Справа № 307/957/20
Провадження №1-м/307/13/20
УХВАЛА

07 травня 2020 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про приведення вироку суду Словацької Республіки у відповідність із законодавством України, яке надійшло від Міністерства юстиції України щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України.
в с т а н о в и в:
Міністерство юстиції України звернулось до суду із клопотанням про приведення вироку Словацької Республіки у відповідність із законодавством України щодо ОСОБА_4 та визначення строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженому ОСОБА_4 на підставі вироку Районного суду у м. Левіце від 30.04.2018.
Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 засуджений вироком Районного суду у м. Левіце від 30.04.2018 р. до покарання у виді 4 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ст.. 20, п.п. 2(а), 3 (в) ст. 355 з урахуванням пункту «j» ст.. 138, п. 12 ст. 127 (співучасть у незаконному переправленні через державний кордон особи, вчинений групою осіб) Кримінального Закону Словацької Республіки, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання в установі виконання покарань у м. Кошице-Шаца Словацької Республіки, кінець строку відбування ним покарання становить 12.01.2022. Між тим, ОСОБА_4 є громадянином України та останнім місцем його проживання є АДРЕСА_1 .
Згідно із письмовою заявою засудженого ОСОБА_4 , останній має бажання не відбутий строк покарання відбувати на території України.
У судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився. Суду подане клопотання з проханням заявника про проведення судового розгляду за відсутності представника Міністерства юстиції України.
Прокурор підтримав клопотання Міністерства юстиції України та наголосив про необхідність приведення вироку Районного суду у м. Левіце від 30.04.2018 р. у відповідність із законодавством України щодо засудженого ОСОБА_4 шляхом визначення відповідних статей КК України. Просив визначити до відбування ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст. 332 КК України у виді 4 років позбавлення волі без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна, строк відбування покарання обчислювати з 12.01.2018, тобто з часу ув`язнення засудженого.
Засуджений ОСОБА_5 , який відбуває покарання на території Словацької Республіки в судове засідання не доставлявся. Із поданої ним заяви вбачається, що останній розуміє наслідки подання клопотання та прохає перевести його на територію України для подальшого відбування покарання.
Судом, з урахуванням вказаного, думки прокурора, положень ст.610 КПК України, визнано можливим розглядати клопотання у відсутність засудженого та представника Міністерства юстиції України.
Суд, заслухавши думку прокурора, вивчивши клопотання та долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.
Так, відповідно до положень ч.1 ст.7 КК України, громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.
Згідно із ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.
Крім того, згідно до ст.10 «Конвенції про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.
Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироці для виконання.
Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Відповідно до ч.1 ст.11 вищевказаної конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
Згідно з ч.3 ст.610 КПК України та ч.4 ст.610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.
З клопотання поданого заступником начальника Управління начальника відділу передачі засуджених осіб та виконання вироків Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права, ОСОБА_6 вбачається, що воно відповідає вимогам ч.4 ст.610 КПК України.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся із клопотанням про направлення його для подальшого відбування покарання до Україна, оскільки він є громадянином України.
За довідкою начальника установи виконання покарань у м. Кошице-Шаца Словацької Республіки, ОСОБА_4 засуджений 30.04.2018 Районним судом у м. Левіце за ст. 20, п.п. 2(а), 3 (в) ст. 355 з урахуванням пункту «j» ст.. 138, п. 12 ст. 127 (співучасть у незаконному переправленні через державний кордон особи, вчинений групою осіб) Кримінального Закону Словацької Республіки до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки із відбування покарання у виправній колонії. Початок строку покарання визначено 12.01.2018, кінець строку 12.01.2022.
Відповідно до вироку Районного суду у м. Левіце від 30.04.2018, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 20, п.п. 2(а), 3 (в) ст. 355 з урахуванням пункту «j» ст.. 138, п. 12 ст. 127 (співучасть у незаконному переправленні через державний кордон особи, вчинений групою осіб) Кримінального Закону Словацької Республіки.
У відповідності до виданого розпорядження, вирок Районного суду у м. Левіце від 30.04.2018 щодо ОСОБА_4 засудженого за ст.. 20, п.п. 2(а), 3 (в) ст. 355 з урахуванням пункту «j» ст.. 138, п. 12 ст. 127 Кримінального Закону Словацької Республіки набрав законної сили 30.04.2018.
Стаття 355 пункт 2 літера а), пункт 3 літера d) Кримінального закону
2) Хто з умислом отримати для себе або іншого прямо чи непрямо фінансову вигоду або іншу матеріальну вигоду для особи, яка не є громадянином Словацької республіки або особою з постійним проживанням на території Словацької республіки,
а) організовує нелегальне пересічення державного кордону Словацької республіки або перехід через її територію, або такі дії уможливить, або допомагає при цьому, карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років.
(3) Позбавленням волі на строк від семи до десяти років карається злочинець, який вчинив дії зазначені в пункті 1 та 2
d) вагомим способом.
Стаття 138 літера j) Кримінального закону
Під діями вчиненими вагомим способом розуміється вчинення кримінальних дій на групі осіб.
Стаття 127 пункт 12 Кримінального закону
Групою осіб у даному законі вважаються мінімально три особи.
Стаття 20 Кримінального закону
Якщо кримінальні дії були вчинені спільним діями двох або багатьох злочинців (співучасників), відповідальність несе кожен з них, наче злочин вчинив він сам.
Діяння, за яке засуджений ОСОБА_4 в Словацькій Республіці, є також кримінально караним за законодавством України.
Частина 3 ст. 332 КК України передбачає, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинена за попередньою змовою групою осіб, щодо декількох осіб та з корисливих мотивів.
Згідно із ч.3 ст.610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.
Відповідно до ч.4 ст.610 КПК України, при визначенні строку покарання у вигляді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку , визначеного вироком суду іноземної держави.
Частина третя статті 332 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.
Документи, додані до клопотання, складені за місцем відбування покарання засудженого на території Словацької Республіки, не свідчать про наявність безумовних обставин, що могли б стати перешкодою для передачі засудженого громадянина України ОСОБА_4 для відбування ним покарання на території України.
Таким чином, за наслідками розгляду клопотання, суд вважає, що клопотання слід задовольнити, визначивши, що дії засудженого ОСОБА_4 повинні бути кваліфіковані за ч. 3 ст. 332 КК України. Вирок Районного суду у м. Левіце від 30.04.2018 щодо громадянина України ОСОБА_4 , засудженого за скоєння злочину, передбаченого ст.. 20, п.п. 2(а), 3 (в) ст. 355 з урахуванням пункту «j» ст.. 138, п. 12 ст. 127 Кримінального Закону Словацької Республіки, слід привести у відповідність із законодавством України, та вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.3 ст. 332 КК України.
Санкція за ч. 3 ст. 332 КК України передбачає покарання від 7 до 9 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.
Враховуючи, що покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, а тому ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 332 КК України підлягає визначенню до відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі, а також суд не застосовує до ОСОБА_4 додаткове покарання, у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та конфіскації майна, що передбачене ч.3 ст. 332 КК України, як обов`язкове додаткове покарання.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 слід обчислювати з 12.01.2018, як це визначено вироком Районного суду у м. Левіце від 30.04.2018.
Відповідно до ст.86 Кримінально-виконавчого кодексу України, вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, тому до компетенції суду в Україні не віднесено визначення засудженому до позбавлення волі виду колонії.
На підставі ст.7 КК України, керуючись ст. 9, 10, 11, 12 Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Додаткового проколу до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, ст.ст.606-610 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Клопотання заступника начальника Управління начальника відділу передачі засуджених осіб та виконання вироків Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права, ОСОБА_6 про приведення вироку суду Словацької Республіки у відповідність із законодавством України задовольнити.
Вирок Районного суду у м. Левіце від 30.04.2018, яким громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст.. 20, п.п. 2(а), 3 (в) ст. 355 з урахуванням пункту «j» ст.. 138, п. 12 ст. 127 Кримінального Закону Словацької Республіки до позбавлення волі строком на 4 років з відбуванням покарання у виправній колонії, привести у відповідність до чинного законодавства України, а саме:визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, покарання за ч. 3 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_4 обчислювати з 12.01.2018.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області області через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.
Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали проголошено о 15.00 год. 07.05.2020 р.

Суддя: ОСОБА_1