УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 359/8596/15-к
провадження № 51 2587 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перевірку вказаних судових рішень в касаційному порядку, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, неправильну кваліфікацію вчиненого ним злочину просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду скасувати в частині засудження його за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК та закрити кримінальне провадження в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості засудженого. Вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду в частині призначеного покарання за ч. 3 ст. 189 КК змінити та призначити покарання в межах відбутого строку за ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на незаконність, на його думку, вироку місцевого та ухвалу апеляційного судів, наводить доводи, які фактично зводяться до його незгоди з наданою судами оцінкою доказам, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження та неповноти судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Також, у поданій скарзі засуджений ОСОБА_4 , порушуючи питання про скасування вироку місцевого та ухвали апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, обмежився загальними фразами про допущення місцевим та апеляційним судом таких порушень. При цьому, засуджений не навів доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного йому покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, обставинами його скоєння та даними про його особу внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 414 КПК та приписів статей 50, 65 КК у їх взаємозв`язку.

Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до них ставляться, їх потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху і встановити йому п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційні скарги буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3