Справа № 489/3602/15-к
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2020 року смт.Арбузинка

Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6
ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10
ОСОБА_11
ОСОБА_12
ОСОБА_13
у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Арбузинським районним судом Миколаївської області, Миколаївським апеляційним судом та ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» у кримінальному провадженні №0003470 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2014 року розглянув клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо
ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новий Буг Миколаївської області, є громадянином України, українцем, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 23.01.2002 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, 20.10.2004 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням положень ст.71 КК України до 3 років та 2 місяців позбавлення волі, 10.10.2005 року Балтським районним судом Одеської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням положень ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Миколаєві, є громадянином України, українцем, має середню спеціальну освіту, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 25.06.2004 року Шевченківським районним судом м. Києва за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України до 8 років позбавлення волі, що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Дніпропетровську, є громадянином України, українцем, має середню спеціальну освіту, не одружений, не працює, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий 11.06.2001 року Одеським обласним судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. «е» ст.93; ч.1 ст.17, п.п. «г», «е», «з», «и», «і» ст.93; ст.44, п.п. «з», «и», «і» ст.93; ч.2 ст.17, п.п. «г», «з», «и», «і» ст.93; ч.3 ст.101; ч.1 ст.222, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до 15 років позбавлення волі, що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12,13 ч.2 ст.115 КК України,

та клопотання захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на більш м`який

в с т а н о в и в :

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0003470 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2014 року.

В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлені клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Клопотання прокурора щодо обвинуваченого ОСОБА_7 мотивоване тим, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років або довічне позбавлення волі, був неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, реально відбував покарання та усвідомлює його тяжкість, що може спонукати обвинуваченого покинути місце проживання та переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів та вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені ризики були враховані судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та до теперішнього часу не зменшилися. На наявність вказаних ризиків вказують характер і спосіб вчинення злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 обвинувачується. Враховуючи зазначене прокурор вказує на неможливість запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні шляхом застосування інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Клопотання прокурора щодо обвинуваченого ОСОБА_8 мотивоване тим, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років або довічне позбавлення волі, був раніше судимий за вчинення злочину, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я, реально відбував покарання та усвідомлює його тяжкість, що може спонукати обвинуваченого покинути місце проживання та переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів та вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені ризики були враховані судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та до теперішнього часу не зменшилися. На наявність вказаних ризиків вказують характер і спосіб вчинення злочину, у вчиненні якого ОСОБА_8 обвинувачується. Враховуючи зазначене прокурор вказує на неможливість запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні шляхом застосування інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Клопотання прокурора щодо обвинуваченого ОСОБА_9 мотивоване тим, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років або довічне позбавлення волі, був раніше судимий за вчинення злочини проти життя та здоров`я особи, реально відбував покарання та усвідомлює його тяжкість, має навички спілкування з учасниками кримінального провадження. Вказане може спонукати обвинуваченого покинути місце проживання та переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів та вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені ризики були враховані судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та до теперішнього часу не зменшилися. На наявність вказаних ризиків вказують характер і спосіб вчинення злочину, у вчиненні якого ОСОБА_9 обвинувачується. Враховуючи зазначене прокурор вказує на неможливість запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні шляхом застосування інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Вказані клопотання в підготовчому судовому засіданні підтримані прокурором ОСОБА_5 в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_11 , позицію якого підтримав і обвинувачений ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора заперечував та просив відмовити у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 з тих підстав, що обвинувачений утримується під вартою понад п`ять років, однак клопотання прокурора кожного разу має однаковий зміст та обґрунтування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в той час як із плином часу ризики зменшуються та одна лише суворість покарання, що загрожує особі не може бути підставою тривалого тримання особи під вартою. Крім того, захисник не погодився з тим, що усвідомлення особою, яка раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі тяжкості покарання за інкримінований злочин вказує на існування ризику ухилення даної особи від суду, вважав, що на підтвердження даного ризику прокурор мав надати постанову слідчого або ухвалу суду про оголошення розшуку обвинуваченого. Також захисник вказував, що прокурором не зазначено про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, відтак у задоволенні клопотання прокурора належить відмовити.

Інші обвинувачені та їх захисники підтримали позицію ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_11 .

ОСОБА_9 проти задоволення клопотання прокурора та продовження щодо нього дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував вважаючи клопотання прокурора необґрунтованим, вказував, що не можуть бути взяті до уваги відомості про його попередні судимості, оскільки покарання за ними він відбув та не має наміру переховуватись від суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_13 проти задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо його підзахисного заперечував, вказуючи на відсутність правових підстав для вирішення клопотання про продовження запобіжного заходу у підготовчому судовому засіданні з огляду на визнання неконституційними у цій частині положень ст.315 КПК України, подання клопотання про продовження запобіжного заходу у строк більше ніж за п`ять днів до закінчення строку його дії, відсутність доказів на підтвердження того, що ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 продовжують існувати на даний час.

Інші обвинувачені та їх захисники підтримали позицію ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_13 .

ОСОБА_8 проти задоволення клопотання прокурора та продовження щодо нього дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував та зазначив що прокурором у мотивувальній частині клопотання допущено описку, та замість його прізвища зазначено прізвище ОСОБА_7 , крім того запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно нього застосовується вже понад п`ять років, в той час як клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу кожного разу є аналогічним і прокурор не обґрунтовує належно ризиків, якими мотивує клопотання .

Захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_12 проти задоволення клопотання прокурора та продовження щодо ОСОБА_8 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував з огляду на тривалість попереднього ув`язнення його підзахисного, відсутність доказів на підтвердження існування ризиків, якими прокурор обґрунтовує клопотання та неврахування прокурором відомостей щодо стану здоров`я та соціальних зв`язків обвинуваченого.

Крім того, захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_12 звернувся з клопотанням, яке підтримав і обвинувачений, про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який у вигляді домашнього арешту за адресою проживання: АДРЕСА_4 . Клопотання обґрунтовує положеннями ст.201 КПК України, за яким як захисник має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу. Вважає, що будь-які ризики щодо ОСОБА_8 відпали, про що свідчить належна процесуальна поведінка обвинуваченого під вартою, сприяння розслідуванню. Вважає, що відсутні підстави вважати що: ОСОБА_8 переховуватиметься від суду, оскільки його попередня поведінка говорить про інше, судимості відсутні; знищить, спотворить або сховає будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі докази кримінального правопорушення стороною обвинувачення вже зібрані, а ОСОБА_8 не має жодного відношення до інкримінованого правопорушення та йому не відоме місцезнаходження доказів в інших місцях. Крім того, ризик незаконного впливу з боку ОСОБА_8 на потерпілого, свідка, експерта, іншого підозрюваного не підтверджений жодним доказом, вчиняти інше кримінальне правопорушення ОСОБА_8 також не збирається і протилежному немає доказів. Жоден із зазначених в клопотанні прокурора ризиків не підтверджений доказами, відтак захисник вважає, що такі ризики відсутні, тому, просить клопотання задовольнити.

Інші обвинувачені та їх захисники підтримали позицію ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_12 .

Заслухавши думку прокурора, обвинувачених, їх захисників, суд зробив наступний висновок.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування вважається продовженим.

Положення третього речення ч.3 ст.315 КПК України щодо автоматичного продовження строку заходів забезпечення без наявності відповідних клопотань учасників кримінального провадження рішенням Конституційного суду України №1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційним.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, на стадії підготовчого судового засідання суд уповноважений вирішувати питання щодо продовження раніше обраного запобіжного заходу на стадії досудового розслідування у разі закінчення строку його дії та за умови наявності відповідного мотивованого клопотання, а також у випадку спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого відповідного запобіжного заходу.

Згідно ч.4 ст.199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч.4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілого, свідків. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити перелічені дії.

Разом з цим, ст.178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У даному кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого востаннє продовжено ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19.02.2020 року, строк дії запобіжного заходу спливає 18.04.2020 року. Завершити розгляд кримінального провадження, що перебуває на стадії підготовчого судового засідання до цієї дати неможливо, відтак суду належить розглянути питання доцільності подальшого тримання під вартою обвинувачених.

При цьому суд відхиляє, як такі що не ґрунтуються на вимогах закону заперечення захисників, що прокурором порушено вимоги ч.1 ст.199 КПК України щодо строку подачі клопотання про продовження строку тримання під вартою та їх подано передчасно, оскільки положеннями даної норми закону встановлено, що клопотання про продовження строку тримання прокурор має право подати не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, відтак прокурором положення ч.1 ст.199 КПК України дотримано.
Щодо доводів сторони захисту про недоведеність існування ризиків, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 переховуватимуться від суду, вчинять новий злочин або будуть впливати на потерпілого та свідків, суд зазначає наступне.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України», заява № 37466/04, від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Відтак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів з корисливих мотивів, зокрема, злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна та злочину, передбаченого п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна у випадку, передбаченому п.6 частини 2 цієї статті. ОСОБА_9 інкриміновано також вчинення злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.2 ст.353 КК України, а інкриміноване діяння за ч.2 ст.115 КК України додатково кваліфіковане ознакою, передбаченою п.13 цієї статті як вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство. Відтак, тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченим в разі доведення їх винуватості у вчиненні зазначених злочинів можна законно розглядати як таку, що може спонукати до втечі.

Крім того, ОСОБА_7 є особою, що раніше вчиняла злочини проти власності, зокрема, тяжкий злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, ОСОБА_8 раніше вчиняв особливо тяжкий злочин, передбачений ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_9 притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення ряду злочинів, зокрема, навмисного вбивства за обтяжуючих обставин, тобто особливо тяжкого злочину, передбаченого ст.93 КК України (в редакції 1960 року), дані обставини свідчать на підтвердження ризику, що обвинувачені можуть вчинити інший злочин в разі обрання їм більш м`якого запобіжного заходу.

Та обставина, що обвинувачені до затримання не були офіційно працевлаштовані, при цьому їм інкриміновано вчинення злочину з корисливих мотивів також підтверджує ризик повторного вчинення злочинів обвинуваченими.

Крім того, враховуючи наведене, репутацію обвинувачених, суд зробив висновок, що на даному етапі розгляду кримінального провадження, коли докази у справі не досліджувались, не допитані свідки та потерпілий, слушними є також аргументи прокурора про існування ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого з боку обвинувачених.

При цьому суд враховує стан здоров`я обвинувачених і зазначає, що матеріали провадження не містять даних, які свідчать про неможливість забезпечення обвинуваченим належного лікування адміністрацією установи попереднього ув`язнення в зв`язку з наявними у них захворюваннями. Відтак,судом зроблений висновок, що обвинувачені можуть утримуватись в установі попереднього ув`язнення та отримувати за місцем попереднього ув`язнення необхідну медичну допомогу.

Наявність тих обставин, що обвинувачені мають певні соціальні зв`язки та постійне місце проживання хоча і має місце, однак не є безумовною підставою для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, суд вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд зробив висновок, що для застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відсутні передумови, оскільки жодна особа не висловила бажання поручитись за обвинувачених, особисте зобов`язання не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених, заставу суд не визначає відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, оскільки обвинуваченим інкриміновано вчинення злочинів із застосуванням насильства.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки вважає, що такий запобіжний захід за існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України є недостатнім.

Враховуючи викладене, суд не вбачає також підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту.

Щодо тривалості попереднього ув`язнення обвинувачених суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи встановлені судом ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного, вважає, що клопотання прокурора належить задовольнити та продовжує обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Керуючись статтями 177, 183, 194, 314, 315, 331, 371-372 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новий Буг Миколаївської області на шістдесят днів, тобто до 06 червня 2020 року включно.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Дніпропетровську на шістдесят днів, тобто до 06 червня 2020 року включно.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Миколаєві на шістдесят днів, тобто до 06 червня 2020 року включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на більш м`який відмовити.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору та направити начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» для відома та виконання.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13 червня 2019 року, ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку тримання під вартою - в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст ухвали проголошено 10.04.2020 року о 08 год. 20 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3