ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/2502/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 20 травня 2020 року про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 20 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника, задоволено клопотання прокурора, продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів до 18.07.2020 року.
Не погодившись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 20 травня 2020 року та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених КПК України. Апелянт вважає ухвалу необґрунтованою, пред`явлене обвинувачення безпідставним, існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України не доведеним. Прокурором не надано суду першої інстанції матеріалів, якими обґрунтовується необхідність продовження строку тримання під вартою.Колегією суддів не вказано чому не можливо застосувати більш м`який запобіжний захід. Вказує на порушення розумних строків розгляду вказаного кримінального провадження, а саме справа тривалий час по суті не розглядається, оскільки прокурор не може забезпечити явку в судове засідання потерпілого. Суд не в повній мірі врахував, що ОСОБА_8 раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, з 1994 року проживає в м.Харкові, мешкає разом з матір`ю та братом в орендованій квартирі, позитивно характеризується, до затримання працював, самостійно прибув до поліції з метою встановлення істини, де був затриманий, вину у вчиненому злочині не визнає, на даний час досудове розслідування кримінального провадження закінчено, свідки допитані, з потерпілим проведенні всі необхідні слідчі та процесуальні дії, матеріальна шкода в розмірі 20 000 грн. потерпілому відшкодована, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка.

Вислухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, який є особливо тяжким злочином та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Поряд з цим, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника щодо необґрунтованості обвинувачення, оскільки прокурор, як сторона обвинувачення у кримінальному провадженні, реалізуючи свої процесуальні повноваження під час судового розгляду на власний розсуд враховує наявність встановлених та доведених фактичних обставин на підставі отриманих ним доказів під час досудового розслідування. Отже, твердження захисника про безпідставність обвинувачення та його необґрунтованість спростовується змістом обвинувального акту переданого на розгляд суду першої інстанції в якому логічно та послідовно прокурором викладено формулювання обвинувачення та наявність фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними. Оцінку доказів, в тому числі і сторони обвинувачення, суд першої інстанції надасть в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно до вимог ст.94 КК України, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із обґрунтованістю апеляційних доводів щодо безпідставності пред`явленого обвинувачення або його недоведеності.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, який є особливо тяжким злочином та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, офіційно непрацевлаштований, без постійного джерела доходу. Наявність у ОСОБА_8 орендованого житла у м.Харкові не зможе повністю усунути ризик втечі за умови можливої перспективи призначення покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років.

За таких обставини колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки існування ризиків об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

З огляду на зазначені для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 20 травня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 20 травня 2020 року про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді