печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1200/20-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0005530 від 17.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 , ч. 4 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

14.01.2020 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження старшого слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, ОСОБА_3 , за погодження із прокурором, згідно вимог якого, останній просить накласти арешт на на тимчасово вилучене майно в ході огляду квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ремінь із штанів, шарф коричневого кольору, светр чорного кольору.
Обгрунтовуючи клопотання слідчий вказав, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98, п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, та є речовими доказами, а відтак наявна необхідність у його арешті з метою забезпечення збереження.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, здійснювалась фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів.
У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Слідчий через канцелярію суду подав заяву, в якій просив провести розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття учасників розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації сторонами, їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутність нез`явившихся осіб.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Судовим розглядом встановлено, що В слідчому відділі Печерським управління поліції ГУ НП України в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005530 від 17.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 , ч. 4 ст. 187 КК України.
Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи спільно із невстановленою слідством особою, з корисливих мотивів, з метою відкритого заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, о 22 год. 00 хв. 16.12.2019 піднявся на третій поверх недобудованої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей час перебували раніше знайома ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її співмешканець ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якими вони спільно мешкали у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_2 .
Перебуваючи у вказаному приміщенні на третьому поверсі, знаючи про те, що ОСОБА_5 має при собі два мобільні телефони марки «Iphone 5» та «Samsung», каблучку з візерунком на пальці лівої руки та сережки, одягнені у мочках вух, маючи злочинний умисел на відкрите заволодіння ними із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, ОСОБА_4 спільно із невстановленою особою з метою заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи наслідки своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, почав вимагати у ОСОБА_6 та ОСОБА_5 видати грошові кошти на цінні речі, які вони мають при собі. Не отримавши грошей і цінностей, ОСОБА_4 та невстановлена особа почали наносити удари в область голови ОСОБА_6 невстановленими предметами. В цей ОСОБА_4 наблизився до раніше знайомої йому ОСОБА_5 та почав вимагати видати грошові кошти, каблучку з візерунком з пальця та зняти сережки з вух. ОСОБА_5 повідомила, що грошей вони з ОСОБА_6 не мають, оскільки витратили та побоюючись за своє життя та здоров`я намагалась зняти каблучку з пальця. Але через те, що палець набряк, каблучка не знімалась. Тоді ОСОБА_4 діючи спільно з невстановленою особою, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), вчиненого за попередньою змовою групою осіб та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, почав погрожувати ОСОБА_5 , що відріже їй палець, якщо вона не зніме каблучку та наніс їй удар в область голови невстановленим предметом від якого вона втратила свідомість. В подальшому ОСОБА_7 , діючи спільно із невстановленою особою, невстановленим ріжучим предметом відрізали потерпілій ОСОБА_5 фалангу пальця на лівій руці, викрали каблучку з візерунком та зірвали з мочок вух останньої сережки.
В подальшому ОСОБА_4 та невстановлена особа заволоділи двома мобільними телефонами марки: «Iphone 5» із сім-карткою НОМЕР_1 та «Samsung GT-S5250» із сім-карткою НОМЕР_2 , каблучкою із візерунком та сережками, які належать ОСОБА_5 та розпорядились викраденим на власний розсуд.
Згідно довідки №1612 відділення політравми Київської міської клінічної лікарні №17 від 17.12.2019 у ОСОБА_5 встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, епідуральна гематома лобно-тім`яної скроневої ділянки, перелом тім`яної кістки зліва, травматичний відрив третьої лівої кісті.
Таким чином, ОСОБА_4 , своїми умисними діями, які виразились в розбої, тобто умисному протиправному відкритому заволодінні чужим майном із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинив злочин (кримінальне правопорушення) передбачений ч. 4 ст. 187 КК України.
В цей же час співмешканець ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 намагався припинити злочинні діяння ОСОБА_4 та невстановленої особи відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 та перешкодити нанесенню їй тілесних ушкоджень. Долаючи опір ОСОБА_6 , у ОСОБА_4 та невстановленої особи, яка діяла з ним спільно та узгоджено, в процесі реалізації злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, шляхом розбійного нападу, виник умисел на умисне протиправне позбавлення життя з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном ОСОБА_6 . Реалізуючи вказаний злочинний умисел, з метою умисного протиправного позбавлення життя, усвідомлюючи наслідки своїх небезпечних дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , діючи спільно та узгоджено, разом з невстановленою особою, умисно нанесли в область голови ОСОБА_6 низку ударів невстановленими предметами, внаслідок чого наступила смерть останнього.
Згідно повідомлення від 17.12.2019 відділу судово-медичної експертизи трупів Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи основною причиною смерті ОСОБА_6 стали численні переломи кісток черепа, крововилив під оболонки і шлуночки мозку.
Таким чином, ОСОБА_4 , своїми умисними діями, які виразились у вбивстві з корисливих мотивів, тобто умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині, вчинив злочин (кримінальне правопорушення) передбачений п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
30.12.2019 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за допомогою поштового зв`язку надіслано за встановленою адресою проживання.
30.12.2019 підозрюваний ОСОБА_4 , оголошений у державний розшук.
03.01.2020 слідчим суддею Печерського районного суду ОСОБА_8 , постановлено ухвалу про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 з метою привода до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
07.01.2020 результатом проведених заходів встановлено місце знаходження підозрюваного ОСОБА_4 , вручено письмове повідомлення про підозру та в порядку ст. 191 КПК України затримано. На підставі ст. ст. 223, 236 КПК України під час особистого обшуку у підозрюваного, що знаходився в приміщенні Печерського УП ГУ НП у м. Києва, за адресою: м. Київ. вул. Московська, 30 вилучено ніж з дерев`яною ручкою 100 мм., клинок якого 135 мм.
08.01.2020 встановлено місце знаходження приміщення до якого мав доступ підозрюваний ОСОБА_4 на основі добровільної письмової згоди користувача квартири ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку 104, 105, 106, 223, 237 КПК України проведено огляд квартири за адресою: АДРЕСА_1 та вилучено ремінь із штанів, шарф коричневого кольору, светр чорного кольору, що були видані добровільно користувачем приміщення, як речі що належать підозрбваному ОСОБА_4 .
08.01.2020 слідчим слідчого відділу Печерського управління поліції винесено постанову при визнання речовими доказами що були вилучені в приміщенні квартири АДРЕСА_1 .
Усі зазначені речі визнані постановою слідчого речовим доказом та відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучене майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні.
Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому слідчий суддя вважає за доцільне, для ефективного розслідування з метою збереження речових доказів накласти арешт на вказане майнор.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на вилучене майно, з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 98, 100, 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно в ході огляду квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ремінь із штанів, шарф коричневого кольору, светр чорного кольору.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.
Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про накладення арешту/відмову у ньому може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1