Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
11 лютого 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

її захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі засідань Рівненського апеляційного суду апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 25 лютого 2019 року у кримінальному провадженні №0000152 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст.384 КК України, і

встановила :

Цим вироком ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Рожище Волинської області, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаюча за адресою АДРЕСА_2 , громадянку України, не одружену, офіційно не працевлаштовану, раніше не судиму, визнано винною та засуджено:

- за ч.2 ст.384 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки.

Звільнено ОСОБА_8 від призначеного судом покарання на підставі ст.49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності), а кримінальне провадження закрито.

Судом також вирішено долю речових доказів у провадженні та питання процесуальних витрат.

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні умисних дій, які виразились у завідомо неправдивих показаннях свідка у суді, поєднаного зі штучним створенням доказів захисту, - тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_8 , під час досудового розслідування кримінального провадження №0000019 від 15 січня 2013 року про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.365, ч.2 ст.121, ч.1 ст.366, ч.1 ст.396 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.365 та ч.2 ст.121 КК України, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, володіючи достовірною інформацією про факти та обставини, що мають значення для вказаного кримінального провадження, у ході проведення допиту її в якості свідка 22.01.2013 року, одночасного її допиту з ОСОБА_10 18 квітня 2013 року, одночасного її допиту з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 19 квітня 2013 року, які здійснювались із застосуванням відео зйомки, під час проведення слідчого експерименту за її участі 5 лютого 2013 року, допиту слідчим суддею в якості свідка 14 лютого 2013 року в порядку ст. 225 КПК України, в судовому засіданні Ківерцівського районного суду 15 жовтня 2013 року пояснювала, що вона бачила, як ОСОБА_10 та ОСОБА_11 27 жовтня 2011 року нанесли тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 в приміщенні гуртожитку колишнього центру реабілітації, що у АДРЕСА_3 .

У подальшому, 13 січня 2014 року, будучи допитаною в якості свідка в Ківерцівському районному суді Волинської області, що знаходиться в м.Ківерці Волинської області по вул. Грушевського, 20, та повторно попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, володіючи достовірною інформацією про факти і обставини, що мають значення для вказаного кримінального провадження, діючи умисно, з метою штучного створення доказів невинуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з метою допомогти їм в уникненні кримінальної відповідальності, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та неправдивість показань, змінила свої попередні показання та надала завідомо неправдиві показання суду про те, що 27 жовтня 2011 року ДІМ Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_13 та ДІМ Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_11 не застосовували до потерпілого ОСОБА_12 фізичного насильства.

У зв`язку зі зміною показів, даних ОСОБА_8 в якості свідка було втрачено один із основних доказів, що підтверджував вину ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

На підставі досліджених доказів Ківерцівським районним судом Волинської області 29 травня 2014 року постановлено виправдувальний вирок щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . В основу виправдувального вироку було покладено змінені показання свідка ОСОБА_8 від 13 січня 2014 року на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Не погодившись з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник адвокат ОСОБА_9 оскаржили судове рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 зазначає, що судове рішення є незаконним у зв`язку із тим, що ґрунтується не на матеріалах справи та правильних доказах, а на припущеннях й неправдивих показаннях свідків. Просить вирок суду щодо визнання її винною за ч.2 ст.384 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким її виправдати.

В апеляційній скарзі із доповненнями, захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_9 зазначає, що оскаржуваний вирок є необґрунтованим і незаконним з підстав неправильного застосування норм матеріального та кримінального процесуального права. Доводить, що суд не вказав, які саме дії вчинила ОСОБА_8 з метою штучного створення доказів невинуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зокрема, зазначив лише що її підзахисна підробила документи й виготовила інші фальшиві речові докази не конкретизувавши наведене. Також, апелянт переконує, що ОСОБА_8 жодних штучних доказів не створювала, а лише змінила їх у суді на прохання ОСОБА_14 та ОСОБА_15 дала слідству завідомо неправдиві показання щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в чому щиро розкаялась. Переконує, що вказані показання її підзахисна неодноразово повторювала в Ківерцівському, Локачинському та Маневицькому районних судах, однак Маневицький районний суд відкинув ці покази. Таким чином, суд порушив вимоги ч.2, ч.3 ст.337 КПК України, якими передбачена можливість зміни обвинувачення в суді прокурором або судом самостійно, якщо це не погіршує становище підсудного. Водночас, відповідальність за ч.1 ст.384 КК України значно менша, аніж за ч.2 ст.384 КК України, таким чином суд міг самостійно змінити обвинувачення на справедливе - більш м`яке та в подальшому застосувати не ст.49 КК України, а ст.45 КК України та звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, так я вона щиро розкаялася у вчиненому і приймала активну участь у розкритті вчиненого злочину.

Також, вважає що слід врахувати те, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 11.12.2014 року вирок Апеляційного суду Волинської області від 12.08.2014 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасовано як незаконний з тих причин, що Апеляційним судом Волинської області грубо порушено вимоги ст.23 КПК України, яка вимагає суд досліджувати докази безпосередньо і не визнавати доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Просить вирок суду щодо визнання її підзахисної ОСОБА_8 винною за ч.2 ст.384 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 виправдати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , які під час апеляційного розгляду підтримали вимоги викладені у апеляційних скаргах, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо вимог апеляційних скарг та вважав їх вимоги безпідставними, а вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, зазначених вимог закону суддею дотримано не було.

Так, принцип змагальності, закріплений у ст.22 КПК України. Такий принцип передбачає самостійне обстоювання стороною захисту своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, однак застосовується, де сторона обвинувачення надає суду свої докази, а сторона захисту свої. В даному ж випадку, у ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення підтвердились доводи апелянтів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо безпідставного врахування місцевим судом непідтверджених доказів сторони обвинувачення, всупереч презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Зокрема, колегією суддів з`ясовано, що судові рішення, які як доказ наводить сторона обвинувачення а саме вирок Ківерцівського районного суду від 29.05.2014 року та вирок Апеляційного суду Волинської області від 12.08.2014 року, скасовані в передбаченому законом порядку. Отже, такі судові рішення не мають юридичної сили, й усі докази на яких вони ґрунтувались до уваги брати не слід. З`ясовано, що на сьогоднішній день провадження щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , де ОСОБА_8 лише має давати свідчення повернулось у первинний його стан, і фактично, слухання у цій справі ще не розпочалось.

В контексті наведеного, Маневицький районний суд, постановляючи вирок від 25.02.2019 року щодо ОСОБА_8 невірно вказав, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано винуватими і їм призначено покарання (абз.3 стор.2 вироку від 25.02.2019 року). Вказаний вирок скасовано як незаконний і покликатись на нього не слід.

Крім того, колегія суддів бере до уваги правову позицію міжнародного судочинства, - так Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) розглядає реалізацію принципу змагальності крізь призму забезпечення рівності прав учасників судового розгляду, тобто за цієї позиції обвинувачення і захист діють на одному рівні, під контролем відносно суду. ЄСПЛ у справі «Мантованеллі проти Франції» дійшов висновку про порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що «одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див.:mutatis mutandis, рішення у справах «Лобо Мачадо проти Португалії» (LoboMachado v. Portugal) і «Фермьойлєн проти Бєльгії» (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., Reportsof Judgmentsand Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі «Нідерост-Губер проти Швейцарії» (Nidero?st Huberv. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п.24).»

Крім того, місцевий суд відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту, яка наполягала на запрошенні до суду й допиті приватного нотаріуса Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_16 , яка нотаріально засвідчила заяву ОСОБА_12 про те, що він надав недостовірні відомості щодо його побиття працівниками міліції, і водночас вивчення нотаріальних документів з цих питань.

Недопитаними залишилися і свідки, на яких покликалась ОСОБА_8 , які були понятими під час слідчого експерименту від 05.02.2013 року, проведеного слідчим прокуратури. В суд такі не з`явились, за тривалий час розгляду їх явка не забезпечена, свідки не допитані.

Таким чином, місцевим судом у ході постановлення вироку порушено вимоги ч.3 ст.374 КПК України. Наведена обставина перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що в силу вимог ч.1 ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування вироку й колегія суддів в даному випадку позбавлена можливості прийняти кінцеве рішення у справі.

Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.

Діючим КПК України визначені повноваження суду апеляційної інстанції, й ст.415 КПК України містить лише вичерпний перелік підстав, для призначення нового розгляду в суді першої інстанції через істотні порушення кримінального процесуального закону. Беручи до уваги викладене та виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.15), п.16) ч.1 ст.7 КПК України, колегія суддів вважає, що вирок Маневицького районного суду Волинської області від 25 лютого 2019 року щодо ОСОБА_8 , підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційні скарги апелянтів щодо наведеного є обґрунтованими та підлягають задоволенню у цій їх частині.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону слід ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 412, 415 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 25 лютого 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає чинності з моменту проголошення.

Судді :

_________ __________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3