Справа № 136/127/17
Провадження № 1-кп/127/846/18

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2019 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене 18 травня 2016 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000135 за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соболівка, Липовецького району, Вінницької області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 - п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_9 , згідно обвинувального акту обвинувачується в тому, що він 06.03.2016, близько 19:30 год., прийшов на територію домогосподарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_12 . У подальшому, реалізовуючи умисел на умисне протиправне заподіяння смерті останнього, який виник на ґрунті малозначного приводу, а саме постійних наклепів зі сторони ОСОБА_12 , ОСОБА_9 покликав останнього на вулицю та повідомив йому про необхідність повернення кельми, яку ОСОБА_9 надав у користування ОСОБА_12 . Після того, як ОСОБА_12 на прохання ОСОБА_9 виніс із власного будинку кельму останнього, ОСОБА_9 умисно наніс йому один удар кулаком в область обличчя, від чого останній впав на землю. У подальшому, ОСОБА_9 продовжуючи свій злочинний умисел на умисне протиправне заподіяння смерті, взяв камінець та почав наносити потерпілому ОСОБА_12 , який знаходився на землі та захищався шляхом закриття обличчя руками, численні удари по голові, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, багатолоскутної скальпованої рани тім`яної області з оголенням черепа, перелому середніх фаланг II-IV пальців лівої кисті, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 116 від 27.09.2016 належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, однак не являлись небезпечними для життя у момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами.
Однак, ОСОБА_9 не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_12 вирвався та втік до домогосподарства своїх сусідів, які викликали швидку допомогу.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково, а саме вважав себе винуватим у нанесенні потерпілому тілесних ушкоджень, за вчинене щиро розкаявся, суду пояснив, що потерпілий ОСОБА_12 являється його давнім другом. 06.03.2019 до нього додому прийшов ОСОБА_12 та звернувся із проханням позичити йому кельму, на що останній погодився. Після суперечки із дружиною (співмешканкою) стосовно позиченої речі (кельми), він пішов на територію домогосподарства, що належить ОСОБА_12 з метою повернення вищевказаної позиченої речі. Відчинивши двері потерпілий, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, запропонував йому випити (вжити алкогольні напої) разом з ним, на що він відмовився та повідомив, що хоче забрати позичену свою річ (кельму). Після чого, ОСОБА_12 , кельмою наніс йому удар в область обличчя, а саме губ, таким чином спровокувавши бійку. Після чого, він захищаючись схопивши ОСОБА_12 за руку, перекинув його через себе, в результаті чого останній вдарився головою об камінь, що знаходився на подвір`ї. Сидячи зверху на ОСОБА_12 , він наніс останньому декілька ударів кулаками в область обличчя та один удар каменем, що лежав неподалік в область голови, на що потерпілий не оборонявся. В подальшому, він піднявши ОСОБА_12 завів до хати та положив на диван. В момент нанесення ударів потерпілий просив його припинити такі дії та обіцяв, що працівників поліції повідомляти про вищевказані події не буде. Після чого, він покинув домогосподарство ОСОБА_12 . Також йому зі слів сусіда стало відомо про те, що ОСОБА_12 викликали швидку медичну допомогу.
Обвинувачений ОСОБА_9 зауважив, що своїми діями заподіяти смерть потерпілому ОСОБА_12 не бажав. Після вищевказаних подій він звернувся за допомогою до лікаря-хірурга, на пропозицію якого щодо госпіталізації, він відмовився, однак жодних документальних доказів у нього не має. Крім того, він самостійно звертався до працівників поліції, де повідомив про усі обставини, однак саме із письмовою заявою про вчинення злочину щодо нього до правоохоронних органів він не звертався. Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні щиро розкаявся та попросив вибачення в потерпілого ОСОБА_12 за нанесені тілесні ушкодження.
Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що до моменту вчинення злочину вони з обвинуваченим ОСОБА_9 перебували у нормальних дружніх відносинах. 06.03.2016 року він звернувся до ОСОБА_9 із проханням позичити йому кельму, на що останній погодився. Того ж вечора, він, перебуваючи вдома в стані легкого алкогольного сп`яніння, почув сильний стукіт у двері, після чого відчинивши їх, побачив ОСОБА_9 , який перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, просив повернути йому позичену кельму. Повертаючи вищевказану річ (кельму), він оступився та випадково зачепився за ОСОБА_9 , після чого останній повалив його на землю та сидячи зверху на ньому, викрикуючи фрази, що уб`є, наніс йому спочатку каменем, а потім кулаками численну кількість ударів в голову, по обличчю, а також зламав три пальці на руці, якими він закривався від нанесених ударів. В результаті чого він періодично втрачав свідомість, окрім того втратив велику кількість крові. Відчуваючи реальну загрозу життю, під час нанесення обвинуваченим ударів він намагався оборонятись, після чого вирвавшись з-під ОСОБА_9 втік до сусіда, який викликав йому швидку медичну допомогу. Потерпілий також зазначив, що жодних ударів ОСОБА_9 він не наносив та нічим його не ображав, попереднього конфлікту між ними не було. На його думку, обвинувачений почав наносити йому удари у зв`язку з тим, що його сестра говорила, що «посадить» ОСОБА_9 . Щодо призначення ОСОБА_9 виду та міри покарання, ОСОБА_12 просив суд покарати останнього суворо.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що обвинувачений ОСОБА_9 являється його сусідом, з яким вони перебувають у нормальних відносинах, а потерпілий ОСОБА_12 являється його знайомим. Свідок повідомив, що 06.03.2016 року він зустрів ОСОБА_9 , у якого була розбита губа, а також кров на шиї та руках. При цьому останній повідомив йому про те, що 06.03.2016 року він пішов до ОСОБА_12 щоб забрати кельму, однак ОСОБА_12 повертаючи вказану річ (кельму), наніс ОСОБА_9 удар, після чого останній схопивши за руку ОСОБА_12 перекинув його через себе та наніс потерпілому декілька ударів.
Наступного дня, після того як він зустрів ОСОБА_9 , його дружина повідомила, про те, що зі слів інших осіб вона чула, що ОСОБА_9 побив ОСОБА_12 . Від обвинуваченого ОСОБА_9 він не чув, про те, що останній своїми діями хотів спричинити потерпілому ОСОБА_12 смерть.
Свідок ОСОБА_13 додатково суду зазначив, що покази які надані ним під час досудового розслідування він підписав не читаючи. На скільки йому відомо потерпілий та обвинувачений до моменту вчинення злочину перебували у нормальних відносинах.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомив, що обвинувачений ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_12 являються його знайомими. Також свідок пояснив, що ОСОБА_12 являється його сусідом, який у вечірню пору доби 06.03.2016 року «тримаючись на ногах» прийшов до нього з проханням викликати йому швидку медичну допомогу, оскільки обличчя та голова останнього були в крові. Щодо обставин, чому саме ОСОБА_12 був в крові, останній йому нічого не повідомляв. Зі слів його матері йому стало відомо про те, що в той момент коли він пішов зустрічати автомобіль швидкої медичної допомоги, ОСОБА_12 повалився з ніг. Зустрівши працівників швидкої медичної допомоги, вони разом повернувся до ОСОБА_12 якому медсестра надавала першу медичну допомогу. В період надання ОСОБА_12 медичної допомоги, останній був при свідомості та стояв на ногах. Свідок ОСОБА_14 додатково повідомив, що до вказаного інциденту потерпілий та обвинувачений перебували у нормальних дружніх відносинах.
З досліджених доказів, що надані учасниками судового провадження під час судового розгляду вбачається, а саме:
-згідно даних висновку експерта №116 від 27.09.2016 року вбачається, що під час стаціонарного лікування в філії Липовецької ЦРЛ з 06.03.2016 року по 15.03.2016 року у ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження: «закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, багатолоскутна скальпована рана тім`яної області з оголенням черепа», «перелом середніх фаланг ІІ-ІV пальців лівої кисті».
Під час стаціонарного лікування в ВОКЛ ім. М.І. Пирогова з 28.03.2016 року по 05.04.2016 року у ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження: «після травматичний дефект м`яких тканин голови з остеонекрозом».
Загоєння ушкодження у ОСОБА_12 голови (лобно-тім`яної ділянки) супроводжувалося формуванням зони некрозу в ділянці голови і необхідністю виконання операції «остеонекректомії» 29.03.2016 року.
Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_12 у вигляді після травматичного дефекту м`яких тканин голови з остеонекрозом та консолідованого перелому основної фаланги III-го пальця і незросшого перелому нігтьової фаланги II-го пальця належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (п.2.2.1 «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995р.), оскільки не являлись небезпечними для життя явищами, за своїм характером спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності могли бути спричинені в строк, вказаний у постанові про призначення експертизи 06.03.2016 року.
Окрім вищевказаного висновку експерта №116 від 27.09.2016 року стороною обвинувачення надано протокол проведення слідчого експерименту від 18.01.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_12 , проте в судовому засіданні від його дослідження відмовився, оскільки на оптичному диску не зберігся відеозапис його проведення.
Розглянувши вказане провадження в межах висунутого обвинувачення, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши докази у справі в заявленому сторонами обсязі, суд дійшов наступних висновків.
Так, органом досудового розслідування дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 - п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто незакінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), вчинене з хуліганських мотивів.
Вирішуючи питання про наявність в обвинуваченого ОСОБА_9 прямого умислу на вбивство, суд виходить із сукупності всіх встановлених судом обставин вчиненого діяння, зокрема, враховує спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень і інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Так, за встановлених у судовому засіданні обставин, а саме хаотичне, нецілеспрямоване нанесення ОСОБА_9 ударів потерпілому камінцем, їх характер і локалізацію, те, що обвинувачений в разі наявності у нього умислу на вбивство мав реальну можливість довести свої злочинні дії до кінця, але після нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що наслідки нанесених тілесних ушкоджень потерпілому не можуть бути загрозою для його життя, залишив місце вчинення злочину. Також, мотивуючи своє рішення про відсутність у ОСОБА_9 прямого умислу на протиправне заподіяння смерті іншій людині, суд бере до уваги його поведінку, яка передувала злочину, а саме, що він не був ініціатором конфлікту, який виник між ним та потерпілим, а також очевидно віктимну поведінку потерпілого ОСОБА_12 , який фактично спровокував конфлікт. Зокрема, ОСОБА_12 повертаючи ОСОБА_9 позичену кельму, оступився та задів нею останнього, наслідком (приводом) чого стала бійка в ході якої ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_12 тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №116 від 27.09.2016 року належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, однак не являлись небезпечними для життя у момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами.
Більш того, ні в обвинувальному акті, ні стороною обвинувачення під час проведення судового розгляду не наведено жодної причини, через яку, при наявності у ОСОБА_9 прямого умислу на вбивство ОСОБА_12 , маючи значну фізичну перевагу над останнім, злочин не було доведено до кінця, і що ця причина не залежала від його волі.
Аналізуючи докази, що були здобуті та досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що кваліфікуюча ознака у вчиненні інкримінованого ОСОБА_9 злочину, а саме з хуліганських мотивів, в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження, так як стороною обвинувачення не надано доказів, які б доводили вищезгадану кваліфікуючу ознаку вчиненого ОСОБА_9 злочину. При цьому, суд враховує, що ОСОБА_9 спричинено потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта №116 від 27.09.2016 року належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Відповідно до п.п. 4,5 постанови ПВС України № 10 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій.
Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Сукупність вказаних доказів надає підстави стверджувати, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у заподіянні потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які не являлись небезпечними для життя явищами, є доведеною, оскільки вказані докази містять достатні дані, що підтверджують наявність умислу та дій ОСОБА_9 на заподіяння потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень за наведених вище обставин.
Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_9 прямого умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_12 і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягнуло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_9 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та враховує роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно характеристик виконавчого комітету Сиваковецької сільської ради, вих. №№01-16/392, 01-16/436 від 28.11.2016 та 11.11.2016 року відповідно, вбачається, що ОСОБА_9 проживає в с. Соболівка, разом з співмешканкою ОСОБА_15 . Має двоє дітей, які проживають біля бабці ОСОБА_16 . Працьовитий, допомагає односельцям але зловживає алкогольними напоями. Крім того, приймає участь в громадському житті. Вданий час не працює.
Згідно довідки виконавчого комітету Сиваковецької сільської ради, вих. №1008 від 12.11.2019 року вбачається, що ОСОБА_9 здійснює догляд за своєю хворою матір`ю ОСОБА_16 , 1936 року народження.
Відповідно до довідки Липовецької ЦРЛ Вінницької області від 14.06.2016 року вбачається, що ОСОБА_9 на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті Липовецької ЦРЛ не перебуває і за медично допомогою не звертався;
Згідно довідки Липовецької ЦРЛ Вінницької області від 14.06.2016 року, ОСОБА_9 за медичною допомогою до лікаря-психіатра Липовецької ЦРЛ не звертався;
Згідно вимоги про судимість від 12.09.2016 року ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, востаннє: 16.06.2016 року Липовецьким районним судом Вінницької області, ОСОБА_9 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Згідно ухвали Липовецького районного суду Вінницької області від 02.08.2017 року ОСОБА_9 звільнено від покарання призначеного вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 16.06.2016 року у виді 4 років позбавлення волі у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Таким чином, з наявної у кримінальному провадженні інформації обвинувачений ОСОБА_9 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, вчинив злочин середньої тяжкості, вину у вчиненні злочину визнав в частині нанесення потерпілому тілесних ушкоджень в чому щиро розкаявся, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки призначення інших видів покарань визнано судом недостатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових злочинів засудженим.
Разом з тим, наявність пом`якшуючих покарання обставини у виді щирого каяття та відсутність обтяжуючих обставин покарання обвинуваченого, є підставою для прийняття судом рішення про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України із застосуванням положень ст. 76 КК України.
Керуючись ст.ст. 65-67, 122 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Визнати винуватим ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.
На підставі п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя-доповідач:

Судді: