ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/97/20 Справа № 212/3695/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
його захисника-адвоката ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
представника потерпілого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження № 0000923 за апеляційними скаргами заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 липня 2019 року відносно ОСОБА_8 , -
Встановила:
цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тимофіївка Новоархангельського району Кіровоградської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, інвалідом не являється, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 121 КК України - у виді 5 років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 185 КК України - у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання у виді 5 років позбавлення волі, з випробуванням на 3 роки, якщо він протягом визначеного судом випробувального терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у виді домашнього арешту, до набрання вироком законної сили, залишено без змін.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 1 756 грн. 31 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди, - суму в розмірі 20 000 грн., а також витрати на надання юридичних послуг в розмірі 5 000 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він близько 17.30 годин 09 березня 2019 року, зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_10 , після чого вони пішли на територію КЗ «Криворізька міська лікарня № 9» ДОР в м. Кривому Розі, де вживали спиртні напої.
Близько 19.30 годин, ОСОБА_13 та ОСОБА_10 пішли за місцем свого мешкання, до гуртожитку, розташованому за адресою: будинок АДРЕСА_2 , де по дорозі між ними відбулась побутова сварка.
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, ОСОБА_13 , діючи з метою спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, з мотивів гострої неприязні до нього, в той же день, приблизно о 19.50 годин, завдав не менш 3 ударів кулаками в обличчя потерпілого ОСОБА_10 праворуч та ліворуч, не переслідуючи за мету спричинити останньому смерть, від чого останній впав на землю та втратив свідомість.
Після чого, отямившись, потерпілий ОСОБА_10 підвівся та зайшов до приміщення вказаного гуртожитку, де ОСОБА_13 повалив потерпілого на підлогу та завдав не менш 4-х ударів взутими ногами по тулубу, верхній правій кінцівці та в обличчя ОСОБА_10 .
Після чого, ОСОБА_13 пішов з місця скоєння злочину, а потерпілому ОСОБА_10 було викликано швидку допомогу, останнього було госпіталізовано до КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР.
В результаті протиправних дій ОСОБА_14 , потерпілому ОСОБА_10 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закрита черепно-мозкова травма: перелом лобної кістки праворуч, забій головного мозку; перелом нижньої щелепи в ділянці суглобового відростку праворуч, перелом кісток спинки носу, забійна рана і синці обличчя, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.
Окрім цього, о 10:00 годині 14 квітня 2019 року, ОСОБА_8 перебував в приміщенні кімнати АДРЕСА_3 , в якій проживає разом з матір`ю - ОСОБА_15 , реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, шляхом вільного доступу таємно викрав зі столу в приміщенні кімнати майно, яке належить потерпілій ОСОБА_16 на суму 1000 гривень, та з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, завдавши потерпілій збитку на вказану суму.
В апеляційних скаргах:
- прокурор просить вирок, в частині призначеного покарання скасувати, через безпідставне, на його думку, звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбуття покарання з випробуванням.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України - у виді позбавлення волі строком 5 років, за ч. 1 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вважає, що судом не враховано зухвала поведінка та особлива жорстокість обвинуваченого, який тривалий час руками і ногами наносив потерпілому тілесні ушкодження. В процесі побиття потерпілий втрачав свідомість, а коли приходив до тями обвинувачений продовжував наносити йому тілесні ушкодження.
Зазначає, що судом хоча і визнано обставинами, що пом`якшують покарання - щире каяття та сприяння у розкритті злочину, але обвинувачений не виявив бажання виправити ситуацію, шкоду, заподіяну своїми злочинними діями, не відшкодував, негативні наслідки своєї злочинної діяльності не усунув.
- потерпілий просить вирок, в частині призначеного покарання, скасувати через його м`якість, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 реальну міру покарання у вигляді позбавлення волі.
Також просить задовольнити його позовну заяву в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень в повному обсязі.
Вважає, що суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, не врахував тяжкість вчиненого злочину, його думку, як потерпілого, про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, те, що ОСОБА_8 не відшкодував йому ні матеріальної, ні моральної шкоди.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційній вимоги сторони обвинувачення та просив їх задовольнити в повному обсязі, прохання обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційні скарги прокурора та потерпілого залишити без задоволення, а вирок без змін, заслухавши потерпілого та його представника, які просили задовольнити його апеляційну скаргу та прокурора в повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого, та доведеність його вини у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 185 КК України, є вірними, ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, і які ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються.
Що стосується доводів прокурора та потерпілого про необґрунтованість призначення обвинуваченому м`якої міри покарання, то колегія суддів вважає ці доводи слушними та зазначає, що відповідно з вимогами ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Із роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).
Між тим, вимоги Закону судом першої інстанції не було дотримано.
Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком, суд послався на вчинення ним злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, за місцем мешкання характеризується добре, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.
В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд врахував: щире каяття в скоєному та сприяння у розкритті злочинів.
Обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції не належним чином враховано зухвалу поведінку та особливу жорстокість обвинуваченого, який тривалий час руками і ногами спричиняв потерпілому тілесні ушкодження. В процесі побиття потерпілий втрачав свідомість, а коли приходив до тями обвинувачений продовжував наносити йому тілесні ушкодження. На думку колегії суддів, виправлення ОСОБА_8 неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Дані обставини судом першої інстанції належним чином до уваги взяті не були, та при призначенні покарання обвинуваченому, суд не навів переконливих доводів для застосування вимог ст. 75 КК України, та необґрунтовано прийшов до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_8 від покарання з випробуванням.
Колегія суддів, вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, а призначене покарання із застосуванням ст. 75 КК України, є несправедливим внаслідок м`якості.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Виходячи з наведеного, на підставі ст. 414 КПК України, даний вирок підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 185 КК України, у відповідності до статей 65-67 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжкого ступеню, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується добре, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.
Обставин, що обтяжують покарання, - колегією суддів не встановлено.
В той же час обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, колегія суддів враховує його щиросердне каяття та активне сприяння розслідуванню злочинів.
Колегія суддів також враховує, що судом першої інстанції не було враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 не працює, не зареєстрований як безробітний, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується добре, не має офіційних джерел прибутку, що підвищує ризик вчинення ним інших аналогічних злочинів.
Колегія суддів враховує, що потерпілий просив суворого покарання для обвинуваченого.
Колегія суддів при цьому вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 2 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, право кожного громадянина на життя охороняється законом. Відповідно до ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Тому колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора та потерпілого і призначити ОСОБА_8 покарання:
- за ч. 1 ст. 121 КК України - у виді 5 років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 185 КК України - у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Також колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вимоги апеляційної скарги потерпілого, щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого 50 000 гривень в відшкодування моральної шкоди, остільки задоволення позовних вимог в цій частині у розмірі лише 20 000 гривень є несправедливим, неспіврозмірним з характером перенесених душевних переживань та моральних страждань. Колегія суддів враховує, що в результаті побиття, потерпілому спричинено тяжку травму і він постійно відчуває головні болі та недомагання.
В решті вирок слід залишити без змін.
На думку колегії суддів, саме такий вид та розмір покарання буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а стягнення коштів у розмірі 50 000 гривень, в відшкодування моральної шкоди, завданої здоров`ю буде відповідати вимогам, які зазначені в роз`ясненнях, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховуючи характер і глибину душевних, емоційних, моральних переживань та страждань, перенесених потерпілим в результаті неправомірних дій обвинуваченого, який спричинив зазначені у вироку тяжкі тілесні ушкодження.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_10 , - задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 липня 2019 року відносно ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди, скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання:
- за ч. 1 ст. 121 КК України - у виді 5 років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 185 КК України - у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілого про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень, - задовольнити. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 50 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В решті вирок суду залишити без змін.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4