Справа № 453/1091/16-к Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1574/19 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження № 453/1091/16-к про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стриганці Стрийського району Львівськоїобласті, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сколе Львівської області, жителя АДРЕСА_2 ,

за ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Сколе Львівської області, жителя АДРЕСА_2 ,

за ч. 3 ст. 187 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14
прокурора ОСОБА_15 ,

за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 на вирок Стрийськогоміськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2019 року засуджено:
ОСОБА_16 за ч.3 ст. 187 КК України на сім років шість місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_16 до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_16 постановлено рахувати з 05.06.2016, тобто з часу його фактичного затримання на підставі протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.06.2016.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_16 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 05.06.2016 до вступу вироку в законну силу включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
ОСОБА_10 за ч.3 ст. 187 КК України на сім років шість місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з 10.06.2016, тобто з часу постановлення ухвали слідчим суддею Стрийськогоміськрайонного суду Львівської області.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_10 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 05.06.2016 до 08.06.2016 та з 10.06.2016 до вступу вироку в законну силу включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
ОСОБА_11 за ч.3 ст. 187 КК України на сімроківпозбавленняволі, з конфіскацією майна.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 змінено з домашнього арешту на тримання під вартою, взято під варту в залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_11 постановлено рахувати з 05.11.2019, тобто з часу його фактичного затримання.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_11 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 05.06.2016 до 08.06.2016, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів.
ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 визнані винними у тому, що вони 05 червня 2016 року близько 05.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою, шляхом пошкодження рами вікна проникли до житлового будинку ОСОБА_17 , який розташований на АДРЕСА_3 , з метою заволодіння його майном. Перебуваючи в будинку, ОСОБА_16 за попередньою змовою з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 стали вимагати у ОСОБА_17 передати їм алкогольні напої, а після його відмови від цієї вимоги стали вимагати грошові кошти. Почувши відмову ОСОБА_17 , з метою заволодіння його коштами, ОСОБА_16 , застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров`я ОСОБА_17 , наніс йому декілька ударів руками в обличчя, від яких потерпілий впав на підлогу. Після цього ОСОБА_16 та ОСОБА_10 почали наносити потерпілому удари руками та ногами по всьому тілу, погрожуючи при цьому вбивством та вимагаючи передати їм гроші. В цей час ОСОБА_11 стояв на порозі вхідних дверей до кімнати будинку з метою перешкоджання потерпілому ОСОБА_17 вийти з будинку. Подолавши опір ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 змусили його вийняти з-під шафи, яка знаходилася в житловій кімнаті будинку, та передати їм грошові кошти в сумі 5000 грн. Після того, як ОСОБА_11 , ОСОБА_16 і ОСОБА_10 отримали від потерпілого грошові кошти в сумі 5000 грн., ОСОБА_10 зв`язав руки потерпілого і зачинив його у шафі. Після цього ОСОБА_11 , ОСОБА_16 і ОСОБА_10 з місця події втекли. В результаті завданих ударів, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №302 від 07.06.2016, потерпілому ОСОБА_17 заподіяно легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді підшкірних крововиливів довкола обох очей, лівої щоки, лівої завушної ділянки, нижньої щелепи зліва, шиї зліва, лівого передпліччя, крововиливи в слизову верхньої та нижньої губи, рану лівого променево-зап`ястного суглобу, синець та садно нігтьової фаланги 5 пальця лівої кисті, осадження шкіри правого плеча і правої лопатки, синець лівого гомілково-ступневого суглобу, клінічно виставлений струс головного мозку.
Таким чином, ОСОБА_16 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 187 КК України; ОСОБА_10 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України; ОСОБА_11 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_13 просить вирок у частині визнання винним ОСОБА_11 скасувати та ухвалити виправдувальний вирок. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду ОСОБА_11 пояснював, що дійсно 05.06.2016 разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, пішов до будинку ОСОБА_17 на АДРЕСА_3 купити спирт, так як йому було відомо, що ОСОБА_17 торгує алкоголем, але у будинок він не заходив та залишився біля брами, оскільки погано себе почував. Про події, які відбувалися в будинку, йому повідомив ОСОБА_16 після того, як з ОСОБА_10 вони вийшли з будинку та повідомили, що спиртного немає. ОСОБА_16 та ОСОБА_10 також заперечували перебування ОСОБА_11 у будинку потерпілого. Ці показання підтверджуються протоколом затримання ОСОБА_11 05.06.2016 року, в якого було вилучено 5,00 грн., допитом підозрюваного ОСОБА_11 06.06.2016, протоколом одночасного допиту осіб 06.06.2016 за участю ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .Під час проведення судово-медичної експерти ОСОБА_17 07.06.2016 (висновок експерта № 302) з його слів було записано: 05.06.2016 о 05:30 год. у власному будинку двоє незнайомих хлопців вдаряли дерев`яною ніжкою від крісла та кулаками по лівій руці, обличчі, тілу, також є запис - присутній запах алкоголю з ротової порожнини, що свідчить, що потерпілий був у стані алкогольного сп`яніння.Під час допиту 05.06.2016 потерпілий ОСОБА_17 дав показання про те, що коли прокинувся, то побачив двох хлопців у кімнаті, які на нього накинулися та почали бити, потім зайшов ще один і також почав його бити, він закричав і його крик почув четвертий хлопець, який знаходився на вулиці та зайшов до будинку, вибивши вставки вхідних дерев`яних дверей і фактично унеможливлював потерпілому вихід.На протязі судового слідства потерпілий ОСОБА_17 міняв свої показання щодо кількості нападників, їхніх дій. Під час досудового слідства було проведено ряд судово-медичних експертиз осіб, причетних до вчинення злочину на предмет завданих тілесних ушкоджень, речей вилучених змісця події, одягу підозрюваних і потерпілого, зразків крові нападників і потерпілого.Висновки експерта: № 219/2016ц від 08.07.2016 (експертиза виделки), висновок експерта № 218/2016ц від 08.07.2016 (експертиза двох дерев`яних ніжок стола), висновок експерта № 220/2016ц від 11.07.2016 року (експертиза синтетичного шнурка), висновок експерта № 778/2016ц від 23.06.2016 (експертиза трьох фрагментів деревини), висновок експерта № 777/2016ц від 23.06.2019 ( експертиза пояса), висновок експерта № 771/2016ц- від 04.07.2016 (експертиза сорочки, штанів спортивного типу потерпілого), встановлюють, що присутня кров людини на речах за груповою характеристикою не може походити від ОСОБА_11 .Не може бути доказом причетності ОСОБА_11 висновок експерта № 355 від 12.07.2016, відповідно до якого у ОСОБА_11 виявлено ділянку деепітелізації шкірки спинки носа справа, яка могла виявитися слідом від загоєного садна. Як пояснював підозрюваний ОСОБА_11 , за два дні перед подією він упав і подряпав ніс. ОСОБА_11 заперечує свою вину, у будинок він не заходив та у події, що сталася в будинку потерпілого, він участі не брав. ОСОБА_11 не мав домовленості з ОСОБА_16 та ОСОБА_10 шляхом розбою заволодіти майном ОСОБА_18 , вони домовлялися купити алкогольний напій, так як їм було відомо, що потерпілий продає спирт. За те, що відбувалося у будинку, ОСОБА_11 не повинен нести відповідальності. В даному випадку це був ексцес виконавців.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_14 просить вирок щодо ОСОБА_10 скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості і вичерпанням можливостей їх отримати. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: суд безпідставно поклав в основу обвинувачення показання потерпілого ОСОБА_17 , який впродовж тривалого часу в судових засіданнях надавав суперечливі показання. Суд, неодноразово допитуючи потерпілого та ставлячи уточнюючі запитання, отримував неточні відповіді, які суперечили іншим матеріалам справи, і внаслідок таких свідчень суд зробив свої висновки, які не ґрунтувались на самих показаннях, приписавши та перекрутивши більшу частину показань потерпілого ОСОБА_17 . Суд, не надавзначення тому, що в кожному з ОСОБА_19 спростовував раніше надані показання, а відтак поводився неадекватно, що мало б насторожити суд в правдивост інаданих потерпілим показань. Також суд не вирішив клопотання сторони захисту про призначення потерпілому психіатричної експертизи з метою встановлення психічного стану останнього, орієнтування потерпілого в просторі та часі, а також для визначення, коли останній надає правдиві показання, а коли вигадує. Суд зазначив, що вина ОСОБА_10 підтверджується показаннями свідків, які фактично жодних істотних обставин справи не повідомили та не підтвердили обставин, на які покликалась сторона обвинувачення. Суд такожзазначив, що вина ОСОБА_10 доводиться протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімкамивід 05.06.2016. Даний висновок суду суперечить ОСОБА_20 , оскільки потерпілий в судовому засіданні чітко вказав, що в медичному закладі, де проводилось впізнання, йому працівник поліції вказав на фотокартки, на які він має вказати, і що він взагалі нікого по фотографіях не міг впізнати, оскільки в момент нападу не бачив жодного з нападників. А тому такий доказ є недопустимим, і суд безпідставно покликався на нього як на підтвердження винуватості ОСОБА_10 . Також безпідставно суд покликався як на доказ на численні висновкисудово-медичних та імунологічних експертиз, зокрема, висновок експерта №219/2016ц від 08.07.2016, №218/2016ц від 08.07.2016, №220/2016ц від 11.07.2016, №778/2016-ім від 23.06.2016, №777/2016-ім від 23.06.2016, 776/2016-ім від 30.06.2016, 775/2016-імвід24.06.2016, 767/2016-ім від 13.06.2016, 768/2016-ім від 13.06.2016, 770/2016-ім від 13.06.2016, 769/2016- імвід 13.06.2016, в яких жодного слова про обвинуваченого ОСОБА_10 немає, а тим паче слідів чи причетності ОСОБА_10 до даного кримінального правопорушення.
На вирок суду апеляційну скаргу також подав захисник обвинуваченого ОСОБА_16 адвокат ОСОБА_12 . У судовому засіданні захисник ОСОБА_12 за згодою обвинуваченого ОСОБА_16 відмовився від поданої ним апеляційної скарги; відмова прийнята судом апеляційної інстанції.
В ході апеляційного розгляду обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їхні захисники адвокати ОСОБА_14 , ОСОБА_13 апеляційні скарги підтримали, покликаючись на викладені в них мотиви, просять апеляційні скаргизадоволити.
Прокурор вважає винуватість обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, доведеною, а апеляційні скарги необґрунтованими. Просить вирок суду першо їінстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, сторону захисту та сторону обвинувачення, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Оскільки захисник ОСОБА_12 за згодою обвинуваченого ОСОБА_16 відмовився від поданої ним апеляційної скарги й така відмова прийнята апеляційним судом, то апеляційний суд з врахуванням вимог ч.1 ст. 404 КПК України переглядає вирок суду в межах апеляційних скарг захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Висновок суду про ОСОБА_21 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненнізлочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідаєфактичним обставинам кримінального провадження.
Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_17 про вчинення щодо нього розбою, поєднаного з проникненням у житло, вчиненого ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , заявою потерпілого ОСОБА_17 від 05.06.2016 про вчинення щодо нього розбою групою осіб, рапортом чергового Сколівського РВ ГУМВС України ОСОБА_24 від 05.06.2016, висновками щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, №135 від 05.06.2016, №136 від 05.06.2016, №137 від 05.06.2016, протоколом огляду місця події від 05.06.2016 та фототаблицями до нього, протоколами пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 05.06.2016, висновками експертів №302 від 07.06.2016, №301 від 07.06.2016, №299 від 07.06.2016, №219/2016ц від 08.07.2016, №218/2016ц від 08.07.2016, №220/2016ц від 11.07.2016, №778/2016-ім від 23.06.2016, №777/2016-ім від 23.06.2016, №776/2016-ім від 30.06.2016, №775/2016-ім від 24.06.2016, №767/2016-ім від 13.06.2016, №768/2016-ім від 13.06.2016, №770/2016-ім від 13.06.2016, №769/2016-ім від 13.06.2016,№771/2016-ім від 04.07.2016, №355 від 12.07.2016, постановою суду від 14.06.2016, рапортом інспектора Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області, постановою слідчого Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_25 від 05.06.2016 про визнання речовими доказами, речовими доказами, довідкою Управління пенсійного фондуУкраїни у Сколівському районі Львівської області № 4605/03-46 від 08.08.2016, протоколом проведення слідчого експерименту від 08.08.2016 та відеозаписом до нього, розписками потерпілого ОСОБА_17 від 29.11.2016.
Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини кримінального провадження в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, і викладені в апеляційних скаргах доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невинуватість обвинуваченого ОСОБА_11 та відсутність достатніх доказів для доведення в суді винуватості ОСОБА_10 не бере до уваги як безпідставні.
У ході судового розгляду суд першоїінстанціїз`ясувавусіобставини, якімалиістотнезначення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконаннявимог ст. 370 КПК України судом у вирокунаведеніналежні й достатнімотиви та підставийогоухвалення.
Показанням ОСОБА_11 про те, що він не був на місці вчинення злочину, суд дав оцінку й обґрунтовано не взяв такі показання до уваги, визнавши їх непереконливими, й своєрішеннямотивував у вироку. Суд розцінив показання ОСОБА_11 як обрану обвинуваченим лінію захисту, яка не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, й з таким висновком погоджується колегія суддів.
Потерпілий ОСОБА_17 у суді першої інстанції пояснив, що нападників було троє, впізнав їх, вказавши на обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та зазначив, у чому були одягнуті нападники, впізнав їх одяг під час дослідження речових доказів по справі; розповів про місцезнаходження кожного з обвинувачених під час події та вказав, що всі троє обвинувачених забігли у кімнату, незаконно проникнувши у будинок, всі троє вимагали гроші і погрожували, ОСОБА_16 та ОСОБА_10 наносили йому удари, а ОСОБА_11 весь цей час стояв на порозі кімнати, чим перешкоджав можливості йому врятуватися і втекти. Після цього нападники зв`язали йому руки мотузкою і запхали в шафу, погрожуючи при цьому вбивством, тримаючи виделку. Він погрозу сприйняв реально та боявся за своє життя, а тому передав на вимогу нападників одному з них, в присутності двох інших грошові кошти в сумі 5000 грн., які сам витягнув з-під шафи.
Доводи сторони захисту про суперечливість показань потерпілого ОСОБА_17 впродовж досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження до уваги не беруться, зважаючи на принцип кримінального судочинства безпосередність дослідження доказів судом. Під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпілий вказував, що у його житловому будинку в ніч 05.06.2016 були саме обвинувачені ОСОБА_16 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , про напад на нього четвертої особи заперечив і вказав, що такі показання вказав йому надати адвокат ОСОБА_10 ОСОБА_14 . Показання потерпілого про кількість осіб, роль їх кожного у вчиненні злочину були послідовними та підтверджуються сукупністю зібраних та безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів у справі. Щодо позиції сторони захисту про те, що потерпілий не зміг впізнати нападників, то такі судом першої інстанції визнано безпідставними, оскільки в судових засіданнях потерпілий чітко вказував на обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як на осіб, які напали на нього 05.06.2016.
У вироку дано належну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_17 у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, й ці показання як належний, допустимий та достовірний доказ підставно покладені судом в основу обвинувального вироку.
Покликання захисника ОСОБА_14 на те, що суд не вирішив клопотання про призначення потерпілому психіатричної експертизи,як на підставу скасування вироку колегія суддів вважає необґрунтованим і до уваги не бере.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, журналу судового засідання та звукозапису судового засідання від 16.10.2018, під час з`ясування головуючим суддею думки учасників судового провадження щодо порядку дослідження доказів відповідно до ст. 349 КПК України захисником ОСОБА_12 було усно, без належного обґрунтування та наведення мотивів заявлено клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи потерпілому. На це головуючим суддею було роз`яснено, що після того, як захисником буде підготовлено й належним чином оформлено письмове клопотання, воно буде вирішене судом, й тим самим сторона захисту не позбавлена права подавати клопотання. Однак у подальшому, в ході судового розгляду від сторони захисту ні письмового, ні усного клопотання про призначення потерпілому психіатричної експертизи не надходило.

Доводи апеляційних скарг про те, що ряд доказів, зокрема,показання свідків, висновки експертів не можуть бути доказами причетності ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до інкримінованого їм злочину, є необґрунтованими.
У вироку суду дано належну оцінку усім доказами у справі, в тому числі показанням свідків та висновкам експерта, на які покликається сторона захисту в апеляційних скаргах, й такі в сукупності з іншими доказами свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в інкримінованому їм злочині.
Особливу увагу суд першої інстанції звернув на висновок експерта № 301 від 07.06.2016, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлено садно другого пальця лівої кисті, яке могло утворитись від дії тупого, твердого предмету, з обмеженою травмуючою поверхнею, за давністю спричинення може відповідати події 05.06.2016 і не є характерним для утворення його при падінні з власної висоти та відносяться до легкого тілесного ушкодження; висновок експерта № 299 від 07.06.2016, відповідно до якого у ОСОБА_16 виявлено синці на тильних поверхнях обох китиць, які утворились від дії тупих, твердих предметів, можливо при співударі з такими, під час події 05.06.2016 і не є характерними для утворення їх при падінні з власної висоти та відносяться до легкого тілесного ушкодження, та висновок експерта № 355 від 12.07.2016, відповідно до якого у ОСОБА_11 виявлено ділянку деепітелізації шкіри спинки носа справа, яка могла являтись слідом від загоєного садна, дане тілесне ушкодження могло утворитись від дії тупого, твердого предмета чи при ударі до такого, не виключено при падінні, і за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження; точно вказати терміни утворення тілесного ушкодження не представляється можливим, але, беручи до уваги дані матеріалів кримінального провадження, не виключена можливість його утворення в період часу з 02.06.2016 по 05.06.2016.
Оцінюючи дані докази, в тому числі висновок експерта № 355 від 12.07.2016 щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 (про який в апеляційній скарзі зазначає захисник ОСОБА_13 ), суд у вироку вказав, що висновки експерта повністю підтверджують показання потерпілого про те, що, обороняючись від нападників, він розмахував пательнею перед ними і міг завдати нею ударів обвинуваченим.
Протокол пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 05.06.2016, згідно з яким ОСОБА_17 вказав на зображеного на фотокартці ОСОБА_10 як на особу, яка вчинила стосовно нього злочин 05.06.2016, правильно розцінений судом першої інстанції як один з допустимих доказів скоєння обвинуваченим злочину.
Покликання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_13 на те, що мав місце ексцес виконавців, на увагу не заслуговують, виходячи з наступного.
Ексцес виконавця - вчинення виконавцем злочину дій, які не охоплюються умислом інших співучасників, якщо його дії утворюють самостійний склад злочину або його дії суттєво відрізняються від дій, запланованих іншими учасниками.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п.24 постанови Пленуму № 10 від 06.11.2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності", злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен з них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, умисел на розбійний напад в обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 виник до початку вчинення ними кримінального правопорушення, мало місце готування до злочину, що підтверджується способом посягання на майно, зокрема, наявності у одного з обвинувачених маскина обличчіпід час нападу; спільними, узгодженими діями саме трьох обвинувачених була пригнічена воля потерпілогодо опору, що дозволило ОСОБА_16 в присутності двох інших обвинувачених заволодіти грошима потерпілого; обвинувачені під час здійснення нападу на потерпілого діяли узгоджено між собою, згідно розподілених ролей, відповідно до яких спочатку ОСОБА_16 , а потім ОСОБА_10 завдавали потерпілому удари, а обвинувачений ОСОБА_11 перешкоджав потерпілому покинути приміщення кімнати, при цьому всі троє погрожували потерпілому фізичною розправою та вимагали грошові кошти, ОСОБА_10 зв`язав руки та ноги обвинуваченому та зачинив у шафі.
Дії ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 187 КК України як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло.
Суд, виходячи з принципів законності, справедливості та індивідуалізації покарання, призначив обвинуваченим покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.
Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання у вигляді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, неможливість виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства й своє рішення мотивував у вироку. ОСОБА_26 покарання у виді семи років шести місяців позбавлення волі та ОСОБА_11 у виді семи років позбавлення волі є необхідними і достатніми для їх виправлення та попередження вчиненню нових злочинів як обвинуваченими, так і іншими особами.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодиличи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судоверішення, допущено не було.
Апеляційні скарги не містять правових підстав для зміни чи скасування вироку.
З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційні скарги захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 необґрунтованими.
Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) слід зарахувати ОСОБА_11 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05 червня 2016 року по 08 червня 2016 року та з 05 листопада 2019 року (взяття під варту в залі суду) по 06 березня 2020 року (набрання вироком законної сили) включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Оскільки ОСОБА_16 на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015) у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 05.06.2016 до вступу вироку в законну силу включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то станом на 06 березня 2020 року (день вступу вироку в законну силу) ОСОБА_16 слід вважати таким, що відбув призначене вироком Стрийськогоміськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2019 року покарання у виді семи років шести місяців позбавлення волі, та звільнити його з-під варти з залу суду негайно.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2019 року щодо ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 без задоволення.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_11 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05 червня 2016 року по 08 червня 2016 року та з 05 листопада 2019 року по 06 березня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_16 з-під варти з залу суду негайно як такого, що відбув призначене покарання.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, засудженими, які тримаються під вартою, - у той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3