує наступне.
Відповідно до частини третьої статті 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Наведена правова норма є відсильною щодо норм кримінально-процесуального закону, розміщених у розділі ІІ КПК. Зі змісту частини першої статті 197 глави 18 розділу ІІ КПК випливає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Отже, посилання захисників на те, що чинний КПК не уповноважує суд на розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, суд оцінює критично, як такі, що не ґрунтуються на положеннях чинного кримінально-процесуального закону. Крім того, з наданих суду матеріалів випливає, що вимоги наведених процесуальних норм щодо строку та порядку звернення до суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинувачених під вартою прокурором було виконано, а тому клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою підлягає вирішенню по суті.

В судовому засіданні прокурором було надано суду протоколи затримання обвинувачених, з яких вбачається, що 13.06.2018 р. за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 115 КПК, було затримано ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , який в подальшому було застосовано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинувачених під вартою суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

ЄСПЛ в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Як вже судом зазначено вище, для вирішення питання щодо можливої причетності обвинувачених до вчинення інкримінованих їм злочинів здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК з дотриманням правил, встановлених частиною першою статті 94 КПК.

Таким чином, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказів не розпочаті, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Суд приймає до уваги, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (п. 63, справа «Тодоров проти України»).

Відповідно до вимог статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства у співучасті. Згідно з твердженнями сторони обвинувачення обвинувачені до здійснення їх затримання намагались знищити речі та інші сліди злочину. Стороною захисту зазначені твердження сторони обвинувачення в судовому засіданні не заперечувались. Суд приймає до уваги, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на даний час не розпочато, зокрема, не допитані потерпіла та свідки згідно з клопотаннями сторін кримінального провадження. Посилання сторони захисту на ту обставину, що обвинувачені протягом досить тривалого часу перебувають під вартою, а тому підлягають звільненню з-під варти суд оцінює критично, оскільки до даного складу суду кримінальне провадження надійшло 12.12.2019 р. Суд також враховує, що об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою, суду надано не було. Тому, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілу та свідків,вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Тому суд приходить до переконання, що правові підстави для зміни застосованих до обвинувачених запобіжних заходів відсутні, а з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченими позапроцесуального впливу на потерпілих та свідків, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись статтями 314-316, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (колегіально судом у складі трьох суддів) на підставі обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України, ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 115; частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України та ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.06.2018 р. за № 000228, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 20 грудня 2019 р. о 15:00 год.
У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту, потерпілу, свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, а також свідків відповідно до клопотання адвоката ОСОБА_7 .

Запобіжний захід, обраний обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 днів, з 19 грудня 2019 року до 23:59 год. 16 лютого 2020 року.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя-доповідач:

Суддя:

Суддя: