У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Єревані Республіки Вірменія, тимчасово мешкав на території України в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2020 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 діб до 12.04.2020 р. включно, з визначенням застави у розмірі 190 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати; постановити нову ухвалу, якою змінити відносно ОСОБА_5 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з покладенням певних особистих зобов`язань.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що стороною обвинувачення не надано доказів вчинення ОСОБА_5 інкримінованих йому особливо тяжких злочинів, що свідчить про необґрунтованість підозри.
Перебування обвинуваченого під вартою протягом тривалого періоду (2520 днів) є основним чинником, який зумовлює теперішній його майновий стан та родинні відносини на території України.
Відмічає, що в ході судового засідання свідок ОСОБА_8 , директор ТОВ «ЕЛВІН», повідомив, що має змогу працевлаштувати обвинуваченого та забезпечити йому місце проживання на час судового розгляду вказаної справи.
При обранні альтернативної міри запобіжного заходу у вигляді застави суд не врахував відсутності в матеріалах справи даних про отримання обвинуваченим доходів, аналізу його майнового стану, що свідчить про неможливість внесення обвинуваченим ОСОБА_5 визначеного судом розміру застави, а тому останньому необхідно визначити мінімальний розмір застави, визначений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000053, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.
25.03.2013 р. в межах даного кримінального провадження ОСОБА_5 затриманий, слідчим суддею Центрального районного суду м. Миколаєва 27.03.2013 р. відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався.
Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, що становить суспільний інтерес, який в цьому випадку превалює над принципом поваги до свободи слова, крім того, з огляду на особисті обставини ОСОБА_5 забезпечити його належну процесуальну поведінку інакше, ніж шляхом його тримання під вартою, не видається можливим.
Захисник під час судового розгляду заявив клопотання про зміну обраного відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу на домашній арешт. Клопотання мотивоване тим, що суспільного інтересу у розгляді цієї справи немає, протягом тривалого часу результативних дій судом по суті не здійснено, визначений розмір застави є непомірним для обвинуваченого, його належна процесуальна поведінка може бути забезпечена шляхом застосування домашнього арешту.
Врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів; з огляду на результати попереднього судового розгляду, маються обґрунтовані підстави припускати призначення йому покарання у виді довічного позбавлення волі; є громадянином Республіки Вірменія; не має постійного місця проживання, реєстрації та міцних соціальних зв`язків на території м. Миколаєва та взагалі на території України; продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду; показання свідків про можливість надання останньому місця роботи, проживання, духовної, соціальної та матеріальної підтримки, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою зі зменшенням розміру застави, за умови внесення якої обвинувачений підлягає звільненню з-під варти.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000053, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені на стадії судового розгляду до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не визначено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, з огляду на результати попереднього судового розгляду, наявні обґрунтовані підстави припускати призначення йому покарання у виді довічного позбавлення волі, є громадянином Республіки Вірменія, не має постійного місця проживання, реєстрації та міцних соціальних зв`язків на території м. Миколаєва та взагалі на території України. Судове провадження на даний час триває.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому вірним є висновок суду першої інстанції про наявність зазначеного ризику.
З урахуванням тяжкості злочинів та наявністю ризику переховування від суду, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаному ризику.

Посилання на певні дані про особу обвинуваченого не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновків суду про можливість вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених ст. 177 КПК України.
Окрім того, оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість на даній стадії судового розгляду апеляційним судом перевірці не підлягають, а тому доводи апелянта і в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3