Справа № 305/182/20
Номер провадження 1-кс/305/38/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2020. Слідчий суддя Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рахів скаргу ОСОБА_3 про зобов`язання старшого слідчого СВ Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 невідкладно провести слідчі (розшукові) дії у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000193 від 06.03.2018 за ч.1 ст. 194 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність старшого слідчого СВ Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 , яка полягає у непроведенні слідчих дій у кримінальному провадженні №0000193 від 06.03.2018 за ч.1 ст.194 КК України.

Скаргу обґрунтував тим, що 04.12.2019 його було визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні. 28.01.2020 при ознайомленні із матеріалами кримінального провадження ним було встановлено відсутність будь-яких належних процесуальних заходів з боку слідчого для встановлення та документування обставин, що входять до складу кримінального правопорушення та встановлення розміру спричиненої шкоди, зокрема: до цього часу не допитаний потерпілий ОСОБА_6 ; слідчий не витребував та не отримав від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємству, установ та організацій, службових та фізичних осіб жодних документів, які визначають склад та характеристику житлового будинку та інших допоміжних будівель до будинку безпосередньо до моменту його руйнування ОСОБА_7 ; не допитано з приводу обставин події ОСОБА_7 , за вказівкою якої було здійснено руйнування житлового будинку; не вжито жодних процесуальних дій з пошуку та допиту свідків та співучасників факту руйнування житлового будинку; не вжито жодних процесуальних дій з отримання матеріалів перевірки за скаргами потерпілих щодо факту зруйнування ОСОБА_7 житлового будинку, що здійснювались уповноваженими особами Рахівської міської ради Закарпатської області, відділом містобудування та архітектури Рахівської районної державної адміністрації, органів архітектурно-будівельного контролю (відділу архітектурно-будівельного контролю Рахівської районної ради Закарпатської області). Зокрема не з`ясовано кола зберігачів та володільців матеріалів технічної інвентаризації будинковолодіння з моменту його державної реєстрації як об`єкту нерухомого майна до цього часу. Не витребувано від даних осіб цих матеріалів для дослідження; не вжито жодних процесуальних дій щодо встановлення остаточного кола потерпілих за наслідками вчинення руйнування будинку; не витребувано матеріалів всіх реєстраційних справ від державного реєстратора Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо зруйнованого житлового будинку для належного їх дослідження; не призначено судової товарознавчо-будівельно-технічної експертизи зруйнованого житлового будинку та інших допоміжних будівель, приміщень на предмет дослідження змісту та характеру пошкоджень, способу вчинення руйнування, вартості відновлювального ремонту, розміру спричиненої матеріальної шкоди для кожного з потерпілих у провадженні, теперішньої характеристики будівлі та допоміжних будівель на предмет придатності у користуванні за призначенням, у тому числі можливості користуватись будинок здійснення відновлювальних будівельних робіт та ряду інших необхідних обставин, що потребують спеціальних знань експерта.

З огляду на викладене просив зобов`язати слідчого невідкладно вчинити процесуальних заходів з виконання вказаних вище дій.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав доводи скарги та просив її задовольнити, зобов`язавши здійснити слідчого ОСОБА_5 вказані у скарзі слідчі дії.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні визнала, що слідчий ОСОБА_5 не виконав її письмові вказівки.

Старший слідчий ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення заяви ОСОБА_3 заперечив, зазначив, що ним проводяться усі слідчі дії у даному кримінальному провадженні, а потерпілий ОСОБА_3 не звертався до нього з клопотанням про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні. Окрім цього, надав для дослідження матеріали кримінального провадження №0000193 від 06.03.20189 за ч.1 ст.194 КК України.

Вислухавши доводи заявника, заслухавши слідчого та прокурора, дослідивши скаргу, додані до неї документи та матеріали кримінального провадження приходжу до наступного висновку.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Отже, можливість особи звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є її невід`ємним правом.
Поряд із цим право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням з боку держави.
Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.
У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Таким чином, право на справедливий суд як складова справедливого судового розгляду не є абсолютним, оскільки воно підлягає допустимим обмеженням і регламентується з боку держави.
Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.
Відповідно до частини 3 статті 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Тож оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватися з дотриманням певних умов.
Так, підстави та порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування регламентовано главою 26 КПК України.
Відповідно до частини 1 статті 303 КПК України, названої глави, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:
1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк;
2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування;
3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження;
4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи;
5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим;
6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки;
7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій;
8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу;
9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування;
10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом;
11) відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування не розглядаються.
З цього можна зробити висновок, що встановлений статтею 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Потерпілий здійснює збирання доказів шляхом ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів. Ініціювання потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 КПК України. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Статтею 220 КПК України визначено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Таким чином, норми кримінального процесуального законодавства регламентують недопустимість необґрунтованої та невмотивованої відмови у проведенні відповідних дій органами досудового розслідування.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом встановлено, що в провадженні старшого слідчого СВ Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000193 від 06.03.2018 за ч.1 ст. 194 КК України.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що 04 грудня 2019 року ОСОБА_3 визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні та у цей же день його допитано як потерпілого у вказаному кримінальному проваджені.

Окрім цього, у матеріалах кримінального провадження наявні письмові вказівки від 15.03.2019, надані прокурором ОСОБА_4 на підставі ст. 36 КПК України. Разом з тим, відомості про їх виконання у матеріалах кримінального провадження відсутні.

Заявник ОСОБА_3 у поданій скарзі зазначає, що 28.01.2020, під час ознайомлення із матеріалами кримінального провадження він встановив відсутність будь-яких належних процесуальних заходів з боку слідчого для встановлення та документування обставин, що входять до складу кримінального правопорушення та встановлення розміру спричиненої шкоди, зокрема: до цього часу не допитаний потерпілий ОСОБА_6 ; слідчий не витребував та не отримав від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємству, установ та організацій, службових та фізичних осіб жодних документів, які визначають склад та характеристику житлового будинку та інших допоміжних будівель до будинку безпосередньо до моменту його руйнування ОСОБА_7 ; не допитано з приводу обставин події ОСОБА_7 , за вказівкою якої було здійснено руйнування житлового будинку; не вжито жодних процесуальних дій з пошуку та допиту свідків та співучасників факту руйнування житлового будинку; не вжито жодних процесуальних дій з отримання матеріалів перевірки за скаргами потерпілих щодо факту зруйнування ОСОБА_7 житлового будинку, що здійснювались уповноваженими особами Рахівської міської ради Закарпатської області, відділом містобудування та архітектури Рахівської районної державної адміністрації, органів архітектурно-будівельного контролю (відділу архітектурно-будівельного контролю Рахівської районної ради Закарпатської області). Зокрема не з`ясовано кола зберігачів та володільців матеріалів технічної інвентаризації будинковолодіння з моменту його державної реєстрації як об`єкту нерухомого майна до цього часу. Не витребувано від даних осіб цих матеріалів для дослідження; не вжито жодних процесуальних дій щодо встановлення остаточного кола потерпілих за наслідками вчинення руйнування будинку; не витребувано матеріалів всіх реєстраційних справ від державного реєстратора Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо зруйнованого житлового будинку для належного їх дослідження; не призначено судової товарознавчо-будівельно-технічної експертизи зруйнованого житлового будинку та інших допоміжних будівель, приміщень на предмет дослідження змісту та характеру пошкоджень, способу вчинення руйнування, вартості відновлювального ремонту, розміру спричиненої матеріальної шкоди для кожного з потерпілих у провадженні, теперішньої характеристики будівлі та допоміжних будівель на предмет придатності у користуванні за призначенням, у тому числі можливості користуватись будинок здійснення відновлювальних будівельних робіт та ряду інших необхідних обставин, що потребують спеціальних знань експерта.

Разом з тим, у судовому засіданні не встановлено, що потерпілий ОСОБА_3 звертався до старшого слідчого ОСОБА_5 , який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, із відповідним клопотанням про проведення слідчих дій про які він зазначає у скарзі.

Відсутні такі відомості і у матеріалах кримінального провадження та поданій ОСОБА_3 скарзі, а також доданих до неї документів.

Так, згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 40 КПК України на проведення слідчих (розшукових) дій уповноважений слідчий, який несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Окрім цього, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений: починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; мати повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування; доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування; доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом; доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам.

При цьому, у відповідності до вимог ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Таким чином, кримінальне процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

При цьому, слід зауважити, що слідчий та прокурор самостійно обирають тактику проведення слідчих дій.

Таким чином, оскільки слідчим суддею під час розгляду скарги в судовому засіданні встановлено, що потерпілий ОСОБА_3 до слідчого з клопотанням про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні не звертався, апроведення відповідних слідчих (розшукових) дій відноситься виключно до компетенції органів досудового розслідування, слідчий суддя позбавлений права зобов`язувати слідчого про проведення під час досудового розслідування певних слідчих дій.

Враховуючи те, що слідчий суддя, виходячи із змісту положень ч.5 ст.40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, і не може переймати на себе функції досудового слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), то за таких обставин у задоволенні скарги ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Згідно положень ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу і може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 3, 22, 40, 220, 303, 307 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 про зобов`язання старшого слідчого СВ Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 невідкладно провести слідчі (розшукові) дії у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000193 від 06.03.2018 за ч.1 ст. 194 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення і окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рахівського районного суду: ОСОБА_1