Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

17 лютого 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2019 року, ?

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2019 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Вказана ухвала суду оскаржена в апеляційному порядку захисником ОСОБА_7 .
З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Рівненському районному суді перебуває кримінальне провадження №0001253 від 01 жовтня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 покликається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду. Зазначає, що прокурор не навів наявність ризиків, які дають підстави вважати, що ОСОБА_6 може ухилятись від органів досудового розслідування та суду, вплинути на свідків чи іншим чином перешкодити кримінальному провадженню. Просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт із покладанням відповідних обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Метою і підставою продовження тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, незаконно впливати на потерпілих та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону Украини "Про виконання рішень і застосування практики Європейского суду з прав людини", тримання під вартою не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи в скоєнні злочину, є умовою sine qua non (обов`язковою, неодмінною умовою) законності продовження терміну ув`язнення під варту і відповідає реальним вимогам громадського інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, має більшу вагу, ніж право на повагу свободи особи (§ § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 08.06.2006 року у справі "Корчуганова проти Росії", § § 66, 67 рішень ЕСПЛ від 07.04.2005 у справі "Рохлина проти Росії", § § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 01.06.2008 у справі "Мамедова проти Росії", § 79 рішень ЕСПЛ від 10.02.2011 року по справі "Харченка проти України", § § 40-42 рішення ЕСПЛ від 02.03.2006 року у справі "Долгова проти Росії").
Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим на його користь, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
Під час апеляційного розгляду, прокурор ОСОБА_5 вказав, що ОСОБА_6 неодружений, не навчається, працездатний, тяжкими хворобами не хворіє, не має законного джерела доходів. Заявлені ризики не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, оскільки ОСОБА_6 може переховуватися від слідства та суду (об`єктивно підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років); може вичинити інші кримінальні правопорушення (раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, востаннє у 2016 році був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки); оскільки свідки та очевидці даного злочину продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання, які відомі обвинуваченому, та їх свідчення мають істотне значення у даному кримінальному провадженні, то ОСОБА_6 може незаконно впливати на них, чинити фізичний, психологічний тиск заради їхньої відмови від наданих показів чи їх зміни.

Крім того, прокурор ОСОБА_5 зазначив, що запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 ухвалою Рівненського районного суду від 14 лютого 2020 року був продовжений до 14 квітня 2020 року.

Судом першої інстанції враховано відомості про особу обвинуваченого та відсутність стримуючих факторів, а саме те, що ОСОБА_6 не одружений, ніде не навчається, не похилого віку, тяжкими хворобами не хворіє, не працює, тобто не має законного джерела доходів. За наведеного, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який на думку колегії суддів буде достатнім засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 .

Доказів на спростування висновків суду захисником в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3