печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2176/20-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві провадження за скаргою потерпілої у кримінальному провадженні № 0001317 від 18.09.2019 ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 28 грудня 2019 про часткову відмову у задоволенні клопотання, -

В С Т А Н О В И В :

17.01.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга потерпілої у кримінальному провадженні № 0001317 від 18.09.2019 ОСОБА_3 , яка передана слідчому судді ОСОБА_1 20.01.2020, на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 28 грудня 2019 про часткову відмову у задоволенні клопотання.
В обґрунтування доводів скарги ОСОБА_3 посилається на те, що вона звернулася до слідчого з клопотанням про виконання процесуальних дій, проте постановою від 28.12.2019 слідчий відмовив у задоволенні вказаного клопотання. Вказану постанову особа, що подала скаргу вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню як наслідок її незаконності та необґрунтованості та просить зобов`язати слідчого вчинити дії вказані в клопотанні.
У судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд скарги у її відсутність, вимоги підтримала та просила задовольнити.
Слідчий рішення, якого є предметом оскарження в судове засіданні не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлявся належним чином, заяв, клопотань до суду не подано.
Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.
Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.
Вивчивши скаргу, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.
Відповідно до положень ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.
На стадії досудового розслідування особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником можуть бути оскарженні рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, що встановлено п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Як вбачається із скарги та долучених до неї матеріалів Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001317 від 18.09.2019 за ч. 1 ст. 125 КК України.
27.12.2019 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві надійшло клопотання про виконання процесуальних дій, яке зареєстровано за № 30444/01.2/19
Постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 28.12.2019 частково відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.
Так, на слідчого суддю, відповідно до норм КПК України, покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування та в даному конкретному випадку зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.
При дослідженні матеріалів провадження та клопотання потерпілої, за результатами якого слідчим прийнято рішення про часткову відмову у його задоволенні, встановлено, що викладені в клопотанні вимоги відносяться до слідчих дій в розумінні ст. 220 КПК України.
Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відтак вказана скарга подана повноважною особою, у визначений законом спосіб та з дотриманням строків на звернення до слідчого судді з метою оскарження такого рішення.
Так, при дослідженні оскаржуваної постанови в частині відмови у задоволенні клопотання, встановлено, що в обґрунтування відмови, слідчий вказав, що вказані процесуальні дії не є об`єктивно необхідними на даний час для з`ясування обставин кримінального правопорушення, проте мотиви такого твердження в постанові не зазначено.
Слід зазначати, що частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 93 КПК України зазначено, що сторона захисту, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
У п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38 Рішення ЄСПЛ у справі «Аnkel v. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
У п. 134 Рішення ЄСПЛ «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туреччини», п. 75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Ічаба проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.
Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 220 КПК України встановлено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Частиною 1 ст. 223 КПК України визначено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети (ч. 2 ст. 223 КПК України).
Слідчий суддя вважає, за необхідне роз`яснити, що допит це процесуальна дія, яка являє собою регламентований кримінально-процесуальними нормами інформаційно-психологічний процес спілкування осіб, котрі беруть в ньому участь, та спрямований на отримання інформації про відомі допитуваному факти, що мають значення для встановлення істини у справі. Наряду з вказаним, слід відмітити, що допит є найбільш поширеним способом отримання доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
А відтак, відмова слідчого у задоволенні клопотання про здійснення слідчих дій, що заявлено потерпілою, не обґрунтована та перешкоджає встановленню істини у даному кримінальному провадженні, оскільки першочерговим завданням кримінального провадження є захист та охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, що встановлено ст. 2 КПК України, для всебічного, об`єктивного та неупередженого встановлення всіх важливих обставин у справі, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Нормою ч. 6 ст. 223 КПК України передбачено, що слідча (розшукова) дія, що здійснюється за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проводиться за участю особи, яка її ініціювала, та (або) її захисника чи представника, крім випадків, коли через специфіку слідчої (розшукової) дії це неможливо або така особа письмово відмовилася від участі в ній.
Під час проведення такої слідчої (розшукової) дії присутні особи, що її ініціювали, мають право ставити питання, висловлювати свої пропозиції, зауваження та заперечення щодо порядку проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, які заносяться до протоколу.
Крім того, відмова в задоволенні клопотання щодо виклику та допиту осіб, як свідків, є безумовним порушенням ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен, хто звинувачений в скоєнні злочину, має право на виклик та допит його свідків, на тих же умовах, що і свідків, які свідчать проти нього. А відтак, відмова в задоволенні вказаного клопотання на встановлення обставин, які підлягають обов`язковому доказуванню в кримінальному провадженні, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 91 КПК України позбавляють сторону захисту можливості організувати свій захист належним чином, що є порушенням п. «б» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. (див. рішення Європейського суду по справі «Кан проти Австрії»).
Вимогами ч.5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, однак при дослідженні оскаржуваного рішення та при аналізі вищевказаних норм, вбачається, що слідчим при винесенні постанови вказані вимоги проігноровані з урахуванням фактичних обставин.
На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що в цілях дотримання загальних засад кримінального провадження, а саме забезпечення прав потерпілого на проведення досудового розслідування відносно у розумні строки, а також враховуючи, що в силу принципу змагальності сторін, слідчим не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку про законність та вмотивованість рішення слідчого, приходжу до висновку, що таких не має та як наслідок вважаю за необхідне вимоги скарги задовольнити та скасувати рішення слідчого.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 2,7, 9, 223, 220, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Скаргу потерпілої у кримінальному провадженні № 0001317 від 18.09.2019 ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 28 грудня 2019 про часткову відмову у задоволенні клопотання задовольнити.
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 28 грудня 2019 про часткову відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 та зобов`язати уповноваженого слідчого у кримінальному провадженні№ 0001317 від 18.09.2019 повторно розглянути вказане клопотання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1