Справа № 283/734/20
провадження №1-кп/283/178/2020
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2020 року Малинський районний суд Житомирської області в складі:

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судових засідань ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Малині кримінальне провадження, внесене в ЄРДР 24 лютого 2020 року за №0000097 по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, судимого 26 лютого 2020 року за ч.1 ст. 125 КК України Малинським районним судом Житомирської області до 180 годин громадських робіт,
в скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.289; ч.2 ст.186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 , будучи притягнутим до кримінальної відповідальності 25 лютого 2019 року, за вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.185 КК України, 26 лютого 2020 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нові умисні злочини за наступних обставин.

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:
22 лютого 2020 року близько 22 години 50 хвилин ОСОБА_7 в АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, шляхом вільного доступу проник до гаражного приміщення, де через незамкнені передні ліві двері потрапив в середину автомобіля марки «ВАЗ 210990», д.н.з. НОМЕР_1 , і, застосувавши фізичну силу та металеві ножиці, які знайшов в господарському приміщенні, пошкодив замок запалювання двигуна з метою приведення його в дію. Близько 23 години 15 хвилин до садиби повернулися власники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у зв`язку з чим ОСОБА_7 непомітним залишив місце вчинення злочину.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 23.02.2020 року близько 04 години ОСОБА_7 , з метою доведення злочину до кінця, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, повернувся до садиби в АДРЕСА_2 , і , усвідомлюючи, що власники садиби ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знаходяться в будинку, за допомогою дерев`яної лавки підперши вхідні двері, шляхом вільного доступу проник до гаражного приміщення, де, металевою викруткою, яку знайшов на місці, пошкодив праве бокове скло кузова автомобіля марки «ВАЗ 210990», д.н.з. НОМЕР_1 . Близько 04 години 15 хвилин сусідка ОСОБА_10 , помітивши світло в гаражному приміщенні, зателефонувала ОСОБА_9 , у зв`язку з чим злочинні дії ОСОБА_7 були припинені, та він не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі.
В результаті умисних дій, спрямованих на незаконне заволодіння транспортним засобом марки «ВАЗ 210990», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 пошкодив замок запалювання двигуна, кожух керма, праве бокове скло кузова,фарбове покриття кузова, завдавши ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 2353,20 грн.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 17 березня 2020 року близько 18 години ОСОБА_7 , рухаючись в автомобілі під керуванням ОСОБА_11 , в напрямку с. Малинівка Малинського району Житомирської області поблизу АЗС «ANP», помітивши ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямі з с. Малинівка та розмовляв по мобільному телефону, попросив зупинитися, вийшов з автомобіля і, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на заволодіння вказаним телефоном, підійшов до потерпілого, усвідомлюючи, що він неповнолітній, здійснюючи відносно нього психологічний тиск, повторно, умисно, з корисливих мотивів, відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Meizu M5C M710H», завдавши ОСОБА_12 майнової шкоди на суму 1100 грн.

ІІ. Докази, здобуті під час судового розгляду із показань учасників кримінального провадження:
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину у вчиненні незакінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом визнав повністю, зазначивши, що обставини викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності. Пояснив, що вирішив взяти автомобіль без згоди його власника на декілька годин, щоб поїхати до дівчини. При цьому, скла автомобіля не пошкоджував. Матеріальну шкоду завдану ОСОБА_8 не відшкодував, тому що перебуває під цілодобовим домашнім арештом.

Разом з цим, ОСОБА_7 свою вину у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, не визнав. Зазначив, що ОСОБА_4 , будучи в нього вдома, забрав мобільний телефон марки «Samsung S3». А тому, коли обвинувачений побачив ОСОБА_4 поблизу АЗС «ANP», вийшов з автомобіля, в якому сидів ОСОБА_11 , підійшов до потерпілого і попросив віддати телефон. ОСОБА_4 добровільно поклав телефон марки «Meizu» в руку ОСОБА_7 , який сказав що буде чекати на повернення телефону «Samsung S3» в обмін ОСОБА_13 ». Про те, що потерпілий неповнолітній, обвинувачений не знав.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї провини, яке суд розцінює як намагання зменшити свою відповідальність за скоєне, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому суспільно небезпечних діянь, доводиться зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами

Так, потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснив, що не має відношення до зникнення мобільного телефону обвинуваченого. ОСОБА_7 відкрито викрав його телефон марки «Meizu», здійснивши психологічний тиск на нього.

Свідок ОСОБА_14 підтвердив, що бачив як ОСОБА_7 , вийшовши з автомобіля, підійшов до потерпілого і почав вимагати віддати мобільний телефон з умовою повернення, якщо той заплатить 1700 грн. ОСОБА_4 віддав свій телефон обвинуваченому.

Свідок ОСОБА_11 зазначив, що їхав в автомобілі з обвинуваченим, який, побачивши ОСОБА_4 поблизу заправки, попросив зупинитися. ОСОБА_7 сам підійшов до потерпілого та мав з ним розмову, зміст якої йому невідомий, так як знаходився в автомобілі. Обвинувачений повернувся з іншим мобільним телефоном, на що ОСОБА_11 звернув увагу. ОСОБА_7 , нічого не пояснюючи, сказав, що це його телефон.

IІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин:
за епізодом незакінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом:
даними протоколів огляду місця події від 23.02.2020 року, відповідно до яких оглянуто садибу в АДРЕСА_2 , виявлено пошкодження автомобіля марки «ВАЗ 210990», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , зокрема: пошкодження замка запалювання двигуна, кожуха керма, заднього правого бокового вікна, а також виявлено металеві ножиці, викрутку з пластиковою рукояткою жовтого кольору, металевий ключ до бензопили, ліхтарик.
даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 11.03.2020 року зі свідком ОСОБА_15 , за результатами якого останній впізнав під номером 1, чоловіка, який 23.02.2019 року близько 04 год. в АДРЕСА_2 вибіг з гаражного приміщення, яким є ОСОБА_7

даними протоколу проведення слідчого експерименту від 23.03.2020 року з підозрюваним ОСОБА_7 , згідно якого відображено обстановку та механізм вчинення ним незакінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом в ніч на 23 лютого 2020 року.

даними протоколу пред`явлення речей для впізнання від 18.03.2020 року з підозрюваним ОСОБА_7 , за результатами якого останній впізнав під номером 3, ліхтарик чорного кольору, який він залишив на місці вчинення злочину під час незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_8

даними протоколу пред`явлення речей для впізнання від 18.03.2020 року з підозрюваним ОСОБА_7 , за результатами якого останній впізнав під номером 4, ліхтарик налобний чорного кольору, який він залишив на місці вчинення злочину під час незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_8

висновком автотоварознавчої експертизи №12/2-32 від 28.02.2020 року встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «ВАЗ 210990», д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 23.02.2020 року становить 2353,20 грн., ринкова вартість вказаного автомобіля станом на 23.02.2020 року складає 64177,80 грн.

за епізодом відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно:
даними протоколу огляду місця події від 17.03.2020 року, згідно якого оглянуто ділянку дороги поза межами с. Малинівка Малинського району Житомирської області, де ОСОБА_7 відкрито викрав у ОСОБА_4 мобільний телефон.

даними протоколу огляду місця події від 17.03.2020 року, згідно якого оглянуто наданий ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Meizu», який, за його словами, він забрав у ОСОБА_4 . 17.03.2020 року поблизу с. Малинівка Малинського району Житомирської області.

даними протоколу проведення слідчого експерименту від 30.03.2020 року з підозрюваним ОСОБА_7 , згідно якого відображено обстановку та механізм відкритого викрадення мобільного телефону 17.03.2020 року у ОСОБА_4

даними протоколу огляду предмету від 30.03.2020 року, згідно якого оглянуто мобільний телефон ОСОБА_4 марки «Meizu М5С» модель «М710Н» чорного кольору, серійний номер НОМЕР_2 , IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 .

висновком товарознавчої експертизи №12/1-264 від 20.03.2020 року встановлено, що ринкова вартість мобільного телефону торговельної марки «Meizu» модель «М5С 2/16GB» станом на 17.03.2020 року могла становити 1100 грн.

ІV. Мотиви ухвалення вироку:
Вирішуючи питання про належність та допустимість доказів, суд враховує, що в ході судового розгляду сторони провадження не мали заперечень щодо досліджених доказів, враховує дотримання процесуальної форми їх отримання, оцінку в їх сукупності, а тому приходить до висновку про належність і допустимість доказів, якими підтверджено незакінчений замах ОСОБА_7 на незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_8 , а також відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_4 , вчинене повторно обвинуваченим.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення вини ОСОБА_7 в незакінченому замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням у приміщення, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст. 289 КК України,

та у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

При обранні покарання суд виходить із загальних засад, визначених ст. 65 КК України.

За місцем свого проживання обвинувачений ОСОБА_7 характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є активне сприяння в розкритті злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.289 КК України. Суд виключає з обвинувачення обставину, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого як щире каяття, оскільки така обставина в даному злочині носить лише формальний характер. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах провадження відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений намагався відшкодувати збитки потерпілому, а також будь-який жаль з приводу вчиненого чи осуд своїх дій у ОСОБА_7 відсутні. Суд вбачає, що обвинувачений не не бажає усвідомлювати злочинних наслідків своїх дій, оскільки згідно показань ОСОБА_7 в судовому засіданні, заволодіння телефоном потерпілого це прийнятний для нього спосіб вирішення непорозуміння.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , є рецидив злочину.
Обираючи обвинуваченому вид і розмір покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів та особу винного, який вироком Малинського районного суду Житомирської області від 26.02.2020 року по справі №283/217/20 визнаний винуватим за ч.1 ст.125 КК України та йому призначено покарання у виді громадських робіт на строк 180 годин, схильність до вчинення злочинів (на розгляді Малинського районного суду перебуває провадження відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України, та провадження за ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 КК України), а також те, що згідно з ч. 2, 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, а також, враховуючи, що призначене покарання повинно переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до вчиненого, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, а також для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень самим обвинуваченим та іншими особами, суд приходить до висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі.

На думку суду таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд, призначаючи покарання за другим вироком, може як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим за строк покарання, визначений за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Призначення покарання за сукупністю вироків застосовується у випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Отже, у такому випадку процес призначення покарання проходить такі стадії:

призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК України, то покарання призначається за кожен злочин окремо;

визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 13 ст. 70 КК України);

призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених новим та попереднім вироками, і зарахування у строк покарання повністю або частково відбутого покарання за попереднім вироком (ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України);

призначення покарання за злочин, вчинений після постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК України, то покарання призначається за кожен злочин окремо;

визначення та призначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 13 ст. 70 КК України);

призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (ч. 1 ст. 71 КК України). (Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.06.2018 року в справі 511/37/16-к)

Питання про речові докази та процесуальні витрати суд вирішує в порядку вимог ст. 100, 124 КПК України відповідно.
Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 15, ч.2 ст.289 та ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:
за ч. 3 ст.15, ч.2 ст. 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна,
за ч.2 ст. 186 КК України - у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів щляхом часткового складання призначеного покарання за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 289 КК України та покарання за вироком Малинського районного суду від 26.02.2020 року з застосуванням статті 72 КК України призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 22 днів.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного судом покарання частково приєднати покарання за вироком Малинського районного суду від 30 червня 2020 року за ч.2 ст. 186 КК України у виді 04 років позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років 2 місяці позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили - залишити незмінним.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 3140,24 грн.

Речові докази по справі: металеві ножиці повернути власнику ОСОБА_8 ;
металеву викрутку з пластиковою рукояткою жовтого кольору, металевий ключ до бензопили, ліхтарик з тканним кріпленням, ліхтарик чорного кольору знищити;
автомобіль марки «ВАЗ 210990», д.н.з. НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_5 , що знаходиться на відопвідальному зберіганні у ОСОБА_8 залишити останній за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя