КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 28 травня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 28.05.2020 поновлено строк для подачі клопотання про арешт майна, задоволено клопотання старшого слідчого СВ Обухівського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 , та накладено арешт з метою збереження речових доказів на тимчасово вилучене 13.05.2020 в місті Обухові Київської області під час проведення обшуку затриманого ОСОБА_6 майно, а саме: грошові кошти в сумі 2230 грн.; мобільний телефон марки «Iphone XS 64 Gb»; бінокль, чохол і протирка жовтого кольору до нього.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Обухівського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 про арешт майна.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, у зв`язку із грубим порушенням кримінального процесуального закону.
Слідчим суддею, всупереч вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, не повідомлено власника майна та його захисника про розгляд клопотання слідчого.
Орган досудового розслідування, в порушення вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту через 15 днів після вилучення майна.
Слідчий суддя безпідставно поновив пропущений слідчим строк на звернення з клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, оскільки це не передбачено Главою 17 Розділу ІІ КПК України.
Слідчий подав клопотання до слідчого судді лише після того, як сторона захисту звернулася до слідчого судді Обухівського районного суду зі скаргою на неповернення слідчим тимчасово вилученого майна.
Крім того, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, апелянт зазначав, що оскаржувана ухвала постановлена без участі та повідомлення власника майна та його захисника, а про наявність ухвали слідчого судді захисник ОСОБА_5 дізнався 04.06.2020 від слідчого у даному кримінальному провадженні.
Прокурор, підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.
22.06.2020 від захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у його відсутності.
Дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто у відсутності ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 , та дані про вручення ухвали слідчого судді вказаним особам у матеріалах справи відсутні.
Як зазначено у апеляційній скарзі, про наявність оскаржуваної ухвали захиснику ОСОБА_5 стало відомо 04.06.2020, та цього ж дня подано апеляційну скаргу, тобто в строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділення Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали кримінальне провадження № 0000777 від 13.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.
Як встановлено органом досудового розслідування, 13.05.2020 близько 18 години 25 хвилин в місті Обухів Київської області ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та привласнення його з корисливих мотивів, прийшов до приміщення квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_9 , де проживає потерпіла ОСОБА_10 , та, діючи умисно, з метою особистого збагачення, користуючись відсутністю сторонніх осіб та господаря, шляхом підбору ключа проник до приміщення вказаної квартири, звідки незаконно, таємно здійснив крадіжку грошових коштів в розмірі 2 тисяч гривень, золотої та срібної каблучок, що належать потерпілій ОСОБА_10 .
Після цього, ОСОБА_6 , вийшовши із приміщення вказаної квартири, направилася до виходу з будинку, проте, з причин, що не залежали від його волі, не зміг виконати всі дії щодо розпорядження майном, оскільки був затриманий працівниками Обухівського РВ УПО в Київській області та потерпілою ОСОБА_10 , які викликали працівників поліції, вчинивши при цьому всі дії, які вважав за необхідне.
Згідно даних протоколу затримання від 13.05.2020, цього ж дня затримано ОСОБА_6 в порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.
Під час затримання проведено обшук ОСОБА_6 , у ході якого в останнього виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 2230 грн.; мобільний телефон марки «Iphone XS 64 Gb»; бінокль, чохол і протирку жовтого кольору до нього.
Як зазначено у клопотанні слідчого, постановою слідчого від 13.05.2020 вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
14.05.2020 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.
28.05.2020 старший слідчий СВ Обухівського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Обухівського районного Київської області із клопотанням, погодженим прокурором Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 , в якому просив поновити строк на звернення із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, накласти арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку затриманого ОСОБА_6 , а саме: грошові кошти в сумі 2230 грн.; мобільний телефон марки «Iphone XS 64 Gb»; бінокль, чохол і протирка жовтого кольору до нього.
Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 28.05.2020 поновлено строк для подачі клопотання про арешт майна, задоволено клопотання старшого слідчого СВ Обухівського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 , та накладено арешт з метою збереження речових доказів на тимчасово вилучене 13.05.2020 в місті Обухові Київської області під час проведення обшуку затриманого ОСОБА_6 майно, а саме: грошові кошти в сумі 2230 грн.; мобільний телефон марки «Iphone XS 64 Gb»; бінокль, чохол і протирка жовтого кольору до нього.
Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя виходив з того, що майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, а тому вважав необхідним накласти арешт з метою збереження речових доказів.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, яке виявлене та вилучене під час проведення обшуку затриманого ОСОБА_6 , з тих підстав, що вилучене майно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в межах вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане в оскаржуваній ухвалі майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, втрачене, знищене, використане, перетворене, пересунуте, чи передане.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 щодо безпідставного поновлення слідчому строку на звернення із клопотанням про арешт майна, є безпідставними, оскільки слідчий суддя обгрунтовано, з посиланням на положення ст. 117 КПК України, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого про поновлення такого строку, з чим погоджується і колегія суддів.
Посилання апелянта на недотримання слідчим суддею під час розгляду клопотання вимог ст. 172 КПК України, та розгляд клопотання у відсутності власника майна та його захисника, є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції за наявності підстав, викладених у наведеній нормі закону, клопотання розглянуто без повідомлення власника майна.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 28 травня 2020 року, якою накладено арешт на тимчасово вилучене 13 травня 2020 року в місті Обухові Київської області під час проведення обшуку затриманого ОСОБА_6 майно, а саме: грошові кошти в сумі 2230 грн.; мобільний телефон марки «Iphone XS 64 Gb»; бінокль, чохол і протирка жовтого кольору до нього, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3