Справа № 199/8546/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2020 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №0001800 відносно ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Під час судового розгляду захисником ОСОБА_5 заявлені чотири клопотання про визнання недопустимими докази, яке підтримано обвинуваченим ОСОБА_6 , проти яких заперечували прокурор та потерпілий, а саме: визнання оглядів місця події, який проведено слідчими СВ АНД ВП ДВП ГУНГІ в Дніпропетровській області та складених слідчими протоколів огляду: ОСОБА_7 20.09.2018 року; вилучені під час проведення 20.09.2018 року огляду місця події автотранспортні засоби: отримані під час проведення слідчим огляду місця події 4 сліди пальців рук на 4 ліпких стрічках знятих з моторолера «Хонда Дио F35», які долучені до обвинувального акту у паперовому конверті; огляди місця події, які проведено слідчим ОСОБА_8 09.10.2018 року та докази, отримані під час проведення зазначеної слідчої (розшукової) дії, такими, що здійснені з істотним порушенням вимог КПК України, а докази, отримані під час проведення зазначеної слідчої (розшукової) дії недопустимими ; визнати недопустимим доказом дактилокарту ОСОБА_6 (а.м. 85), як таку, що отримана з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону , крім того, визнати недопустимим доказом висновок експерта № 26/4.6/1060 від 10.10.2018 року, якій складено експертом дактилоскопічних видів досліджень та обліків відділу криміналістичних видів досліджень Дніпровського НДЕКУ МВС України ОСОБА_9 оскільки зазначений висновок складено експертом за результатом використання та дослідження зразків, отриманих з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та які є недопустимими доказами.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд вважає вказати на наступне.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зазначене свідчить, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлені, зокрема, дотриманням порядку оцінки доказів і визначенням їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів повинна бути оцінена судом з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст.94 КПК України).
Вирішуючи клопотання сторони захисту, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення остаточного судового рішення вироку, коли відповідно до п.1 ч.3 ст.374 КПК України, суд зазначає у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визначене судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Критеріями допустимості доказів є: належне процесуальне джерело (ч.2 ст.84 КПК України містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає); належний суб`єкт збирання доказів (докази можуть бути зібрані тільки тими суб`єктами, які згідно з нормами КПК України мають на це право); належна процесуальна форма (встановлений КПК України порядок здійснення кримінального провадження в цілому і проведення окремих процесуальних дій).
Отже, допустимість доказів як ознака їх якості визначається нормами кримінального процесуального закону.
Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку, а питання про визнання доказів недопустимими вирішується судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.89 КПК України) у кожному конкретному випадку залежно від характеру і наслідків порушень критеріїв допустимості.
При цьому оцінка доказів передбачає їх відповідний аналіз у всій сукупності та взаємозв`язку (ст. 94 КПК України), а при визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу.
Окрім того, висновок суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.
На думку суду, викладені у клопотаннях захисника аргументи потребують аналізу законності низки взаємопов`язаних процесуальних дій та рішень у кримінальному провадженні, твердження захисника щодо допущених порушень під час досудового розслідування, заперечення з цього приводу сторони обвинувачення, підлягають дослідженню судом під час судового розгляду шляхом оцінки законності прийняття процесуальних рішень та дій під час досудового розслідування, дослідження процесуальних документів та відповідних доказів, проаналізувати критерії допустимості доказів, а саме законність джерела, законний спосіб їх отримання, процесуальне оформлення ходу проведення оглядів та вилучення речей.
Тому, з огляду на викладене та припис ч.1 ст.89 КПК України, з огляду на те, що судом має бути надана оцінка кожному доказу, вказаному у клопотаннях захисника та це може бути вирішено тільки в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку, тому суд вважає, що клопотання, заявлене стороною захисту про визнання недопустимими докази, на які посилався захисник у своїх клопотаннях, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотань, заявлених захисником ОСОБА_5 про визнання доказів недопустимими.
Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає, заперечення можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

СУДДЯ: ОСОБА_1