Житомирський апеляційний суд
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №296/10171/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 24 грудня 2019 року, якою продовжено дію раніше застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу, у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 21 лютого 2020 року та визначено заставу у розмірі 105 655 гривень, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає ухвалу незаконною, постановленою без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що суд першої інстанції порушив його права, оскільки розглянув справу без його участі та без участі його захисника. Вказує, що він не визнає своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки він його не вчиняв і матеріали справи не містять доказів, які підтверджують те, що саме він вчинив вказаний злочин.
В ухвалі суду зазначено, що на розгляді в Корольовському районному суді м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 24.12.2019 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено дію раніше застосованого запобіжного заходу до 04.01.2020 року, із визначенням розміру застави.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, посилаючись на те, що строк застосування запобіжного заходу спливає 04.01.2020 року, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час.

Також прокурор зазначив, що обвинуваченому вже змінювався запобіжний захід із тримання під вартою на заставу 23.01.2019р. Житомирським районним судом, і після внесення застави ОСОБА_7 ухилявся від явки до суду, у зв`язку з чим до нього неодноразово застосовувались примусові приводи. Крім того, він є обвинуваченим одночасно у трьох кримінальних провадженнях в різних судах Житомирської області, за вчинення умисних злочинів.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочині, неодружений, дітей не має, офіційно не працює, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №296/10171/18, в провадженні Корольовського районного суду м.Житомира перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 331 КПК України.
Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років.
Також судом враховано, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, є обвинуваченим у трьох кримінальних провадженнях, які перебувають на розгляді Корольовського районного суду м. Житомира, Житомирського районного суду Житомирської області, Червоноармійського районного суду Житомирської області, неодружений, дітей не має, офіційно не працює, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме : переховування від суду та вчинення ним інших кримінальних правопорушень, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.
Вказані обставини не заперечувалися сторонами і при апеляційному розгляді.

Враховуючи вищенаведене та доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд першої інстанції порушив його права, розглянувши справу у його відсутності та у відсутності його захисника, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження. Так, з технічного відеозапису судового засідання від 24.12.2019 року вбачається, що в судовому засіданні були присутні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , які надавали свої пояснення.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не визнає своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і матеріали провадження не містять доказів, які підтверджують те, що саме він вчинив вказаний злочин, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки на даній стадії в апеляційному порядку можливий перегляд лише рішення суду щодо продовження запобіжного заходу, тому зазначене не є предметом перегляду апеляційного суду.
Доводи захисника під час апеляційного розгляду про те, що прокурором не доведено неможливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 29.10.2018 року вже змінювався запобіжний захід з тримання під вартою на заставу, але після внесення застави ОСОБА_7 ухилявся від явки до суду, у зв`язку з чим до нього неодноразово застосовувались примусові приводи.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 не змінилися з часу попереднього продовження запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.
Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 24 грудня 2019 року, якою продовжено дію раніше застосованого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 21 лютого 2020 року та визначено заставу у розмірі 105 655 гривень без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :