ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/5654/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1109/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , Цілюрика ВП.,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2018 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця Республіка Грузія, м. Тетріцкаро, освіта 6 класів, офіційно не працюючого, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не має судимостей в силу ст. 89 КК України,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки в кримінально-виконавчій установі. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання з 09.06.2018 року, зарахувавши в строк покарання строк попереднього ув`язнення в СІЗО. Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироку законної сили залишено без змін - у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 27.
Долю речових доказів вирішено відповідно до норм ст. 100 КПК України.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Вказаним вироком встановлено, що 08.06.2018 року приблизно о 23-50 годині, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , знаходячись біля залізничної станції «Лосєво-2», розташованої за адресою: м.Харків, пр-т Московський, 299 Д, побачив раніше йому незнайомого потерпілого ОСОБА_11 , 1998 року народження, який тримав у руках свій мобільний телефон марки «Apple iphone 5», і діючи з умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів наблизився до потерпілого ОСОБА_11 обличчям до обличчя та тримаючи в правій руці ніж та погрожуючи ним потерпілому застосувати насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я, здійснив напад з метою заволодіння майном потерпілого та заволодів вищезазначеним мобільним телефоном марки «Apple iphone 5», вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2703 від 09.07.2018 року 2085,00 грн. та гаманцем, в якому знаходились грошові кошти у розмірі 200 грн., які потерпілий під погрозою насильства передав
ОСОБА_12 подальшому ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми умисними діями завдав матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 2285,00 грн.
Не погодившись з рішенням суду,обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_10 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подали на нього апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок в частині призначеного покарання змінити, застосувати норми ст. ст. 66, 69 та 75 КК України, пом`якшивши призначене покарання та звільнивши від його відбування. В обґрунтування своєї апеляційної вимоги апелянт зазначає про те, що при ухваленні вироку суд першої інстанції не взяв до уваги суттєво пом`якшуючу обставину, а саме те, що в даний момент він знаходиться в цивільному шлюбі зі співмешканкою ОСОБА_13 , яка є вагітною. Вважає, що недоцільно позбавляти його волі, тим самим відривати від сім`ї її годувальника. Крім того зазначає, що суд першої інстанції не врахував пом`якшуючі обставини для призначення більш м`якого покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину де він на стадії досудового розслідування та судового розгляду визнав свою вину у повному обсязі, а також не врахував добровільне відшкодування шкоди.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю, застосувати до ОСОБА_6 норму ст. 75 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності з випробуванням терміном на два роки. В обґрунтування своєї апеляційної вимоги апелянт зазначає, що суд ухвалюючи цей вирок, не з`ясував всіх обставин злочину та безпідставно не застосував до обвинуваченого норму ст. 75 КК України. В результаті чого, судом було призначено реальне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, що відповідно до вимог 414 КПК України не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Крім того пояснює, що при проведенні судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав у повному обсязі, щиро покаявся у вчиненому, а його цивільна дружина у повному обсязі відшкодувала потерпілому всі збитки у зв`язку з чим він претензій до обвинуваченого не мав та у судовому засіданні надав заяву, в якій прохав застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України. Також зазначає, що суд не врахував, що ОСОБА_6 не має судимостей в силу ст. 89 КК України та має позитивну характеристику з місця реєстрації.
Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. В обґрунтування свої позиції прокурор вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання.
В судове засідання апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду апеляційних скарг не з`явився, надав заяву в якій зазначив про те, що в нього закінчилися повноваження на здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому просив розгляд справи перенести на іншу дату з метою вирішення питання його подальшої участі у кримінальному провадженні.

Судова колегія вважає, що задоволення заяви захисника ОСОБА_10 про відкладення розгляду справи призведе до безпідставного затягування судового процесу та є перешкодою для розгляду кримінального провадження в розумні строки, що передбачено нормами ст. 28 КПК України, а тому у зв`язку з закінченням повноважень у захисника ОСОБА_10 , колегія суддів дійшла висновку про необхідність залучення захисника для здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_6 за призначенням з Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Харківській та Луганській областях.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого у повному обсязі, а також прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, а ще і врахуванням обставин, що пом`якшують покарання, а саме визнання обвинуваченим своєї вини та щире каяття, а також добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому в розмірі 5000,00грн.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Крім того, суд при призначенні покарання врахував відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , тобто те, що він в силу ст. 89 КК України судимостей не має, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2016 року з приводу вживання опіоїдів без синдрому залежності, офіційно не працевлаштований, є громадянином Грузії, як зазначає, то проживає разом із співмешканкою ОСОБА_13 , що є вагітною.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 про неврахування зазначених вище відомостей про особу обвинуваченого та позиції потерпілого, який просив не призначати йому реальне покарання, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки всі перелічені обвинуваченим та захисником відомості та позиція потерпілого, яка не може бути для суду визначальною, були досліджені судом першої інстанції та враховані при призначенні покарання ОСОБА_6 .

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, яке призначено обвинуваченому.
Апеляційні доводи прокурора про м`якість призначеного покарання та необхідності скасування вироку суду і постановлення нового вироку, яким призначити покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, з урахуванням фактичних обставин справи, тяжкості вчиненого злочину та вищенаведених даних про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, є також безпідставними.
Згідно даних кримінального провадження та поданих апеляційних скарг об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують або обтяжують покарання, та суттєво зменшують або збільшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а твердження апелянтів щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку.
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75, 69, 69-1 КК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без її ізоляції від суспільства, а призначення більш м`якого покарання - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети щодо його виправлення.
За таких обставини, апеляційне прохання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_10 про зміну вироку та пом`якшення його покарання, а також прокурора щодо скасування вироку суду з постановленням нового, з урахуванням наведених ними доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені ними доводи не можуть вважатися достатніми підставами для призначення обвинуваченому іншого покарання.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65, 66, 67 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання.
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для будь-якого пом`якшення чи посилення покарання обвинуваченого.
Призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч.1 п.1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим Ціклаурі Арсені - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

_______________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_14