Справа № 755/157/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" квітня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

та учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009432 від 15.11.2019 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старобільськ Луганської області, громадянина України, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, зокрема в останнє 20.01.2012 Артемівським районним судом м. Луганськ за ч. 2 ст. 187 КК України до позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією частини належного йому майна, та звільнений 04.05.2018 з Суходольської ВК № 36 по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

у с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 15.11.2019 в невстановлений досудовим розслідуванням час, в невстановленому місці, вступив у злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, про спільне заволодіння грошовими коштами громадян шляхом повідомлення їм неправдивих відомостей, введення їх в оману з метою схилити останніх передати наявні у них грошові кошти.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману, діючи згідно заздалегідь розподілених ролей, невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, приблизно о 20 год. 00 хв. 15.11.2019 здійснила телефонний дзвінок на стаціонарний телефон № НОМЕР_1 у квартиру АДРЕСА_3 , тобто за місцем проживання ОСОБА_4 , яка на той час перебувала вдома.

Невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, по телефону представилася ОСОБА_4 її зятем на ім`я ОСОБА_7 , та повідомила їй неправдиву інформацію про те, що він, керуючи транспортним засобом, здійснив наїзд на жінку-пішохода, яка внаслідок цього перебуває у реанімації лікувального закладу і для проведення операції терміново необхідні грошові кошти.

ОСОБА_4 , будучи введеною в оману, з метою допомогти зятю у вирішенні його проблем, погодилася надати наявні у неї грошові кошти в сумі 20000 грн. і невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, повідомила, що до неї приїде чоловік, якому ці кошти потрібно передати для подальшої їх доставки за місцем призначенням.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, виконуючи свою частину спільного злочинного плану, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_6 з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_4 , о 20 год. 30 хв. 15.11.2019 прибув за місцем проживання ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_3 , де остання винесла з кімнати грошові кошти в сумі 20 000 грн. та передала їх ОСОБА_6 і попросила написати відповідну розписку.

В свою чергу ОСОБА_6 почав перераховувати грошові кошти, та в цей час ОСОБА_4 запідозривши, що відносно неї можуть вчинятися шахрайські дії, покликала для більш детального з`ясування ситуації свого чоловіка, який також на той час перебував у квартирі.

Розуміючи, що злочинні наміри про заволодіння грошовими коштами потерпілої шляхом її обману, можуть бути викриті, ОСОБА_6 , бажаючи заволодіти грошовими коштами, вибіг з квартири ОСОБА_4 та побіг на вихід з будинку, однак в подальшому був затриманий на вулиці біля будинку працівниками поліції разом з викраденими грошовими коштами.

Вказаних висновків Суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

А, у цій ситуації, судом установлено, згідно висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, Суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом встановлення обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Так, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо у ракурсі із отриманими висновками, тобто докладними описами проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, які Суд дослідив у порядку § 3 Глави 28 Розділу IV КПК України, та показаннями потерпілої, свідків, які Суд сприймав безпосередньо, в їх системному зв`язку, судовим слідством встановлено наступне.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 15.11.2019 слідує, що ОСОБА_4 будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, указала, що 15.11.2019 о 20:30 год., за адресою: АДРЕСА_4 у неї невідомий чоловік відкрито заволодів конвертом з грошовими коштами в сумі 20 000 грн.

Будучи допитаною в судовому засіданні 24.02.20, відповідно до ст. 353 КПК України, у взаємозв`язку із ч. 2, 3, 5 - 14 ст. 352 КПК України, потерпіла ОСОБА_4 підтвердила обставини викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, зокрема указала, що попередньо на стаціонарний номер її телефону, подзвонила невідома особа, яка назвалася працівником поліції та повідомила, що її зять знаходиться у лікарні, після ДТП, та що на його лікування терміново потрібні грошові кошти, та додав, що його співробітник вже під`їжджає до її будинку, після цього відразу у квартиру подзвонив невідомий, який назвався працівником поліції та вимагав грошові кошти, вона ж переживаючи за зятя, повіривши невідомому, який дуже переконливо повторив все, що їй повідомили по телефону, відразу взяла у приміщенні квартири грошові кошти у сумі 20 000 грн., однак потерпіла попросила невідомого написати розписку за передані грошові кошти, коли написав розписку, жінка покликала свого чоловіка, який знаходився у приміщенні квартири, покликавши його, невідомий занервував, напевно не очікуючи, що крім неї у квартирі є ще хтось, останній спонтанно вийшов.
Потерпіла однозначно указала, що сама передала грошові кошти ОСОБА_6 , який при ній почав їх перераховувати. Проте, почувши, що в квартирі є сторонні особи, ОСОБА_6 вибіг з квартири в невідомому їй напрямку.

Тотожного роду пояснення, що і потерпіла, стосовно учинення кримінального правопорушення, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення,надав суду і обвинувачений ОСОБА_6 .

З протоколів пред`явлення особи для впізнання від 04.12.2019 здійсненого слідчим ОСОБА_8 за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , кожного окремо, слідує, що кожен з них серед запропонованих осіб, які учинили шахрайство відносно потерпілої, впізнали обвинуваченого.

Ці дані Суд сприймає, не як показання надані потерпілим та свідком на етапі розслідування провадження, а як відомості установлені у ході слідчої дії проведеної, у порядку ст.ст. 223, 228 КПК України, а саме, що у результаті процесуальної дії якої отримані відомості, важливі для цього кримінального провадження (п. 2 ч. 3 ст. 104 Кодексу) щодо обставин, які підлягають доказуванню у ньому в порядку ст. 91 того ж Кодексу, у т.ч. те, що дійсно шахрайство по відношення до потерпілої було учинено обвинуваченим.

З протоколу слідчої дії від 15.11.2019 слідує, що було проведено у період з 22:37 год. до 23:15 год. обшук обвинуваченого, у ході якого у т.ч. в останнього вилучено грошові кошти в сумі 20 000 грн. номіналом по 200 грн., 2 телефони, балончик перцевий.

Згідно протоколу затримання від 16.11.2019 обвинуваченого затримано о 20:30 год. 15.11.2019 у порядку ст. 208 КПК України.

Тобто, на момент цієї слідчої дії обвинувачений був затриманий уже, на підставі ст. 208 КПК України (дані протоколу затримання), а Верховний Суд у постанові від 08.02.2018 у справі № 754/5978/16-к указав, що оцінюючи, як доказ, протокол, суд має виходити з даних протоколу затримання складеного відповідно до вимог ст. 208 КПК України, та оцінювати цю слідчу дію через призму законності проведення обшуку затриманого, відповідно до вимог частини 3 вищевказаної норми закону (ст. 208), яка указує, що уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу, а у цій ситуації, такі передумови були дійсними, сам протокол наявний.

Будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_10 указав, що був понятим під час цієї слідчої дії. Під час її проведення було дотримано вимоги КПК, у т.ч. роз`яснено учасникам їх права, та дійсно вилучено у обвинуваченого грошові кошти у сумі 20 000 грн.

Будучи допитаними у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідки ОСОБА_11 (допит здійснено 10.02.20), ОСОБА_12 (допитаний 24.02.20), ОСОБА_13 (допитано 05.03.20) надали показання в яких підтвердили обставини викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення щодо обставин очевидцями, яких вони були безпосередньо.

У т.ч. свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 надали показання в яких указали, що 15.11.2019, близько 20:30 проходили біля будинку, за адресою: АДРЕСА_5 , де займалися відпрацюванням раніше скоєного злочину, а саме підпалу магазину та мали намір встановити свідків та очевидців скоєного злочину.
Проходячи повз другого під`їзду вказаного будинку, помітили як з під`їзду вийшов раніше невідомий чоловік, який хвилюючись, швидко йшов, а тому свідки попросили його зупинитися, представилися працівниками поліції та пред`явили службові посвідчення, мали намір встановити його особу та провести поверхневу перевірку. Невідомий побачивши їх почав ще більше нервувати, а тому, для проведення поверхневої перевірки, останні викликали на допомогу працівників патрульної поліції, яких дочекалися та мали намір продовжити відпрацювання.
Під час того, як стояли з невідомим чоловіком, помітили, що позаду, а саме за резинкою спортивних штанів останнього виглядав зігнутий лист формату А4, з чорновими записами та чоловік повідомив, що у нього при собі є велика сума грошей, та що він турбується, щоб його кошти не пропали.
Через декілька хвилин на спецлінію «102», надійшов виклик про щойно скоєний злочин, що у приміщенні під`їзду, з якого вийшов невідомий, а саме у квартирі АДРЕСА_6 , жінка поважного віку повідомила, що невідомий відкрито викрав у неї грошові кошти у сумі 20000 грн.
Свідки разом відразу піднялися до вказаної квартири, де в усній розмові їм стало відомо від потерпілої, що по відношенню до неї було учинено шахрайство.
Свідки усвідомивши, що даний злочин міг раніше зупинений ними громадянин, його затримали, та з метою документування події викликали на місце слідчо-оперативну групу, по приїзду якої було проведено обшук.

Як наслідок, проаналізувавши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всі обставин провадження в цій справі, у порядку ст. 94 КПК України, Суд вважає, що наявні у провадженні докази та вище відображені в цьому судовому рішенні, які передбачені параграфами 3-5 Глави 4 указаного Кодексу, які Суд сприймав, як такі, що містять у собі дані регламентовані ст. 91 КПК України, та визнав належними й допустимими, свідчать про те, що у ході судового розгляду установлено фактичні дані, які у своїй сукупності указують на те, що дійсно обвинуваченим було здійснено шахрайство по відношенню до потерпілої.

За таких обставин, Суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за обставин, встановлених судом, як доведені.

Щодо даних протоколу ОМП від 15.11.2019 слідує, що за згодою ОСОБА_4 (заява від 15.11.2019) проведено огляду у квартирі за місцем учинення злочину за наслідками якого вилучено сліди папілярних узорів, то останні не є належними доказами, так як відповідно до висновку експерта такі сліди не придатні для ідентифікації.

При кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним,суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки він вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, Суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, що пом`якшують або ж обтяжують покарання, відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, не встановлено.

Також, Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце проживання, стан здоров`я, спосіб життя (раніше судимий, наявність на утриманні членів сім`ї які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, відсутність претензій матеріального характеру у потерпілої, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 190 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, Суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Дане покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Щодо питання запобіжного заходу, як заходу забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у виді утримання під вратою, то Суд враховуючи вимоги ст. 131-132, 177, 178 КПК України та дані про його особу, уважає за доречне залишити його без змін до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, Суд

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обраховувати з 15.11.2019.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи у сумі 942,46 грн.
Речові докази повернути ОСОБА_6 , окрім грошових коштів у сумі 20 000 грн., які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_4 , які слід залишити у її володінні, DVD-диск- залишити у матеріалах провадження, сліди папілярних узорів - знищити.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я О. Бірса