ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1478/20 Справа № 180/179/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 березня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 травня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із обмеженням волі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвала суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є незаконною через низку істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а також необґрунтована, оскільки суд не оцінив доводи сторони захисту та не надав їм оцінки в мотивувальній частині судового рішення.
Звертає увагу на те, що в судовому засіданні прокурор, в порушення вимог ч. 1 ст.183 КПК України, взагалі ігнорував питання щодо розгляду можливості застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.
Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 березня 2020 року ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 травня 2020 року з альтернативою внесення застави в розмірі 749 190 гривень та покладанням процесуальних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що встановленні ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення не змінилися, а також розгляд кримінального провадження з об`єктивних причин не може бути закінчений до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, крім того, матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, а наявність обставини, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, не є безумовною підставою для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ця обставина в цьому випадку не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому підстав для зміни запобіжного заходу на цей час немає.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року за № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Марганецького міського суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0000473від 06 червня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, і ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

З матеріалів провадження встановлено, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2019 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави - 749 190 гривень.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 25 березня 2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з тих підстав, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були визначені раніше, продовжують існувати.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що судом правильно встановлена наявність ризику того, що обвинувачений може переховуватися від суду, тому що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які законом у разі доведення його вини передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна, тому обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись на волі, може переховуватись, а також враховуючи, що обвинувачений ніде не працює, дітей на утриманні не має, тому є наявність існування ризику - продовження вчиняти інші злочини, оскільки ОСОБА_8 інкримінується вчинення злочинів, в тому числі і розповсюдження психотропної речовини метамфетаміну, продаж якої був його єдиним джерелом доходу. За цих обставин відсутні підстави для зменшення розміру застави.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені і об`єктивно існують, та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини, а також те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів за попередньою змовою групою осіб, де він здійснював керівництво цією групою, із значною кількістю епізодів, та продовжує тривати судовий розгляд, дослідження доказів, а тому ризики ще не відпали.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
При цьому, доводи обвинуваченого, надані в суді апеляційної інстанції, щодо зменшення розміру застави, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зменшений розмір застави, не забезпечить виконання покладених на нього обов`язків.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 березня 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 березня 2020 рокущодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4