ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/410/19 Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 711/3742/19 Категорія: ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК УкраїниДоповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:
головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря прокурора обвинувачених захисника потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000933, 0000880 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 серпня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 22.02.2011 вироком апеляційного суду Черкаської області за ст.ст. 69, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 305, ч.1 ст. 309, 70 КК України до позбавлення волі строком 3 роки з конфіскацією 1/2 частини особистого майна, звільненого з місць позбавлення волі 22.02.2014 р. у зв`язку з відбуттям покарання;
- 08.01.2019 р. Соснівським районним судом м. Черкаси за ч.1 ст. 263 КК України до позбавлення волі строком 3 роки зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 ,
засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.3 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі;
- ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.01.2019 р. і остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Строк покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 23 серпня 2019 року. Зараховано в строк відбутого покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі термін попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 25 по 27 лютого 2019 року та з 02 липня 2019 року по 23 серпня 2019 року.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, маючого статус учасника бойових дій, зареєстрованого в АДРЕСА_3 , проживаючого АДРЕСА_4 , раніше судимого:
- 21.05.2018 вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.05.2018 року за ч.1 і ч.2 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком 3 роки зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.05.2018. і остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.
Строк покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 23 серпня 2019 року. Зараховано в строк відбутого покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі термін попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 25 по 27 лютого 2019 року та з 02 липня 2019 року по 23 серпня 2019 року.
Ухвалено стягнути процесуальні витрати з ОСОБА_7 1501,50 грн, ОСОБА_8 929,50 грн..
Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими та засуджені за те, що ОСОБА_7 ,19 лютого 2019 року (більш точний час не встановлено), маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом пошкодження замка вхідних дверей проник до підсобного приміщення, яке розташоване між АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_10 велосипед «Senator Bike Technology» вартістю 3100 грн., з яким з місця вчинення злочину зник.

Також ОСОБА_7 ( повторно), і ОСОБА_8 ,удвох, за попередньою змовою між собою про таємне викрадення чужого майна, біля 02 години 25 лютого 2019 року, з використанням заздалегідь підготовлених плоскогубців пошкодили замок вхідних дверей до підвального приміщення, що розташоване в будинку АДРЕСА_6 , звідки умисно з корисливих мотивів намагались таємно викрасти чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_12 : п`ять жіночих сумок загальною вартістю 1000 грн., але свої злочинні дії до кінця не довели з причин, що не залежали від їх волі, оскільки були виявлені на місці події поліцейськими.
Суд першої інстанції виключив з обвинувачення те, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 вчинив повторно, оскільки судимість за ч. 1 ст. 185 КК України погашена на підставі п. 5 ст. 89 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу в якій, не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та правильності кваліфікації їх дій, просив вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину, особі обвинувачених внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення, за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 4 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.01.2019, і остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць. Засудити ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.05.2018, і остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченим покарання в повній мірі не враховано тяжкість вчинених обвинуваченими злочинів, дані про їх особу, їх схильність до вчинення кримінальних правопорушень, оскільки вони неодноразово судимі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , вважаючи вирок суду незаконним, просила його скасувати через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, визнати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України, по епізоду 25.02.2019 та призначити їм покарання у виді штрафу.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, по епізоду таємного викрадення велосипеда не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Судом першої інстанції не спростовано показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він придбав велосипед у свого знайомого ОСОБА_13 , що підтвердив ОСОБА_8 , не надано оцінки висновку експерта від 07.03.2019 щодо вартості велосипеда, та стороною обвинувачення не підтверджено його належності потерпілому.

Вважає, що дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по епізоду замаху на викрадення майна потерпілої ОСОБА_12 необхідно перекваліфікувати на ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Стороною обвинувачення та судом не спростовані доводи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відсутність у них змови та умислу на заволодіння належними потерпілій жіночими сумками. Засуджені не заперечувати факт незаконного проникнення та перебування в підвальному приміщенні, з метою переночувати.

Показання потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 не підтверджують наявність у обвинувачених умислу на заволодіння майном потерпілої сумок.

Судом першої інстанції без посилання на належні та допустимі докази встановлено вартість жіночих сумок 200 грн. кожна.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадження та заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 ; думки обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та їх захисника ОСОБА_17 , які підтримали апеляційну скаргу захисника , просили її задовольнити та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора; думку потерпілого ОСОБА_10 , який просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам закону вирок районного суду відповідає.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_18 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які вони засуджені, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку та правильно кваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_18 за ч. 3 ст.185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 своєї вини у пред`явленому їм обвинуваченні, їх винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, а ОСОБА_7 ще й і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

По епізоду викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_10 про те, що з комори, яка розташована між 6 та 7 поверхами, 19.02.2019 було викрадено велосипед, а також пакет з радіоприймачем і брухтом металів. У сусіда на п`ятому поверсі встановлено відеоспостереження і в пам`яті камери збереглись зображення осіб, в яких він упізнав обвинувачених, тому фрагменти запису він передав у поліцію.

З переглянутих в суді першої інстанції фрагментів відеозапису (т. 2 а.м. 133) встановлено, що на одному фрагменті ОСОБА_7 і ОСОБА_8 швидко спускаються по сходах і останній прикриває своє обличчя. Після того, як обвинувачені спустились по сходах, із кабіни ліфта вийшла незнайома особа. На другому фрагменті зафіксовано ОСОБА_7 , який входить в кабіну ліфта з велосипедом і поліетиленовою сумкою.
Перед дослідженням вказаного відеозапису обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показали, що ОСОБА_8 залишив ОСОБА_7 на 7-му поверсі разом із їх знайомим, який начебто продавав ОСОБА_7 велосипед, і сам спустився по сходах. ОСОБА_7 з ним не спускався сходами, а , придбавши велосипед, з ним опустився на ліфті і при цьому у нього не було ніяких предметів, зокрема сумки.
Після перегляду відеозапису обвинувачені змінили показання і пояснили, що ОСОБА_7 начебто доганяв ОСОБА_8 по сходах униз, потім знову піднявся на верхні поверхи, а на другому фрагменті він тримає сумку із своїми речами.
Зазначені показання обвинувачених судом першої інстанції визнано неправдивими, оскільки обвинувачені змінювали їх залежно від стадії дослідження доказів.
Так, на першому фрагменті у ОСОБА_7 в руках не було жодного пакета, потерпілий ОСОБА_10 пояснював, що на відеозапису в руках обвинуваченого ОСОБА_7 зафіксовано його велосипед і його сумка з металобрухтом, яка також була викрадена. Спускаючись по сходах, мимо камери відеоспостереження, ОСОБА_8 намагався прикрити своє обличчя, що свідчить про усвідомлення ним протиправності наміру ОСОБА_7 заволодіти чужим майном.
З переглянутого відеозапису було встановлено, що обвинувачені були удвох, жодних інших осіб на ньому зафіксовано не було, що повністю спростовує версію обвинувачених про присутність особи на ім`я ОСОБА_13 , який вночі призначив їм зустріч між 6 та 7 поверхами будинку, в якому не проживали ні він, ні обвинувачені, для того, щоб біля приміщення зі зламаним замком продати комусь із них чужий велосипед.
Належність велосипеда «Senator Bike Technology» потерпілому ОСОБА_10 підтверджена товарним чеком (т.2а.с.119).
Згідно з даними протоколу огляду місця події від 20.02.2019 велосипед викрадено шляхом злому замка з підсобного приміщення, яке розташоване між 6 та 7 поверхами будинку АДРЕСА_7 (т.2 а.с.116-117).
Відповідно до даних протоколу слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 від 17.05.2019, ОСОБА_7 вказав на приміщення розташоване між 6 та 7 поверхами будинку АДРЕСА_7 , з якого він шляхом зламу замка викрав велосипед (т.2 а.с.137-142).
По епізоду замаху на викрадення майна потерпілої ОСОБА_12 вина обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_8 доводиться наступними доказами.
Допитана в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_12 показала, що вночі почула брязкіт металу на вході до підвалу, разом з сусідкою ОСОБА_20 виявили відсутність замка на дверях підвалу та викликали поліцію. Після чого, разом з поліцейськими зайшли до підвального приміщення, де виявила раніше невідомих їй обвинувачених біля яких знаходився їх рюкзак, розкладені інструменти, а також поліетиленовий пакет, до якого було складено її п`ять жіночих сумок, які були витягнуті з коробок, що зберігались в її коморі. Замок від приміщення комори був пошкоджений.
Свідок ОСОБА_14 дала суду першої інстанції аналогічні показання.
Допитані в суді першої інстанції свідки поліцейські ОСОБА_15 і ОСОБА_16 показали, що вони прибули на виклик потерпілої ОСОБА_12 і зайшли до підвального приміщення, у якому перебували раніше невідомі їм обвинувачені, які намагались вийти з підвалу. Потерпіла виявила пошкодження замка на дверях свого підвалу і пропажу жіночих сумок, які були складені в пакет. Вони затримали обвинувачених і викликали слідчо-оперативну групу.
В ході огляду місця події 25.02.2019 р. в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_6 було виявлено пошкодження на одвірку одного з приміщень однієї з комірок в місці кріплення накидного замка, чим об`єктивно підтверджено протиправне проникнення до приміщення, поліетиленовий пакет, у якому містилось п`ять жіночих сумочок, рюкзак, різні інструменти (плоскогубці, кусачки, велика кількість ключів). На місці події перебували обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в супроводі поліцейських (т.2 а.с. 3-17).
Відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 25.02.2019 потерпіла ОСОБА_12 впізнала жіночі сумки як свої, які були вилучені в ході проведення огляду місця події 25.02.2019. (т.2 а.с.23-32).
Протоколи впізнання особи за фотознімками (т.2 а.с.33-48) за участю потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 і ОСОБА_15 судом першої інстанції визнано неналежними доказами, оскільки обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були ідентифіковані під час їх затримання вказаними особами і потреба їх подальшого ототожнення біла відсутня, з чим погоджується і колегія суддів.
Незважаючи на те, що вартість жіночих сумок не визначена судово-товарознавчими експертизами (т.2 а.с.92-98), потерпіла пояснила, що їх вартість по 200 грн. кожна, тому суд першої інстанції вважав встановленим вартість предметів викрадення.
Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які вони засуджені і дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України кваліфіковано правильно.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувачені, намагаючись уникнути відповідальності вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення, висунули надуману версію свого перебування у підвальному приміщенні з метою там переночувати. Сама об`єктивна сторона події, а саме те, що обвинувачені потрапили до підвального приміщення, пошкодивши замок на вхідних дверях, в якому розклали інструменти, у тому числі й численні ключі від замків різних конструкцій, плоскогубці, кусачки (т.2 а.с.81-86), а у підвалі зламали замок на дверях комори потерпілої, з якої витягли з коробок сумки і склали їх до окремого пакету, при цьому ОСОБА_8 не спав, як він намагався переконати суд, тому що свідок ОСОБА_14 чула звук розмови із підвалу, а свідки ОСОБА_21 і ОСОБА_22 показали, що обвинувачені, побачивши їх, попрямували на вихід з підвалу, свідчить про те, що обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 проникли до приміщення з метою таємного викрадення чужого майна, діяли за попередньою змовою між собою, але не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця тому, що були затримані поліцейськими, яких викликала потерпіла зі свідком.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання неналежним доказом заяви ОСОБА_7 від 13.03.2019 про видачу поліцейським велосипеда (т.2 а.с.126), оскільки обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував тієї обставини, що велосипед жовтого кольору, який належав потерпілому ОСОБА_10 , у нього вилучений поліцейськими, але в заяві вказано про велосипед зелено-жовтого кольору марки «Ardis», а предметом викрадення був велосипед жовтого кольору «Senator Bike Technology». Крім того, саме такий велосипед було оглянуто 24.02.2019 р. (т.2 а.с.127-130), а вказана заява датована 13.03.2019 р., тобто після проведення огляду слідчим велосипеда, що є нелогічним, оскільки слідчий не міг оглядати предмет до його видачі. Вказаний доказ жодним чином не підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.
Доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не надано доказів належності велосипеда потерпілому ОСОБА_10 є безпідставними, оскільки потерпілим був наданий товарний чек на придбання велосипеда «Senator Bike Technology», він його впізнав в ході проведення слідчої дії впізнання, та при перегляді в суді першої інстанції відеозаписів з камери відеоспостереження вказував про належність йому викраденого велосипеду, під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_7 вказав на підсобне приміщення між 6-7 поверхами будинку, яке належить потерпілому ОСОБА_10 , звідки він викрав велосипед. У колегії суддів відсутні сумніви щодо належності велосипеда «Senator Bike Technology» саме потерпілому ОСОБА_10 , а стороною захисту протилежного не доведено належними та допустимими доказами.
Висновок суду першої інстанції про викрадення обвинуваченим ОСОБА_7 велосипеда «Senator Bike Technology», а не придбання його у чоловіка на ім`я ОСОБА_13 , як про це стверджує обвинувачений ОСОБА_7 , є обґрунтованим, зробленим на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, при цьому оцінено кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, з чим погоджується і колегія суддів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо скасування вироку суду та закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, як про це просить апелянт.

Також в ході апеляційного розгляду не знайшло свого об`єктивного підтвердження твердження захисника ОСОБА_17 про необхідність перекваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи, вчинене за попередньою змовою групою осіб, оскільки за версією захисту обвинувачені проникли до підвального приміщення лише з метою переночувати і умислу на викрадення чужого майна в них не було.
Посилання захисника на те, що показання потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 не підтверджують наявність у обвинувачених умислу на заволодіння майном потерпілої сумок, є безпідставними, оскільки вказаними особами, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були виявлені та затримані на місці вчинення злочину, також були виявлені та вилучені, інструменти, в тому числі безліч ключів від замків різних конструкції, плоскогубці, кусачки, за допомогою яких обвинувачені зламали замок на вхідних дверях до підвального приміщення та комори, окремий пакет з сумками, які вони намагались викрасти з підвальної комори потерпілої ОСОБА_12 , які впізнала остання.

За результатами апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено порушень вимог ст.ст. 22,94 370, 374 КПК України, як про це зазначає захисник в своїй апеляційній скарзі, оскільки вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, надано оцінку всім зібраним доказам та обставинам кримінального провадження, з точки зору належності допустимості та взаємозв`язку.

Доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 районний суд виконав вимоги ст.ст.50, 65,66,67 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції з дотриманням вказаних вимог Закону, з врахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, даних про особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, обтяжуючої покарання обставини - рецидив злочинів, за відсутності пом`якшуючих покарання обставин, прийшов до обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч. 3 ст.185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначив покарання - 3 роки 1 місяць позбавлення волі, та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків призначив остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.01.2019.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 районний суд достатньо виконав вимоги вказаних Законів, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, згідно з висновками судово-психіатричної експертизи під час вчинення кримінального правопорушення у нього не відмічалося проявів тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки, в його поведінці не відображалося психопатологічної симптоматики, що свідчить його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, пом`якшуючої покарання обставини - він є учасником бойових дій, обтяжуючої покарання обставини - рецидиву злочинів, обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі та частково приєднав відповідно до ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до даного покарання невідбуту частину покарання за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.05.2018 остаточно визначивши до відбуття 3 роки 2 місяці позбавлення волі .

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним Кодексом України, і дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, а ОСОБА_8 3 роки 2 місяці позбавлення волі, яке відповідає принципам індивідуалізації, справедливості призначення покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та збільшення обвинуваченим розміру покарання по санкціям статей та остаточного покарання ОСОБА_7 до 4 років 1 місяця позбавлення волі, а ОСОБА_8 до 4 років позбавлення волі.

Доводи прокурора про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, даних про їх особу, те, що вони схильні до вчинення кримінальних правопорушень, оскільки неодноразово судимі, є безпідставними, так як зазначені обставини були в повному обсязі враховані при юридичній оцінці їх діяння і не слугують підставами, з урахуванням встановлених в провадженні обставин в їх сукупності, для призначення останнім більш сувогоро покарання, як про це просить прокурор в апеляційній скарзі.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставою для зміни чи скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок районного суду є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 405, ч.1 п.1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Головуючий

Судді