Справа №127/5304/20
Провадження №1-кс/127/2503/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2020 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Київського відділення Вінницького відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Тернопільської області, Підволочиського району, с. Зарубинці, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Київського відділення Вінницького відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 , 02.03.2020 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , яке мотивоване тим, що СВ Київського відділення Вінницького відділу поліції ГУ НП у Вінницькій областіпроводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 00003280, відомості про яке внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.08.2018 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156, ч. 2, 4 ст. 152, ч. 2, 4 ст. 152 КК України.
16.08.2019 ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженцю Тернопільської області, Підволочиського району, с. Зарубинці, громадянину України, з середньою освітою, непрацюючому, неодруженому, зареєстрованому: АДРЕСА_1 ,фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму - повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи членом сім`ї (вітчимом).

В подальшому 26.11.2019 року провадження було відновлено з метою проведення інших слідчих дій, а саме для об`єднання ще двох проваджень, а саме № 0001483 та № 0001484, а також повідомлення родичам про зміну підозри ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого 26.11.2019 року провадження знову було зупинено. Тобто, 26.11.2019 року ОСОБА_6 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2, 4 ст. 152, ч. 2, 4 ст. 152 КК України.
Досудовим розслідуванням установлено, що в період з червня 2018 року по 09.08.2018 року, точні дати та час слідством не встановлено, ОСОБА_6 перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому у нічний час доби (точний час слідством не встановлено) з метою вчинення неодноразових розпусних дій, заходив до дитячої кімнати, у якій спала його малолітня падчерка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та лягав до останньої в ліжко.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 діючи з прямим умислом, з метою вчинення розпусних дій, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є малолітньою, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, став неодноразово вчиняти відносно неї розпусні дії, які виражалися у оголенні її тіла зокрема грудей, мацання їх та відвертих поцілунках з ОСОБА_7 , а також всупереч волі останньої примушував торкатись рукою до його статевого органу, що викликає статеві збудження, тим самим вчинив відносно неї розпусні дії.
Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, - вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи членом сім`ї (вітчимом).
Крім того в ході досудового розслідування встановлено, що в червні 2018 року, точний час слідством не встановлено, ОСОБА_6 перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому у нічний час доби (точний час слідством не встановлено) у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на зґвалтування неповнолітньої падчерки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого зайшов до дитячої кімнати, у якій спала остання та ліг до неї в ліжко.
ОСОБА_6 діючи з прямим умислом, з метою вчинення дій сексуального характеру, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є малолітньою, останній реалізовуючи свій злочинний умисел, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з метою задоволення статевої пристрасті, скориставшись недостатньо зрілою і недостатньо сформованою її сексуальною поведінкою використовуючи безпорадний стан потерпілої, тобто відсутність у потерпілої можливості чинити опір через свій малолітній вік, порушуючи статеву недоторканість і нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток малолітньої, продемонстрував ОСОБА_7 свій статевий орган, застосувавши фізичне насильство, що виразилось в утриманні її тіла в лежачому положенні та утриманні її рук, зняв з неї одяг і всупереч її волі вагінально проник у тіло останньої, чим вчинив зґвалтування малолітньої ОСОБА_7 . Після вчинення вказаних насильницьких дій, ОСОБА_6 висловлював погрози ОСОБА_8 щодо замовчування факту її зґвалтування від рідних.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №1013 від 27.09.2018 року, дівоча перетинка у ОСОБА_7 , порушена, про що свідчить наявність на ній відповідно цифрі «2» умовно годинникового циферблату зарубцьованого розриву, давністю утворення в будь-який термін понад три тижні до обстеження, проведеного 14.08.18 року,виникло від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути і напружений статевий член.
Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 4 ст. 152 КК України, - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчинені щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах та яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.
Крім того в ході досудового розслідування встановлено, що в липні 2018 року, точний час слідством не встановлено, ОСОБА_6 перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому у нічний час доби (точний час слідством не встановлено) у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на зґвалтування неповнолітньої падчерки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого зайшов до дитячої кімнати, у якій спала остання та ліг до неї в ліжко.
ОСОБА_6 діючи з прямим умислом, з метою вчинення дій сексуального характеру, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є малолітньою, останній реалізовуючи свій злочинний умисел, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно,повторно, з метою задоволення статевої пристрасті, скориставшись недостатньо зрілою і недостатньо сформованою її сексуальною поведінкою використовуючи безпорадний стан потерпілої, тобто відсутність у потерпілої можливості чинити опір через свій малолітній вік, порушуючи статеву недоторканість і нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток малолітньої, продемонстрував ОСОБА_7 свій статевий орган, застосувавши фізичне насильство, що виразилось в утриманні її тіла в лежачому положенні та утриманні її рук, зняв з неї одяг і всупереч її волі вагінально проник у тіло останньої, чим вчинив зґвалтування малолітньої ОСОБА_7 . Після вчинення вказаних насильницьких дій, ОСОБА_6 висловлював погрози ОСОБА_8 щодо замовчування факту її зґвалтування від рідних.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №1013 від 27.09.2018 року, дівоча перетинка у ОСОБА_7 , порушена, про що свідчить наявність на ній відповідно цифрі «2» умовно годинникового циферблату зарубцьованого розриву, давністю утворення в будь-який термін понад три тижні до обстеження, проведеного 14.08.18 року, виникло від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути і напружений статевий член.
Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 4 ст. 152 КК України, - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчинені повторно, щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах та яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.
Вина ОСОБА_6 у вчиненні ним вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви від ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення від 09.08.2018; протоколом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ;протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; висновком експерта СМЕ; протоколом огляду документу; повідомленням про підозру ОСОБА_6 ; протоколом огляду документу; відповіддю з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

Так, підставою застосування вказаного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156, ч. 2, 4 ст. 152, ч. 2, 4 ст. 152 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_6 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми до років позбавлення волі.

Так, ОСОБА_6 розуміючи, що за скоєне йому може загрожувати міра покарання у виді позбавлення волі, останній переховується від органів досудового розслідування та в подальшому суду з метою уникнення відповідальності за вчинене, оскільки останній одразу після виявлення факту вчинення розпусних дій покинув територію Україну, про що свідчить відповідь на запит від Державної прикордонної служби України, а саме 12.08.2019 року, ОСОБА_6 залишив територію України через пункт пропуску «Краківець» до Республіки Польща.

Окрім цього, необхідно прийняти до уваги те, що перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків та потерпілу з метою зміни їхніх показань, щоб уникнути кримінальної відповідальності або з метою отримання більш м`якого покарання за вказані кримінальні діяння.

16.08.2019 року, Вінницьким міським судом, застосовано запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Вказаною ухвалою підозрюваного зобов`язано, у разі внесення застави покладено обов`язок: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

Однак ОСОБА_6 вийшовши під заставу, не виконав покладених судом обов`язків, а саме: відлучився з місця проживання не повідомивши слідчого, прокурора, суд та перетнув кордон України про що свідчить відповідь з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України,а саме, що 09.10.2019 року ОСОБА_6 виїхав за територію України.

17.10.2019 року ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук.
Враховуючи неможливість, запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. На підставі викладеного слідчий просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просив обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_4 заперечував щодо обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Підозрюваний ОСОБА_6 доставлений в судове засідання не був так як знаходиться у міжнародному розшуку.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, захисника, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 193 ч. 1 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Згідно ст. 193 ч. 6 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутністю підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Невиконання вимог вищевказаної статті унеможливлює розгляд питання про застосування обраного запобіжного заходу.

Аналогічну позицію викладено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013.
Так, слідчий суддя, суд наділений правом розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК, буде доведено, що такого підозрюваного, обвинуваченого оголошено у міжнародний розшук (ч.6 ст. 193 КПК). Обов`язок доведення факту перебування підозрюваного, обвинуваченого у міжнародному розшуку покладається на слідчого, прокурора, який подав клопотання про застосування запобіжного заходу, та підтверджується відповідними відомостями (довідка, витяг із бази даних Інтерполу тощо). При цьому після затримання особи, яка перебувала у міжнародному розшуку, слідчий суддя, суд не пізніш як через сорок вісім годин з часу доставки такої особи до органу досудового розслідування, юрисдикція якого поширюється на місце вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід за обов`язкової присутності такого підозрюваного, обвинуваченого.
Під час ознайомлення із матеріалами клопотання судом встановлено, що станом на день розгляду вищевказаного клопотання ОСОБА_6 оголошений у міжнародний розшук, що підтверджується постановою старшого слідчого СВ Київського відділення Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_12 від 17.10.2019.

Крім того, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів, за одне з яких законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).
На думку суду, відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про ймовірну причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
На даний час органом досудового розслідування ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за одне з яких законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років. Отже, враховуючи тяжкість вчинених злочинів, міру покарання, яка може бути до нього застосована у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 4 ст. 152 КК України, а також те, що останній одразу після виявлення факту вчинення розпусних дій покинув територію Україну, про що свідчить відповідь на запит від Державної прикордонної служби України, а саме 12.08.2019 року ОСОБА_6 залишив територію України через пункт пропуску «Краківець» до Республіки Польща, крім того, останній порушив застосований йому запобіжний захід у вигляді застави, а саме відлучився з місця проживання не повідомивши слідчого, прокурора, суд та перетнув кордон України про, що свідчить відповідь з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, а саме, що 09.10.2019 року ОСОБА_6 виїхав за територію України, а тому дані обставини свідчать проте, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні,перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При вирішенні питання щодо задоволення клопотання слідчий суддя враховує, що слідчим та прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, тому переконується в доцільності задоволення клопотання та застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу тримання під вартою.

Суд при обрані запобіжного заходу не встановлює строк його дії, оскільки підозрюваний на час розгляду клопотання перебуває у міжнародному розшуку, даний запобіжний захід був обраний у відсутність останнього.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні Летельє проти Франції від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальшого тримання під вартою.
Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого задовольнити.

Обрати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя