ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1726/18
Провадження №1-кп/477/43/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000714 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Новомиколаївка Вітовського району Миколаївської області, не одруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей або інших непрацездатних осіб не має, не працюючого, постійно проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2018 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік, звільненого цим же вироком від відбуття призначеного покарання відповідно до ст. 75 та ст. 76 КК України з іспитовим строком на один рік,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 ст. 186 КК України;
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , а також потерпілої ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
28 червня 2018 року, приблизно о 15:00, ОСОБА_3 , який перебував у будинку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , де вживав алкогольні напої, побачивши на підвіконні грошові кошти, належні ОСОБА_6 , отримані нею від продажу корови в сумі 6000 грн., вирішив їх викрасти.
Тоді ж, реалізуючи свій протиправний умисел, переслідуючи корисний мотив, діючи повторно, оскільки мав не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, скориставшись тимчасовою відсутністю власниці, взяв кошти з підвіконня та поклав до своєї барсетки, але його дії були помічені ОСОБА_6 , яка зайшла до будинку і почала вимагати їх повернути.
В той же час, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що його дії стали явними та очевидними для власниці коштів, тримаючи їх при собі, залишив будинок, повідомивши, що йде до бару у їх селі.
ОСОБА_6 , маючи намір повернути кошти, послідувала за ним з вимогою їх повернути, але в місцевому барі с. Білозірка Вітовського району Миколаївської області ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на відкрите викрадення майна, під надуманим приводом відлучився і, утримуючи грошові кошти ОСОБА_6 при собі, зник з викраденим, чим спричинив їй майновий збиток на суму 6000 грн.
За вчинення описаних дій, вчинених ОСОБА_3 , передбачена кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав. Пояснив, що в той день він допоміг ОСОБА_7 продати її корову за 6000 грн. і вони разом із односельцем ОСОБА_8 випили деяку кількість алкоголю у неї дома. Тоді ж вони спільно вирішили піти до місцевого бару, щоб продовжити розпивати алкогольні напої та поїхати відпочивати на море. ОСОБА_6 взяла кошти, отримані від продажу корови та передала йому, щоб він поклав їх до своєї барсетки. В барі вони продовжили розпивати алкоголь і він зателефонував до таксі, щоб домовитися за поїздку. Але водій таксі відмовився їхати до них, так як з голосу було чутно, що він в алкогольному сп`янінні. Потім він не пам`ятає точно, що відбулося. Заперечував, що викрав кошти ОСОБА_6 , оскільки вона їх йому віддала сама, бо в неї не було куди їх покласти.
В той же час, його вина у пред`явленому обвинуваченні підтверджується наступними, дослідженими у судовому засідання доказами.
Заявою від 29 червня 2018 року ОСОБА_6 , поданою нею до Вітовського відділення Корабельного відділу Головного управління Національної поліції, в якій вона повідомила, що 28 червня 2018 року її знайомий односелець ОСОБА_9 , знаходячись за місцем її проживання в АДРЕСА_1 , без застосування насилля відкрито заволодів належними їй грошовими коштами в сумі 6000 грн.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що 28 червня 2018 року вона продала свою корову за 6000 грн. Продаж допоміг їй здійснити односелець ОСОБА_3 , який працював у одного підприємця-скупника худоби. Після цього вона поклала отримані кошти на підвіконні у середині свого будинку і направила іншого односельця ОСОБА_8 , який прийшов до неї, щоб він купив горілку для святкування продажу худоби. Дала йому для цього свої інші 200 грн. (не з отриманих від продажу корови коштів). Після того як той повернувся, вони втрьох розпивали напої у неї в будинку. Під час цього вона не надовго вийшла, а коли повернулася, то побачила як ОСОБА_3 кладе її кошти, виручені від продажу корови, до своєї барсетки. На її питання що він робить, він сказав, що тут немає чого робити і потрібно йти в бар. Вона сказала, щоб він поклав кошти назад, але він не зреагував і пішов. Вона потім переодяглася і також пішла до бару, щоб забрати у нього кошти. В барі вони випили пиво і вона чекала щоб ОСОБА_3 віддав їй кошти, але він сказав, що тимчасово відійде, проте пішовши не повернувся. Вона пішла його шукати і знайшла сплячим в будинку його матері. Коштів при ньому не було. Заперечувала, що була розмова та її згода про поїздку до моря і коштів ОСОБА_3 добровільно не передавала. Хоча під час провадження в цій кримінальній справі він їй частинами гроші повернув.
Протоколом слідчого експерименту від 20 липня 2018 року, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_6 із доданим відеозаписом на CD-R диску його проведення, відповідно до якого вона місці, в своєму будинку, підтвердила надані пояснення та показала як ОСОБА_3 взяв кошти з підвіконня, поклав до барсетки і пішов, сказавши, що йде в бар далі випивати алкогольні напої, але на її зауваження повернути гроші не зреагував.
Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснив суду, що в один із днів 2018 року він прийшов до своєї знайомої ОСОБА_7 , яка після того як продала корову, дала йому 200 грн, щоб він сходив і купив алкоголь для святкування продажу. Він це здійснив і потім разом з нею та ОСОБА_3 розпили куплену саморобну горілку в її будинку.

В подальшому він вийшов з будинку і не бачив як кошти опинилися у ОСОБА_10 останнім вони пішли до місцевого бару, де вживали пиво. Потім до них прийшла ОСОБА_6 . Під час розмови вони вирішили їхати до моря і він пішов додому переодягтися. А коли повернувся, то ні
ОСОБА_3 , ні ОСОБА_11 в барі не було.
Під час одночасного допиту потерпілої та свідка ОСОБА_8 потерпіла наполягала на своїх показах, що кошти добровільно не передавала ОСОБА_3 , а він їх добровільно не брав. ОСОБА_8 надав непослідовні та путані покази, не зміг точно сказати хто платив в барі за пиво і як домовлялися їхати на море. Однак точно визнав, що кошти були у ОСОБА_3 в барсетці. Свої непослідовні покази пояснив поганою пам`яттю, що можливо викликано невеликим психічним розладом і вживанням алкоголю.
Виходячи із сукупності досліджених доказів, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено вину ОСОБА_3 в пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України.
Посилання обвинуваченого на те, що потерпіла кошти йому віддала добровільно суд не вважає правдивими. На це вказують такі факти як те, що всі кошти, отримані від продажу корови були у нього і він їх не віддав потерпілій, коли, як він вказує, начебто не склалася поїздка до моря. Коли потерпіла знайшла його в будинку матері, то коштів у нього виявлено не було, тобто він їх розтратив на свій роздум. Також, потерпіла із заявою про викрадення коштів звернулася до поліції відразу наступного дня. Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні підтвердив, що кошти були у ОСОБА_3 , але не зміг достеменно підтвердити посилання ОСОБА_3 , що домовленість про поїздку на море була досягнута між ними ще в будинку ОСОБА_6 .
Суд не приймає посилання захисника обвинуваченого про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту через те, що поняті, які були присутні при його проведенні, були в стані алкогольного сп`яніння, оскільки достовірно це доказами підтверджено не було.
При призначенні покарання обтяжуючих та пом`якшуючих його вину обставин судом не встановлено.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, розмір завданого збитку і його відшкодування, але вчинення злочину в період іспитового строку, визначеного йому вирокому суду за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, суд прийшов до висновку про необхідність призначення йому покарання, яке буде достатнім для виправлення і недопущення в майбутньому вчинення нових злочині, у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, визначеного санкцією інкримінуємого злочину, з його реальним відбуттям.
Беручи до уваги вчинення ним злочину під час іспитового строку, визначеного йому вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2018 року, то остаточне покарання йому необхідно призначити за сукупністю вироків за положеннями ст. 71 КК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 373 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання за його вчинення у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Відповідно до положень ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 24 квітня 2018 року Жовтневого району Миколаївської області, яким йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на один рік, і призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки і один місяць.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до фактичного виконання.
До набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу
ОСОБА_3 не обрати.
Вирок суду може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору, а потерпілій направити поштою не пізніше наступного дня.

Суддя ОСОБА_1