ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1554/20 Справа № 191/4063/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року про задоволення клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

про заміну невідбутої частини покарання більш мяким, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш мяким, замінено засудженому ОСОБА_7 невідбуту частину покарання більш м`яким обмеженням волі, зараховано час переміщення ОСОБА_7 під вартою у виправний центр за правилами, передбаченими ст. 72 КК України.
Обгрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_7 , відбуваючи покарання в ДУ Синельниківська виправна колонія (№ 94), зарекомендував себе з позитивної сторони, працевлаштований на виробничій зоні установи, станом на 28 лютого 2019 року відбув частину строку призначеного судом покарання, має 3 заохочення за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, стягнень не має, соціально-корисні зв`язки задовільні, вину у скоєному злочині визнає та усвідомлює повністю, а тому є підстави вважати, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення і йому можливо замінити невідбуту частину покарання більш м`яким - обмеженням волі.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні клопотання засудженого.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що відповідно до записів у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим ОСОБА_7 : 09 вересня 2018 року стає на шлях виправлення; 09 березня 2019 року - став на шлях виправлення; 09 березня 2019 року - довів своє виправлення. Вказує, що комісією установи 28 лютого 2019 року було відмовлено у застосуванні щодо ОСОБА_7 вимог ст. 82 КК України, за заявою засудженого. Звертає увагу, що судом не враховано особу засудженого, який раніше неодноразово судимий за умисні злочини, за час відбування покарання в установі характеризується добре, мав 3 заохочення. Зазначає, що у відділах ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на ОСОБА_7 відкрито 2 виконавчих провадження, а саме про стягнення коштів на рахунок держави та аліментів.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопротання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений став на шлях виправлення, а тому йому може бути замінено невідбуту частину покарання більш м`яким.
При цьому апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі; 3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для застосування до особи більш мякого покарання є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.
Застосування більш мякого покарання застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2017 року за ч. 1 ст. 186 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
Початок строку відбування покарання 15 серпня 2017 року, кінець строку 15 вересня 2020 року.
Як встановив суд першої інстанції, виходячи з даних характеристики ОСОБА_7 , за час відбування покарання у ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94) засуджений має 3 заохочення, стягнень не має, працевлаштований на виробничій зоні установі, соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом листування та побачень, на профілактичному обліку як особа, схильна до членоушкодження, самогубства чи скоєння втечі не перебуває, вину у скоєному злочині визнає та усвідомлює повністю.
Крім того, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 частково відшкодував заборгованість по аліментах.
Аналізуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки обставини провадження свідчать лише про наявність позитивних чинників, які дають змогу суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджений стає на шлях виправлення та виховання, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Сам факт, що засудженому комісією установи 28 лютого 2019 року було відмовлено у застосуванні щодо нього вимог ст. 82 КК України та те, що у відділах ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на ОСОБА_7 відкрито 2 виконавчих провадження, не можуть свідчити про відсутність критичного ставлення до вчиненого злочину та подання ним негативного прикладу для інших засуджених. Достатніх даних на підтвердження вказаного факту прокурор не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.

Доводи прокурорапро те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, знаходять своє підтвердження, але вони не впливають на рішення суду і не містять достатніх даних для скасування ухвали суду першої інстанції про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким, про що наполягав у своїй апеляційній скарзі прокурор.

Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обгрунтованого рішення.

Також враховується, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до ОСОБА_7 може бути застосована заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, та не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги прокурора.

З огляду на вищевикладене доводи прокурора не спростовують висновки суду першої інстанції, а також не свідчать про недоведення засудженим свого виправлення та про відсутність підстав для заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою, і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш мяким залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4