КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1953/2020 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року у кримінальному провадженні № 0010564 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Розділівка Близнюківського району Харківської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, востаннє 04 травня 2018 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком тривалістю 2 роки,
за участю: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Суд у вироку визнав доведеним, що ОСОБА_7 28 грудня 2018 року близько 21 год., перебуваючи у приміщенні салону краси «Золотий локон», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка, 18, діючи повторно, таємно викрав належний ОСОБА_9 мобільний телефон «Doogee X-5», вартістю 1 500 грн., яким розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, 23 лютого 2019 близько 17 год. 25 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні салону краси «Style de Beaute», що знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Героїв Салінграда, 4, корп. 1, діючи повторно, таємно викрав належний ФОП ОСОБА_10 мобільний телефон «Apple iPhone 8 Plus», вартістю 27 000 грн., яким розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3

ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, посилаючись виключно на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року змінити в частині призначення покарання на більш м`яке та співрозмірне діянням ОСОБА_7 та його особі.

На обґрунтування своїх вимог стверджує, що суд першої інстанції не виконав вимог ст.ст. 50, 65 КК України та призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, не мотивувавши свого висновку в цій частині, не дивлячись на те, що санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає кілька видів основного покарання.

Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, покаявся, підтвердив всі фактичні обставини справи. Він має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, неофіційно працює, проживає у цивільному шлюбі та має на утриманні малолітню дитину, з антигромадськими елементами не контактує. Від потерпілих відсутні претензії матеріального характеру.

З урахуванням усіх характеристик та обставин справи, як вважає захисник, суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким із учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів враховує наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з вимогами ст. 71 КК України, якими визначається призначення покарання за сукупністю вироків, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, як це передбачено ч. 4 ст. 71 КК України.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за вчинений ним злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, суд першої інстанції врахував тяжкість цього злочину, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, обставину, що його обтяжує - рецидив злочинів, бо судимість ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, ще не погашена, а також дані про особу винного, який не працює, за місцем проживання характеризується формально позитивно, має на утриманні малолітню дитину, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, раніше судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі проти власності.

Отже, зваживши указані обставини і всі дані щодо особи ОСОБА_7 , які з огляду на попередні судимості, переконливо свідчать про схильність обвинуваченого до вчинення злочинів проти власності та вперте небажання стати на шлях виправлення, суд першої інстанції обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, навівши при цьому у вироку переконливі мотиви та підстави такого рішення, з чим погоджується і колегія суддів.
Захисник в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що потерпілі не мають матеріальних претензій до обвинуваченого, але колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що з матеріалів кримінального провадження також слідує, що ОСОБА_7 , завдавши потерпілим матеріальної шкоди, не здійснив жодних дій для її добровільного відшкодування.

Виходячи з того, що ОСОБА_7 вчинив новий злочин під час іспитового строку, встановленого вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року, суд у відповідності до вимог ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків призначив обвинуваченому, частково приєднавши невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком, виконавши при цьому вимоги ч. 4 ст. 71 КК України та збільшивши розмір остаточного покарання у виді позбавлення волі від невідбутого за попереднім вироком лише на один місяць.

За вказаних обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом були виконані вимоги ст. ст. 50, 65, 71 КК України, враховані всі обставини, які були доведені в суді, впливають на покарання і з якими захисник пов`язує апеляційне прохання. Призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і підстав вважати його явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.

Таким чином, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а

вирок Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4