Дата документу 04.03.2020 Справа № 554/1795/20
Провадження № 1-кс/554/3048/2020
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2020 року м. Полтава
Підставами для арешту майна слідчий вказує, що 02.03.2020 року до Полтавського РВП надійшов рапорт від командира роти №2 БУПП ОСОБА_6 про те, що на а/д Київ-Харків 343км було зупинено автомобіль Фольцваген Гольф д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_4 намагався надати неправомірну вигоду службовій особі в сумі 100 гривень.
В ході огляду місця події було виявлено та вилучено добровільно надану командиром роти №2 БУПП ОСОБА_6 грошову купюру номіналом 100(сто) гривень в кількості 1(одна)шт. серії СД1084486, яка зі слів поліцейського була запропонована йому водієм транспортного засобу Фольцваген Гольф д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 в якості неправомірної вигоди. У зв`язку з чим є підстави вважати, що власником зазначеної купюри є ОСОБА_4 . Дану купюру поміщено до прозорого пакету, скріплено печаткою та підписами понятих. Вилучене направлено для зберігання в камеру речових доказів Полтавського РВП.
У зв`язку із викладеним, а також беручи до уваги, що існують обставини, які підтверджують, що незастосування арешту на вилучену купюру, призведе до приховування, зникнення, знищення вилучених доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на забороною їх користування та розпорядження, що повністю виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи його власників.
02.03.2020 року грошова купюра номіналом 100(сто) гривень в кількості 1(одна) шт. серії СД1084486, яку поміщено до прозорого пакету, скріплено печаткою та підписами понятих визнана речовим доказом.
Підставою для накладення арешту на купюру є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вона є доказом вчинення злочину із наведених у клопотанні обставин.
На підставі викладеного, слідчий просить накласти арешт на майно, вилучене під час огляду.
Слідчий в судовому засіданні підтримала клопотання про арешт майна, просила задовольнити. Вказала, що на даний час витребувано з місця події відеозапис камер спостереження, тому після їх дослідження будуть встановлені всі обставини.
Власник майна в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Вказав, що 100 гривень у нього завжди знаходяться в документах на несподівані витрати, це не був хабар, він нікому гроші не намагався давати.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч.11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1ст. 173 КПК України).
01.03.2020 року слідчим Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 було проведено огляд місця події, в ході якого вилучено грошову купюру номіналом 100(сто) гривень в кількості 1 шт. серії СД1084486.
Слідчим доведено, що грошова купюра, вилучена під час огляду місця події від 01.03.2020 року, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Вилучене, відповідно до протоколу огляду місця події від 01.03.2020 року, майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Тому, на даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2,7,132,98,167,170-173,309,372 КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт на майно, вилучене 01.03.2020 року під час проведення огляду місця події за адресою: а/д Київ-Харків 343 км., а саме: на добровільно надану для вилучення командиром роти №2 БУПП ОСОБА_6 грошову купюру номіналом 100(сто) гривень в кількості 1(одна) шт. серії СД1084486,яка зі слів поліцейського була запропонована йому водієм транспортного засобу Фольцваген Гольф д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку
Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1