Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

02 квітня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні №0000304 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 15 червня 2018 року) відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рокитне, Рокитнівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не інваліда, не працюючого, одруженого, на утриманні 2 малолітніх дітей, раніше судимого вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 15.02.2018 р. за ч.2 ст.125 КК України до 150 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити. Вважати його засудженим за ч.2 ст.389 КК України до одного року обмеження волі. На підставі ст.71 КК України приєднати до цього покарання невідбуту частину покарання за вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 15.02.2018 р. у кількості 18 днів обмеження волі і остаточне покарання визначити у виді 1 рік 18 днів обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік. В решті оскаржуваний вирок просить залишити без змін.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та призначено покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць. На підставі ст.ст.71,72 КК України до покарання призначеного за оскаржуваним вироком, приєднано покарання, призначене за вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2018 року і за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць 18 (вісімнадцять) днів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій, вважає вирок суду незаконним з підстав призначення судом першої інстанції покарання, що за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого. Посилається на те, що він має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, є непридатним до служби в ЗСУ, за місце проживання негативно не характеризується, а також на диспансерних обліках він не перебуває. Зазначає, що йому необхідно заробляти кошти для утримання сім`ї і по цій причині звільнення його від відбування покарання з випробуванням буде для нього більш прийнятною.

За вироком суду, ОСОБА_4 , будучи засудженим 15 лютого 2018 року Рокитнівським районним судом Рівненської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, до покарання у виді 150 годин громадських робіт та перебуваючи з 30.03.2018 на обліку в Рокитнівському районному секторі з питань пробації філії ДУ «Центр пробації» в Рівненській області, де останньому роз`яснено обов`язки та умови відбування покарання, а також попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання, про що 13.04.2018 відібрано підписку, порушив правила та умови відбування покарання, а саме у період з 16.04.2018 не прибув до КП «Рокитне» для виконання покарання, тобто умисно, без поважних причин не відбув жодної години громадських робіт, чим ухилився від відбування покарання призначеного за вироком суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_7 в суд апеляційної інстанції не прибувли, про час і місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином. Разом з тим, до суду ними було скеровано заяви про розгляд справи без їх участі. А тому, порадившись на місці, колегія суддів вирішила продовжити розгляд апеляційної скарги у відсутність обвинуваченого та його захисника адвоката.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора щодо відмови у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні, зазначеного у вироку кримінального правопорушення, ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.389 КК України є вірною та в поданій обвинуваченим апеляційній скарзі не оспорюється.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі обвинуваченого порушується питання про необгрунтованість вироку внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів керуючись ст.404 КПК України не наводить доводи на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні поставленого йому у вину злочину та його кваліфікації.

Згідно ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) Закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За вимогами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що помякшують і обтяжують покарання.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визначаються також Європейським судом з прав людини який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

При цьому, згідно зі статтею 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В поданій апеляційній скарзі на вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 жовтня 2019 року обвинувачений посилається на необгрунтованість та незаконність оскаржуваного вироку через призначення йому суворого покарання та без застосування ст.75 КК України, оскільки судом першої інстанції не в повній мірі взято до уваги особу обвинуваченого та його сімейний стан.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання у виді арешту на строк 1 місяць, врахував усю сукупність встановлених обставин кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, повне визнання вини та розкаяння у вчиненому, та прийшов до висновку призначити покарання у виді арешту ближче до найнижчої межі. Крім того, суд першої інстанції належним чином оцінив та врахував при призначенні покарання дані про особу винного, а саме те, що ОСОБА_4 раніше судимий, має постійне місце проживання де характеризується добре, має на утриманні двоє малолітніх дітей. До того ж, судом першої інстанції обтяжуючих покарання обставин не встановлено.

Мотивуючи своє рішення про відсутність можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, місцевий суд, окрім вищевикладених обставин, врахував, що відповідно до досудової доповіді органу пробації, ризик вчинення обвинуваченим повторного правопорушення не визначався у зв`язку з неявкою особи до органу пробації. Також судом першої інстанції враховано, що вирок Рокитнівського районного суду від 15 лютого 2018 року обвинуваченим слід відбувати реально, а тому при призначенні покарання за сукупністю вироків за таких обставин застосування положень ст..75 КК України є неприпустимим.

Таким чином, наведені обставини надали суду першої інстанції підстави для висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про відсутність можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від вібування призначеного покарання з випробуванням, оскільки його перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства.

Тому доводи обвинуваченого, які він покладає в основу зміни вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та повністю їм суперечать, а тому є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні №0000304 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 15 червня 2018 року) відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3