Справа №580/1920/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/257/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 13 листопада 2019 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого

- 07.12.2017 року вироком Лебединського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 в якій він вирок Лебединського районного суду Сумської області від 13 листопада 2019 року відносно ОСОБА_8 просив змінити, а кримінальне провадження відносно нього, в частині обвинувачення за ч.2 ст. 121 КК України, просив закрити на підставі п.3, ч.1 ст. 284 КПК України.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 9 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 10.07.2018 року.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_8 залишено попередній тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертизи у сумі 429 грн.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат, не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 та за ч. 2 ст. 185 КК України, не погоджувався з доведеністю вини свого підзахисного за ч. 2 ст. 121 КК України. Наголошував на незаконності вироку суду першої інстанції, у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а також у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Вважав, що висновки суду про вину обвинуваченого у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 121 КК України ґрунтується на припущеннях та без належних і допустимих доказів.

Зокрема захисник стверджував, що суть обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України полягає в тому, що він 08.07.2018 року близько 18.40 год. прийшов до домогосподарства потерпілого ОСОБА_9 , 1938 р.н., в АДРЕСА_2 , та зустрівши потерпілого, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, умисно наніс йому 2 удари правою рукою в область обличчя та 1-2 удари ногою в область тулубу. Потім ОСОБА_8 завів потерпілого в будинок, залишив його там, і в подальшому потерпілого знайшли без ознак життя.

Разом з тим, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 58 від 09.08.2018 року встановлено, що потерпілому ОСОБА_9 було нанесено не менше 20-ти ударів тупим твердим предметом по всіх частинах тіла, як спереду так і позаду. Вказане, підтверджується численними переломами груднини, переломами ребер зліва та зправа, раною тім`яної потиличної ділянки голови, а також синцями та ранами лівого і правого ока. В результаті потерпілий помер від гострої внутрішньої крововтрати, що настала від закритої тупої травми живота, розриву селезінки та розриву печінки.

Щодо вказаних подій, як на досудовому слідстві так і в суді обвинувачений давав чіткі та послідовні покази та вказував, що умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень він не мав і їх не заподіював. Обвинувачений підтвердив те, що у потерпілого таємно викрав ланцюжок і мобільний телефон.

На переконання захисника, до потерпілого, після візиту обвинуваченого ОСОБА_8 , приходила інша особа, яка під прикриттям візиту ОСОБА_8 , умисно, жорстоко побила потерпілого від чого той і помер. Крім цього, ця особа з будинку потерпілого викрала самогон, що знаходився у 2-х трьохлітрових банках, що було встановлено з показів ОСОБА_10 (сина потерпілого), та ця ж особа, на подвір`ї потерпілого, перед входом до будинку, залишила чоловічий кашкет (п.4 обвинувального акту, в розділі речові докази), який не належав ні потерпілому ОСОБА_11 ні обвинуваченому ОСОБА_8 .

Захисник припускає, що такою особою міг бути гр. ОСОБА_12 , який про візит ОСОБА_8 до потерпілого знав та який перед потерпілим мав великі борги за придбання у нього самогону, а тому, він мав мотив на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень з метою вилучення боргових розписок.

Просив врахувати, що в кримінальному провадженні ОСОБА_12 допитувався в якості свідка, при цьому він постійно плутався в своїх показах та намагався все заперечувати, що узгоджується зі слідчим експериментом та наданими ним показами в суді першої інстанції 18.01.2019 року. З матеріалів справи вбачається, що версія причетності ОСОБА_12 до вчинення злочину не опрацьовувалась, в нього не відбирались ні зразки крові, не досліджувались пото-жирові відкладення на чоловічому кашкеті та не було встановлено кому взагалі належить цей кашкет. Також, не було досліджено на наявність клітин шкіри можливого підозрюваного та не було їх порівняно із зразками грязі під нігтями потерпілого. Більше того, зразки нігтьових пластин з рук потерпілого взагалі не досліджувались.

Всі вказані обставини, на переконання захисника, ставлять під сумнів доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 121 КК України, а стороною обвинувачення не було спростовано викладену версію щодо обставин події. При цьому суду, не зважаючи на наявність не спростованих обставин, надав перевагу версії сторони обвинувачення щодо вчинення вказаного злочину саме ОСОБА_8 і дійшов передчасного висновку щодо його винуватості.

Інші учасники кримінального провадження прокурор та потерпілі апеляційні скарги на судове рішення не подавали, а апеляційну скаргу обвинуваченого, було повернуто останньому, на підставі п.1 ч.3 ст. 399 КПК України у зв`язку з не усуненням апелянтом встановлених в його скарзі недоліків (а.с. 46, 71 т.4).

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 08.07.2018 року близько 18:40 год. прийшов до домогосподарства ОСОБА_11 , розташованого по АДРЕСА_2 де, знаходячись на подвір`ї, діючи умисно, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, наніс ОСОБА_11 два удари правою рукою в обличчя та один удар ногою по тулубу, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді: 1) синців та ран лівого та правого ока, які по відношенню до живих осіб кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; 2) ушкодження внутрішніх органів: розрив селезінки, печінки, які по відношенню до живих осіб кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. Припинивши побиття ОСОБА_11 , ОСОБА_8 завів його до однієї з кімнат будинку, а сам залишив господарство потерпілого. В подальшому внаслідок отриманих під час побиття тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_11 на протязі тієї ж доби ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у будинку за місцем свого мешкання.

Смерть потерпілого ОСОБА_11 настала від гострої внутрішньої крововтрати, в результаті закритої тупої травми живота, про що свідчить наявність ушкодження внутрішніх органів: розрив селезінки та печінки, малокрів`я внутрішніх органів та рідкий стан крові в порожнинах серця та великих судинах, але при наданні своєчасної допомоги смерті потерпілого можна було запобігти на протязі 2-3 годин з моменту нанесення ударів, що спричинили розриви внутрішніх органів.

Також судом першої інстанції встановлено, що 08.07.2018 року о 18:40 год., перебуваючи в господарстві ОСОБА_11 , ОСОБА_8 діючи умисно, таємно, викрав належний ОСОБА_11 срібний ланцюжко 925 проби, вагою 3,58 г, вартістю 272 грн., який поклав собі до кишені та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_8 в цей же день 08.07.2018 року о 18:55 год., після побиття ОСОБА_11 , виходячи з його будинку, побачив біля сходів мобільний телефон марки «SAMSUNG GT-E1080W», належний ОСОБА_11 , вартістю 250 грн., і діючи умисно, таємно, повторно, ОСОБА_8 викрав належний ОСОБА_11 мобільний телефон марки «SAMSUNG GT-E1080W», який поклав собі до кишені та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, вирок суду першої інстанції змінити в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України та в цій частині кримінальне провадження відносно нього просили закрити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника заперечила, просила вирок суду першої інстанції, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника, без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком суду першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України та засуджено до остаточного покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Відповідно до змісту апеляційної скарги захисника, апелянт не оспорює фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності кваліфікації дій його підзахисного обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 185 та за ч. 2 ст. 185 КК України.

Враховуючи викладене, зокрема зміст апеляційної скарги захисника та керуючись положеннями ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 апеляційний суд переглядає лише в межах вимог апеляційної скарги захисника, тобто лише в частині визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Тому, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника в своїй сукупності колегією суддів встановлено наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду, в якому вирішено обвинувачення по суті, повинен відповідати вимогам ст. 370 КПК України і бути законним, тобто бути ухваленим згідно з нормами матеріального права і дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити серед іншого докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

За змістом цієї норми закону у мотивувальній частині обвинувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, а також мотивовані висновки суду про доведеність вчинення кримінального правопорушення або недоведеність вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Крім того, положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Визнаючи обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КПК України, вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судом на підставі допиту обвинуваченого, потерпілих, свідків та на підставі безпосереднього дослідження ряду письмових доказів було встановлено, що 08.07.2018 року близько 18:40 год. ОСОБА_8 прийшов до потерпілого ОСОБА_11 , АДРЕСА_2 , де умисно, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, наніс ОСОБА_11 два удари правою рукою в обличчя та один удар ногою по тулубу, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді: 1) синців та ран лівого та правого ока, які по відношенню до живих осіб кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; 2) ушкодження внутрішніх органів: розрив селезінки, печінки, які по відношенню до живих осіб кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. Потім, ОСОБА_8 завів потерпілого ОСОБА_11 до однієї з кімнат будинку, де той, на протязі тієї ж доби - ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у будинку за місцем свого мешкання.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що смерть потерпілого ОСОБА_11 настала від гострої внутрішньої крововтрати, в результаті закритої тупої травми живота, про що свідчить наявність ушкодження внутрішніх органів: розрив селезінки та печінки, малокрів`я внутрішніх органів та рідкий стан крові в порожнинах серця і великих судинах.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не визнав. Разом з тим ОСОБА_8 , не заперечував, що дійсно потерпілому ОСОБА_11 наніс 3 удари по тілу 2 удари правою рукою в обличчя та 1 удар ногою по тулубу. Вказане також підтримав в ході апеляційного розгляду справи, однак, разом із захисником наголосили, що по при нанесені обвинуваченим три удари потерпілому на тілі останнього було виявлено значно більше ушкоджень, походження яких залишилось не встановлено.

З вивчених колегією суддів матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції в основу вироку було покладено висновок експерта № 58 від 09.08.2018 року (а.с. 182-184 т.2) згідно якого, смерть ОСОБА_11 настала від гострої внутрішньої крововтрати, в результаті закритої тупої травми живота, про що свідчить наявність ушкодження внутрішніх органів: розривів селезінки та печінки, малокрів`я внутрішніх органів та рідкий стан крові в порожнинах серця та великих судинах, але при наданні своєчасної медичної допомоги смерті потерпілого можна було запобігти на протязі 2-3 годин з моменту нанесення ударів, що спричинили розриви внутрішніх органів.

Також, з цієї ж експертизи суд першої інстанції встановив, що на тілі потерпілого ОСОБА_11 , при огляді трупу, було виявлено ряд тілесних ушкоджень, а саме: - синці та рани лівого та правого ока; рана лівої тім`яно-потиличної ділянки волосяної частини голови;- синець передньої поверхні грудної клітини, закриті переломи ребер зліва та справа та перелом грудини; ушкодження внутрішніх органів: розриви селезінки, печінки; ушкодження у вигляді пухирів лівого передпліччя, лівої кисті, правого передпліччя.

Вказані тілесні ушкодження мають різний ступінь тяжкості легкі, середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з якими і наступила смерть потерпілого.

Також, суд першої інстанції дослідив і висновок експерта № 93 від 22.08.2018 року (а.с. 233 т.2) з якого встановив, що локалізація та характери тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_11 , частково відповідає механізму, продемонстрованому підозрюваний ОСОБА_8 , при слідчому експерименту від 16.07.2018 року, а саме утворення ушкодження у вигляді синця та ран лівого ока, могли утворитись від двох ударів рукою в ліву половину обличчя. При механізмі, продемонстрованому підозрюваним удару ногою в верхню частину живота, міг утворитись розрив внутрішніх органів, а саме ушкодження лівої частки печінки.

Щодо інших, встановлених в потерпілого ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, а саме: рана лівої тім`яно-потиличної ділянки волосяної частини голови; синець передньої поверхні грудної клітини, закриті переломи ребер зліва та справа та перелом грудини; ушкодження у вигляді пухирів лівого передпліччя, лівої кисті, правого передпліччя, так і залишились без будь-якої оцінки суду першої інстанції.

Відповідно до пояснень допитаного судом потерпілого ОСОБА_13 , останній між іншого, повідомляв суду про те, що обидві верхні кінцівки батька були в опіках «..таке враження, що наче палили запальничкою..». Вказані потерпілим ОСОБА_13 пояснення узгоджуються з долученими до матеріалів справи фото трупу ОСОБА_11 , де дійсно, на руках покійного видно ушкодження схожі на опіки.

Допитана судом свідок ОСОБА_14 (експерт) в своїх поясненнях, про наявність вказаних ушкоджень, не заперечувала, а на запитання коли саме вони могли утворитися у потерпілого, повідомила, що вони могли утворитися до настання його смерті. При цьому, зазначала, що смерть потерпілого настала не відразу після завданих ушкоджень, деякий час він жив, а в разі надання вчасної медичної допомоги його можна було врятувати.

Попри заявлені захисником та обвинуваченим в ході судового розгляду справи та безпосередньо в судових дебатах доводи про те, що всі перелічені вище тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитися внаслідок його побиття іншою особою, якою на їх переконання міг бути свідок ОСОБА_12 , який плутався в показах, суд першої інстанції таку версію обвинуваченого та його захисника залишив без будь-якої оцінки та перевірки.

Також, судом не надано оцінки і долученому до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу, чоловічому кашкету, що був виявлений та вилучений в домогосподарстві потерпілого ОСОБА_11 , який на переконання сторони захисту, ні потерпілому ні обвинуваченому не належав. Суд, попри доводи захисника і обвинуваченого в ході розгляду справи і в судових дебатах, не вдався до встановлення власника цієї речі та за яких обставин вона могла опинитися на подвір`ї ОСОБА_11 .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розгляд справи судом першої інстанції відбувся неповно, оскільки судом не була надана оцінка вказаним вище доводам сторони захисту та обвинуваченого і ряд обставин, встановлення яких мало істотне значення для вирішення справи, так і залишився не встановленим, зокрема, як зазначалося вище судом першої інстанції зовсім не була перевірена версія обвинуваченого і його захисника, про заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 іншою особою.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що за таких обставин судом першої інстанції при судовому розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_8 була допущена неповнота судового розгляду, оскільки залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, що в свою чергу колегія суддів визнає істотним порушенням кримінального процесуального закону, оскільки не перевірка і не дослідження всіх обставин події перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і такі порушення допущені судом першої інстанції відповідно п.п.1, 3 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Оскільки допущені судом першої інстанції порушення вимог КПК України при судовому розгляді не дають можливості колегії суддів в ході апеляційного перегляду виправити зазначені порушення вимог КПК шляхом дослідження певних доказів, оскільки, таких клопотань від учасників провадження не надходило, тому керуючись загальними процесуальними засадами кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

У зв`язку зі скасуванням вироку по істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, колегія судів, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів. Ці всі доводи апеляційної скарги необхідно перевірити при новому розгляді кримінального провадження по суті суду першої інстанції, та з дотриманням вимог закону постановити законне й обґрунтоване рішення.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу і на неналежне фіксування судового засідання за 05.11.2019 року спеціальними технічними пристроями, оскільки основна частина виступу прокурора в судових дебатах взагалі не прослуховується, такі обставини, відповідно до п.7 ч.2 ст. 412 КПК України та п.1 ч.1 ст. 415 КПК України, є також підставою для скасування апеляційним судом судового рішення та призначення в суді першої інстанції нового судового розгляду.

Щодо запобіжного заходу обраного обвинуваченому ОСОБА_8 тримання під вартою, то скасовуючи вирок суду першої інстанції і призначаючи новий судовий розгляд, колегія суддів, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину, наслідки від його вчинення смерть людини, розмір покарання у разі доведення вини обвинуваченого, інтереси суспільства, а також враховуючи особу ОСОБА_8 , вважає за необхідне строк обраного відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 13 листопада 2019 року відносно ОСОБА_8 , скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неповнотою судового розгляду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою продовжити до « 12 » червня 2020 року включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4