В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2019 року Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , законних представників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тростянець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000204 від 15.05.2017 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Будилка Лебединського району Сумської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 04.08.2017 Краснокутським районним судом Харківської області за ч.ч.2,3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі звільнений з іспитовим строком на 3 роки;
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Будилка Лебединського району Сумської області, громадянина України, освіта базова середня, непрацюючого, неодруженого, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:
-01.02.2017 Лебединським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі звільнений від відбування покарання з іспитовим строком з випробуванням 1 рік та відносно якого ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 08.11.2017 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено засудженого для відбування призначеного покарання,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Межирич Лебединського району Сумської області, громадянина України, освіта повна загальна середня, учня 1 курсу Веприцького ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей», непрацюючого, неодруженого, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , в силі ст.89 КК України не судимий:
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с.Боровеньки Лебединського району Сумської області, громадянина України, освіта повна середня, непрацюючого, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-05.05.2016 Лебединським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 240 годин громадських робіт; відбув покарання 09.09.2016
-04.08.2017 Краснокутським районним судом Харківської області за ч.ч.2,3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі звільнений з іспитовим строком з випробуванням 3 роки;
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України;

В С Т А Н О В И В :
14.05.2017 близько 22 години 00 хвилин ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з метою вчинення крадіжки акумуляторних батарей та іншого майна з транспортних засобів, попередньо обговоривши та визначившись щодо дій кожного під час вчинення кримінальних правопорушень, на автомобілі ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , приїхали з с.Будилка Лебединського району Сумської області до м.Тростянець Сумської області, де на вул.Заводська в м.Тростянець Сумської області, зупинилися неподалік будинку № 2А. Поряд із зазначеним будинком вони побачили автомобіль ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_2 , білого кольору, належний ОСОБА_13 , з якого вирішили вчинити крадіжку. ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вийшли з автомобіля, на якому приїхали та попрямували до автомобіля ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_2 , а ОСОБА_7 залишився у автомобілі ОСОБА_4 за кермом для пособництва швидкої втечі з місця вчинення кримінального правопорушення, у разі виникнення небезпеки бути поміченими сторонніми особами його спільників.
Реалізуючи свій прямий корисливий умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, ОСОБА_5 піднявся на пагорб до гуртожитку та таким чином з метою пособництва слідкував за тим, щоб їхні протиправні дії ніхто не помітив, у той час як ОСОБА_6 і ОСОБА_4 підійшли до вказаного автомобіля ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_2 . ОСОБА_6 залишився стояти коло вказаного автомобіля, таким чином з метою пособництва слідкував, щоб їх протиправні дії не помітили інші особи, у той час як ОСОБА_4 за допомогою заздалегідь підготовленої викрутки, яку він взяв з собою, відкрив двері до салону та сів у середину зазначеного автомобіля ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_2 . ОСОБА_4 помітив у передній панелі автомобіля автомагнітолу «Pionner» чорного кольору, вартістю 1099 грн. 50 коп., у якій знаходилась карта пам`яті micro-SD «Kingston», об`ємом пам`яті 16 GB, вартістю 125 грн, які вийняв рукою з панелі, а на полиці під «бардачком» знайшов бінокль для полювання «Bushnell», вартістю 372 грн. 50 коп., які забрав з собою і переніс до салону свого автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , та разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 сів до салону даного автомобіля, за кермом якого перебував ОСОБА_7 , після чого усі разом поїхали далі вулицями міста Тростянець з метою вчинення наступних крадіжок.
Таким чином, вищевказаними протиправними діями за попередньою змовою ОСОБА_4 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спричинили потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 1597 грн. згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №19/119/9-3/2348е від 18.07.2017.
В подальшому, 14.05.2017 близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з метою вчинення крадіжки акумуляторних батарей з транспортних засобів на автомобілі ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , приїхали на вул.Л.Татаренка у м.Тростянець, зупинились поряд з будинком №3. Після цього ОСОБА_6 разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вийшли з салону вказаного транспортного засобу, а ОСОБА_7 залишився у автомобілі за кермом для пособництва швидкої втечі з місця вчинення кримінального правопорушення у разі виникнення небезпеки бути поміченими сторонніми особами його спільників. Підійшовши ближче до будинку АДРЕСА_4 , вказані особи помітили автомобіль ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_3 , білого кольору, який належить ОСОБА_14 , з якого вирішили вчинити крадіжку акумуляторної батареї.
Реалізуючи свій прямий корисливий умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи протиправних характер своїх дій, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували поряд з автомобілем та з метою пособництва слідкували за тим, щоб їх протиправні дії ніхто не помітив, а ОСОБА_4 у цей час підійшовши до автомобіля ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_3 , за допомогою заздалегідь підготовленої викрутки, яку він взяв з собою, відкрив праві двері до салону автомобіля, після чого відчинив капот вказаного транспортного засобу та шляхом від`єднання дротів дістав акумуляторну батарею «Westa Automobile Battery» 600А (EN) 12В 60 Ач, блакитного відтінку. Після цього ОСОБА_4 відніс вказану акумуляторну батарею та поклав її до салону свого автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , та разом із ОСОБА_7 поїхав далі по вулицям м.Тростянець, а ОСОБА_6 з ОСОБА_5 , які на той момент залишилися на АДРЕСА_4 , були помічені потерпілим ОСОБА_14 та втікаючи з місця події, через що опинились на вул.Нескучанська м.Тростянець.
Таким чином, вищевказаними протиправними діями за попередньою змовою ОСОБА_4 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спричинили потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 803 грн. згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №19/119/9-4/180е від 31.05.2017.
Не зупинившись на вчиненому, цього ж дня, 14.05.2017 близько 23 години 30 хвилин, перебуваючи в салоні автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул.Нескучанська в м.Тростянець поблизу будинку №9, де стояв автомобіль марки «Москвич ІЖ-42», д.н.з. НОМЕР_4 , червоного кольору, який належить ОСОБА_15 , ОСОБА_4 запропонував всім присутнім, включаючи і ОСОБА_7 вчинити крадіжку акумуляторної батареї з автомобіля «Москвич ІЖ-42», д.н.з. НОМЕР_4 , червоного кольору, на що останні погодились. Після цього ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вийшли з салону вказаного автомобіля. ОСОБА_5 залишився поряд з ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 та з метою пособництва слідкував за тим, щоб їх дії не побачили сторонні особи. ОСОБА_6 та ОСОБА_4 попрямували до автомобіля марки «Москвич ІЖ-42», д.н.з. НОМЕР_4 червоного кольору, а ОСОБА_7 залишився у автомобілі за кермом для пособництва швидкої втечі з місця вчинення кримінального правопорушення у разі виникнення небезпеки бути поміченими сторонніми особами його спільників. Реалізуючи свій прямий корисливий умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, ОСОБА_6 з метою пособництва перебував поряд з автомобілем та слідкував за тим, щоб їхні протиправні дії ніхто не помітив, у той час як ОСОБА_4 підійшов до автомобіля марки «Москвич ІЖ-42», д.н.з. НОМЕР_4 , за допомогою заздалегідь підготовленої викрутки, яку він взяв з собою, відкрив двері до салону вказаного автомобіля, після чого відчинив капот вказаного транспортного засобу та шляхом від`єднання дротів дістав акумуляторну батарею «Westa» 12В 60 Ач, чорного кольору, після чого відніс її до свого автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , де разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 сіли до салону даного автомобіля, за кермом якого перебував ОСОБА_7 та через поле попрямували в напрямку м.Лебедин Сумської області.
Таким чином, вищевказаними протиправними діями за попередньою змовою ОСОБА_4 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спричинили потерпілій ОСОБА_15 матеріальну шкоду на суму 938 грн. згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №19/119/9-4/181е від 31.05.2017.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не оспорював обставини, викладені у обвинувальному акті та показав, що оскільки у нього не було грошей, то він вирішив здійснити крадіжку з автомобілів. З метою вчинення крадіжок він разом з ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 поїхали на автомобілі з Будилки на ОСОБА_19 , а потім на ОСОБА_20 . По дорозі вони вирішили здійснити крадіжку, розподіливши між собою обов`язки. Вони вчинили крадіжку з трьох автомобілів. Один з цих автомобілів вони відчиняли, два були не зачинені. Він особисто відкривав викруткою двері першого автомобіля. Викрутка була з ними з собою, він особисто взяв її з бардачка своєї машини. З автомобіля він взяв автомагнітолу та бінокль, які перенесли до свого автомобіля. ОСОБА_18 в цей час поруч не було. Коли вони з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підійшли до автомобіля, до них підійшов ОСОБА_18 . Вони стояли і вели розмову про те, куди б ще проїхати. Коли вони їхали по м.Тростянець, на одній з вулиць біля 3-х поверхових будинків повернули вправо, там побачили, що стоїть багато машин. Вони втрьох вийшли, а ОСОБА_16 залишився у машині. В одній із машин білого кольору був привідкритий капот. Він особисто відкрив капот та зняв акумулятор. Чи відчиняв двері до цього автомобіля, він не пам`ятає. Більше нічого він не брав у цьому автомобілі. Інші хлопці стояли коло машини і курили. На той час на вулиці було темно. Викрадений акумулятор він поклав до свого багажника і поїхали звідти, бо ОСОБА_16 сказав, що хтось вийшов і потрібно звідти їхати. За кермом автомобіля був ОСОБА_16 . Пісарєва з ОСОБА_17 на той час там не було, вони десь відійшли. Потім вони із ОСОБА_16 поїхали далі, по телефону вони дізнались де перебувають ОСОБА_17 з ОСОБА_18 , та коли ті прийшли до їх автомобіля, останні повідомили, що за ними хтось гнався. Далі вони проїхали телевежу і там побачили ще одну машину. Він з ОСОБА_17 вийшов з машини, ОСОБА_18 залишився десь там, на вулиці. ОСОБА_21 викруткою відкрив двері у тому автомобілі, відкрив капот, зняв акумулятор і поклав до своєї машини. За кермом автомобіля був ОСОБА_16 . Кожного разу ОСОБА_18 стояв на відстані від автомобілів, «на шухері».

Акумуляторні батареї вони відвезли до м.Лебедин продали, автомагнітолу віддали ОСОБА_18 , бінокль залишився у ОСОБА_16 . Підтверджує всі обставини, викладені у обвинувальному акті. У тому, що сталося, дуже розкаюється. Потерпілим шкоду повністю відшкодував, просив вибачення.

В подальшому ОСОБА_21 пояснив, що не заперечує обставини, викладені у обвинувальному акті. Що повинен був робити ОСОБА_18 , він не знає, бо він відходив і розмовляв по телефону. Їхати до м.Тростянець запропонував сам ОСОБА_18 . Він хотів заїхати наче до сестри, а домовленість про вчинення крадіжок була пізніше.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково та показав, що він разом з ОСОБА_21 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у травні 2017 року зібралися разом проїхати до м.Тростянець вночі на автомобілі ОСОБА_21 . ОСОБА_16 з ОСОБА_21 по черзі були за кермом. Вони тоді вчинили крадіжку з трьох автомобілів, брали два акумулятори і автомагнітолу. ОСОБА_21 сам відкривав машини, а він особисто стояв «на шухері».

Один раз під час крадіжки вони з ОСОБА_17 втікали, під час того, як ОСОБА_21 відкривав одну з машин. ОСОБА_16 був у їх машині. Це було вночі. Потім вони зустрілися знову і вчинили ще одну крадіжку, після чого поїхали здавати акумулятори У нього з викраденого майна залишилась магнітола, яку він потім повернув потерпілому, коштів потерпілим він не передавав. Скільки за викрадене майно отримали коштів, не пам`ятає. Його обов`язок під час крадіжок полягав у тому, що він повинен був повідомити про перешкоду під час того, коли викрадали майно із машин. До вчинення крадіжок його ніхто не схиляв, це було його свідоме рішення.

В подальшому ОСОБА_18 вказав, що свою вину не визнає, наполягає на своїх показах, однак не погоджується із показами інших. Заперечує факт домовленості про викрадення акумуляторних батарей з автомобілів. Про що конкретно у них була домовленість, він не пам`ятає. Пам`ятає, що їхали з с.Будилка до м.Тростянець, з якою метою не пам`ятає. По вул.Заводській зупинилися біля автомобіля білого кольору, вони в трьох вийшли з автомобіля, а ОСОБА_16 був за кермом. Не заперечує той факт, що він піднявся на пагорб, але не для «шухеру», а просто він у той час розмовляв по телефону. Він бачив, що ОСОБА_21 пішов до машини, а чи проникав до неї, він не бачив. Потім ОСОБА_21 щось ніс до автомобіля та ОСОБА_18 зрозумів, що він щось взяв із машини. Потім вони кудись поїхали, куди саме не пам`ятає. Знову зупинилися біля будинку, втрьох вийшли з машини, а ОСОБА_16 залишився за кермом. Підійшовши до чужої машини, він з ОСОБА_17 знаходили від неї на відстані метрів 200-300, особисто він говорив по телефону, але бачив як ОСОБА_21 поліз до тієї машини. Вони з ОСОБА_17 побачили, що хтось виходить з під`їзду і почали втікати, а ОСОБА_21 побіг до своєї машини і вони з ОСОБА_16 поїхали звідти.

Після оголошення судом протоколу слідчого експерименту з участю ОСОБА_18 , обвинувачений ОСОБА_18 не заперечив викладені у ньому обставини.

Під час третього допиту ОСОБА_18 вказав, що зі спливом час уже нічого не пам`ятає. Не визнає лише те, що він стояв на «шухері», як стверджують інші співучасники. Наполягає на показах, які давав під час очної ставки. Його ролі під час здійснення крадіжок не було, він був «за компанію». Хто вчинив крадіжку, він не знає. Він їхав з обвинуваченими разом до м.Тростянець не з метою крадіжки. Раніше він був у м.Тростянець, оскільки у нього там проживає сестра. Як вчинялися крадіжки з трьох автомобілів, він не пам`ятає. Покази, надані ним під час досудового розслідування, підтримує. Особисто він крадіжки з автомобілів не вчиняв і викрадене майно не переносив. Свою вину визнає в тому, що був учасником всіх подій, але не визнає, що щось викрадав. З викрадених речей йому дісталася автомагнітола, за що він її отримав, не пам`ятає. Шкодує у тому, що завдали потерпілим збитків. Частково бачив, що робив ОСОБА_21 , але не пам`ятає, що саме.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував обставини справи, викладені у обвинувальному акті та показав, що точної дати він не пам`ятає, у 2017 році ними було вчинено 3-4 крадіжки із автомобілів. ОСОБА_16 сидів у машині, а вони втрьох ходили вчиняти крадіжки. Їздили вони у м.Тростянець на автомобілі ОСОБА_21 . За кермом був ОСОБА_21 , а по м.Тростянець керував ОСОБА_16 . Це було вночі. Вони збиралися вчиняти крадіжки зі старих автомобілів. Він не пам`ятає, хто вскривав автомобілі. З викраденого йому нічого не дісталося. Між собою вони обов`язки не розподіляли, ніякої домовленості між ними не було. З яких автомобілів вони вчиняли крадіжки, він не пам`ятає. Обставин, викладених у обвинувальному акті, не заперечив. Під час слідчих експериментів все добровільно розповідав і демонстрував. Потерпілим відшкодував все добровільно грошима. Після крадіжок вони поїхали додому, акумулятори вони здали, скільки отримали за них коштів, не пам`ятає. Під час однієї крадіжки він з ОСОБА_18 втікав, оскільки були помічені власником автомобіля.

В подальшому ОСОБА_17 пояснив, що між ними була домовленість про крадіжки. Ще в с.Будилка між ними була домовленість їхати до м.Тростянець. Він з ОСОБА_18 повинні були стояти на «шухері», однак під час першої крадіжки ОСОБА_18 у стороні розмовляв по телефону, під час інших крадіжок роль ОСОБА_18 не пам`ятає. Не заперечує обставин, викладених у обвинувальному акті.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував обставини справи, викладені у обвинувальному акті та показав, що оскільки у нього не було грошей, навесні 2017 року вони з ОСОБА_21 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 вирішили вчинити крадіжки та з цією метою поїхали до м.Тростянець. Вони були вчотирьох. їхали на автомобілі ОСОБА_21 із с.Будилки до м.Тростянець. Домовленостей із подробицями між ними не було, все вирішувалось на місці. Вони вирішили вчиняти крадіжки лише з автомобілів. Здійснили три крадіжки. За кермом був він, а решта ходили вчиняти крадіжки. Конкретних дій кожного з учасників він не бачив. Викрадене майно до автомобіля приносив ОСОБА_21 . Був один випадок, коли ОСОБА_17 з ОСОБА_18 втікали, казали, що за ними хтось женеться. Вони зустрілися після того на якомусь полі. З викраденого майна йому нічого не дісталося. Викрадене майно здали у м.Лебедин, за що отримали 500 грн. Як вони розпорядилися коштами, він не пам`ятає. Визнає всі обставини, викладені у обвинувальному акті. Потерпілим відшкодовано все, у скоєному кається.

В подальшому ОСОБА_16 пояснив, що не пам`ятає чи була між ними домовленість про вчинення крадіжок. Не заперечує того факту, що вони їхали в м.Тростянець красти акумулятори. Де бачили машини, там і зупинялися і вставали, а він залишався за кермом. Покази, надані ним раніше, підтверджує. Він залишався у автомобілі з метою швидкої втечі з місця крадіжки у разі, якщо їх хтось помітить. Про що домовлялися хлопці між собою, коли виходили з машини та яка була їх роль, він не знає, бо був постійно у машині.

Заслухавши пояснення обвинувачених, дослідивши докази, суд вважає, що вина обвинувачених у пред`явленому їм обвинуваченні доведена з огляду на наступне.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 показав, що навесні 2017 року, точної дати він не пам`ятає, близько 23 години, до нього додому зайшов сусід у повідомив, що з його автомобіля невідомі особи скоюють крадіжку. Він швидко вийшов із житла і на території подвір`я побачив двох осіб. Одна особа знаходилась біля автомобіля ВАЗ 2104, а друга особа була на розі будинку і спостерігала за подіями, які відбувалися на подвір`ї. Він крикнув « ОСОБА_22 » особі, яка перебувала біля машини. У них у руках він нічого не бачив, у його автомобілі ВАЗ 2106 бежевого кольору були пошкоджені відкруткою відчинені передні пасажирські дверцята, на багажнику був пошкоджений замок та був знятий акумулятор. Його автомобіль стояв на відстані 7 м від під`їзду. Біля його автомобіля не було нікого. Біля іншого під`їзду метрів за 20 стояв автомобіль ВАЗ 2104 зеленого кольору, біля нього знаходилась одна молода особа чоловічої статі, щось там копошилась. Він спочатку подумав, що там власник автомобіля, але у цей момент обвинувачений, як він тепер зрозумів - ОСОБА_18 , який стояв за рогом будинку, крикнув «Шухер» і вони побігли у різні сторони. Він погнався за одним із них, але в силу свого віку наздогнати так і не зміг. Його син гнався за ОСОБА_18 майже до колишнього будинку банку «Україна». Вони з сином повернулися до будинку та потерпілий повідомим службу «102» про вчинення крадіжки акумулятора з його автомобіля. Потім до нього приїхали друзі і вони почали на їх автомобілі об`їжджати всі прилеглі території будинків. Під час їхнього об`їзду у районі будинків «Квадрат» він також бачив «вскритий» автомобіль, з якому була відсутня автомагнітола та акумулятор. Він повернувся до себе на територію двору, там стояв автомобіль ВАЗ 2108 червоного кольору, та вскритий автомобіль ВАЗ 2104 зеленого кольору. Через деякий час його запросили до відділення поліції і повідомили, що затримали групу осіб у складі ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 і ОСОБА_17 , які підозрюються у крадіжці майна на території м.Тростянець. До обвинувачених з приводу відшкодування збитків претензій не має, оскільки збитки йому відшкодовано. До нього приходила ОСОБА_23 та відшкодувала збитки шляхом перерахування коштів на його картковий рахунок , про що він написав заяву, що не має ні до кого претензій. Акумулятор йому повернули у робочому стані, матеріальна шкода за пошкоджене майно відшкодована. До нього також підходив ОСОБА_17 і просив пробачення, пропонував вирішити питання з проводу відшкодування збитків. Щодо міри покарання просить суворо не карати із застосуванням пом`якшуючих обставин до кожного із обвинувачених.

Потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_15 у судове засідання не з`явилися, про слухання справи були повідомлені належними чином, надали до суду письмові заяви, де просять справу слухати у їх відсутності, матеріальних та моральних претензій до обвинувачених не мають, щодо міри покарання покладаються на розсуд суду.
Так, на підставі картки прийняття заяви (а.с.156 том 2), письмової заяви ОСОБА_14 (а.с.157 том 2), ОСОБА_15 (а.с.180 том 2) та протоколу прийняття заяви про вчинене кримінального правопорушення від ОСОБА_13 (а.с.181 том 2) були внесені відомості до ЄРДР за ч.2 ст.185 КК України за фактом крадіжок акумуляторної батареї з автомобіля ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_3 , належного ОСОБА_14 ; акумуляторної батареї з автомобіля «Москвич ІЖ-42», д.н.з. НОМЕР_5 , належного ОСОБА_15 та автомагнітоли і бінокля з автомобіля «Нива», належного ОСОБА_13 (а.с.153-155 том 2).
На підставі письмової заяви ОСОБА_14 про надання дозволу на огляд його автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_3 (а.с.158 том 2) під час огляду місця події 15.05.2017, а саме території місцевості, розташованої поряд з будинком №3 по вул.Л.Татаренка в м.Тростянець Сумської області на ґрунті на відстані близько 20 см від заднього правого колеса автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_3 виявлено слід взуття найбільшим розміром 27 см; на верхній поверхні капоту, на верхній поверхні правого переднього крила виявлено слід руки. Також при відкритті капоту вищевказаного автомобіля виявлено порожнє місце, де має знаходитися акумуляторна батарея з правої сторони (а.с. 160-169 том 2). Виявлені слід взуття, сліди рук, підлокітник, навушники, упаковка з-під вологих серветок, клей та дактилокарта на ОСОБА_24 та ОСОБА_14 визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження (а.с.170 том 2).
Під час огляду місця події 19.05.2017, а саме території поряд з гаражем по вул.Залізнична,1 в м.Лебедин Сумської області поруч із воротами до вказаного гаража виявлено акумулятор «Westa Automobile Battery» НОМЕР_6 (EN) 12В 60 Ач, блакитного відтінку та акумуляторну батарею «Westa 60 Ач», чорного кольору. При цьому власник зазначеного гаража ОСОБА_25 зазначив, що вказані батареї від придбав 15.05.2017 у хлопця на ім`я ОСОБА_26 (а.с.172-174 том 2).
Вказані акумуляторні батареє постановами слідчого від 19.05.2019 визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінального провадження та передані на зберігання їх власникам ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с.175, 176, 177,178 том 2).
Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками 25.05.2017 ОСОБА_25 у присутності двох понятих за загальними рисами обличчя, прямою формою носа та волоссям світлого відтінку впізнав особу під фотознімком №1 - ОСОБА_7 , у якого він 15.05.2017 придбав дві акумуляторні батареї (а.с.217-218 том 2).
Висновком судової автотоварознавчої експертизи від 31.05.2017 №19/119/9-4/180е встановлено, що станом на 14.05.2017 ринкова вартість викраденої акумуляторної батареї марки «Westa Automobile Battery» ємкістю на 60 Аh, яка була придбана новою 12.05.2017 і використовувалася в автомобілі за призначенням з моменту придбання, пробіг склав близько 5000 км та перебувала у справному стані, без пошкоджень, з урахуванням зносу, може складати 803 грн. (а.с.201-202 том 2).
Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 31.05.2017 №19/119/9-4/181е станом на 14.05.2017 ринкова вартість викраденої акумуляторної батареї марки «Westa» ємкістю на 60 Аh, яка була придбана новою 17.08.2013, дата виготовлення 2013 рік, фактично використовувалась на автомобілі «Москвич ІЖ-42» з березня місяця 2016 року, фактичний пробіг складав близько 1000 км та перебувала у справному стані, без пошкоджень, з урахуванням зносу може складати 938 грн. (а.с.205-206 том 2).
На підставі письмової заяви ОСОБА_23 про надання дозволу на огляд її господарства (а.с.182 том 2) 25.05.2017 було проведено огляд місця події, а саме приміщення будинку АДРЕСА_1 , де у приміщенні прихожої кімнати на дивані було виявлено бінокль «Bushnell» (а.с.184-186 том 2), який постановою слідчого від 25.05.2017 визнано речовим доказом, приєднано до матеріалів кримінального провадження та передано на зберігання власнику ОСОБА_13 (а.с.187, 188 том 2).
Висновком судової товарознавчої експертизи від 18.07.2017 №19/119/9-3/2348е встановлено, що ринкова вартість не представлених на експертне дослідження автомагнітоли «Pionner DEN-1500 USB», а також наявні у ній карта пам`яті micro-SD «Kingston», об`ємом пам`яті 16 GB, які було придбано в 2014 році та бінокля «Bushnell» - 22.40, 1500м/7500 м чорного кольору, який було придбано у 2013 році, з урахуванням зносу від експлуатації, станом на час скоєння крадіжки могла становити 1597 грн. (а.с.212-216 том 2).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 12.07.2017 та доданих до нього фототаблиць, проведеного за участі ОСОБА_4 вбачається, що останній, продемонструвавши напрямок, яким він разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на автомобілі його матері приїхали з м. Лебедин, вказав напрямок, яким вони попрямували на вул. Кеніга та вул. Заводська у м. Тростянець, також вказав на ділянку місцевості на якій перебував автомобіль марки «Нива»» білого кольору, до якої він разом з ОСОБА_6 проникли, вказав на стежку, якою ОСОБА_5 попрямував від автомобіля марки «Нива», також вказав на ділянку місцевості, де поряд з будинком № 3 по вул. Л. Татаренка у м. Тростянець перебував автомобіль «шестьорка» чи «копійка», з якого ОСОБА_6 дістав акумулятор та передав йому, показав напрямок, у якому вони поїхали з двору з будинку АДРЕСА_4 на напрямок, яким вони вчотирьох рухались по вул. Нескучанській у м. Тростянець. Окрім того, ОСОБА_4 показав ділянку місцевості поряд з будинком № 9 по вул. Нескучанська у м. Тростянець, де перебував автомобіль марки «Москвич», з якого ОСОБА_6 дістав акумулятор та передав йому, а також вказав на напрямок, яким після крадіжки вони поїхали до м. Лебедин (а.с. 26-32 том 3).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 12.07.2017 та доданих до нього фототаблиць, проведеного за участі ОСОБА_6 вбачається, що останній, продемонструвавши напрямок яким він разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 . ОСОБА_5 приїхали з м. Лебедин в м.Тростянець для вчинення крадіжок. Вказав напрямок, яким вони попрямували на вул. Кеніга та вул. Заводська у м.Тростянець вказав на ділянку місцевості на розі будинку 2а по вул.Заводській, на якій перебував автомобіль марки «Нива» білого кольору. Вказав на стежку, якою ОСОБА_5 попрямував вгору, а ОСОБА_27 дістав бінокль шнур в ізоляції, лампочку із автомобіля «Нива», після чого вони всі разом сіли до автомобіля і поїхали. Далі вказав напрямок, яким вони приїхали у двір будинку АДРЕСА_4 , де на ділянці місцевості, поряд з будинком № 3а по вул. Л.Татаренка у м.Тростянець перебував автомобіль ОСОБА_4 , а кермом якого знаходився ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_6 вказав на ділянку місцевості, де поряд з будинком № 3 по вул. Л. Татаренка у м. Тростянець перебував автомобіль білого кольору, з якого ОСОБА_4 дістав акумуляторну батарею та вказав напрямок по вул. Л. Татаренка, по якому він разом з ОСОБА_5 попрямували після того, як за ними побігли два незнайомі їм чоловіка. Окрім того, ОСОБА_6 показав ділянку місцевості поряд з будинком № 9 по вул. Нескучанська у м.Тростянець, де перебував автомобіль марки «Москвич», з якого ОСОБА_4 дістав акумулятор, а також вказав на напрямок, яким вони поїхали після крадіжки (а.с.33-40 том 3).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 17.07.2017 та доданих до нього фототаблиць, проведеного за участі ОСОБА_5 , вбачається, що останній, продемонструвавши напрямок, яким він разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 приїхали з м. Лебедин, вказав напрямок, яким вони попрямували на вул. Кеніга та вул. Заводська у м.Тростянець, також вказав на ділянку місцевості, на якій перебував автомобіль марки «Нива» поряд з будинком № 2-а на вул. Заводській, до вказаного автомобіля підійшли ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .. ОСОБА_5 вказав на стежку, якою він піднявся на пагорб до гуртожитку по вул.Заводська, де перебував 10 хв., після чого спустився, ОСОБА_4 , який щось ніс у руках, та ОСОБА_6 вже прямували до їх автомобіля, які всі разом сіли та поїхали. Далі ОСОБА_5 зазначив, що погано пам`ятає дорогу до місця скоєння наступного злочину, . а саме автомобіль світлого відтінку, із якого ОСОБА_28 дістав акумулятор, після чого сів до автомобіля із ОСОБА_26 поїхали в зворотному напрямку, а ОСОБА_18 із ОСОБА_17 залишились і , та за ними бігли два чоловіки , власники викраденого акумулятора, від яких ті втікали. Потім вони вийшли із лісу поряд із зупинкою. Далі ОСОБА_5 вказав на ділянку місцевості поряд з будинком № 9 по вул. Нескучанська у м.Тростянець, де перебував автомобіль марки «Москвич», з якого ОСОБА_6 та ОСОБА_4 дістали акумулятор, після чого поїхали у м.Лебедин (а.с. 19-25 том 3).
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_29 показала, що вона була запрошена в якості понятої під час проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_5 . Свідок вказала, що подробиць вона не пам`ятає, але під час слідчого експерименту був присутній слідчий, захисник ОСОБА_5 , точно не пам`ятає хто саме, також ОСОБА_5 розповідав та показував про події. Під час слідчого експерименту проводили фотографування. Також свідок пам`ятає, що слідчий експеримент проводився на вул. Л. Татаренка в м. Тростянець.
Свідок ОСОБА_30 у судовому засіданні показав, що він разом з ОСОБА_31 був присутнім під час проведення слідчого експерименту під час якого особа добровільно показувала і розповідача про обставини скоєння крадіжок. Той чоловік чесно зізнався в тому, що він вчиняв крадіжки акумуляторів з машин. Однак конкретно свідок не міг вказати у суді на жодного із обвинувачених, за участю кого він був присутній під час слідчого експерименту.
Всі викладені докази суд визнає належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність суд визнає достатньою для висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні таємного викрадення майна за обставин, викладених в обвинувальному акті та установлених судом.
За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України, так як він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб.
Даючи правову кваліфікацію діям обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 суд зазначає про наступне.
Як вбачається з обвинувального акту сторона обвинувачення кваліфікувала дії ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб.
Проте, на переконання суду, така правова кваліфікація не в повній мірі відповідає тим суспільно-небезпечним діянням, вчинення яких ставиться у вину обвинуваченим, внаслідок чого, з урахуванням положень ч. 3 ст. 337 КПК України, беручи до уваги встановлені в ході судового розгляду обставини, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд вважає за необхідне змінити правову кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , кваліфікуючи їх дії у співучасті в формі пособництва.
Так, в обвинувальному акті чітко зазначено роль вказаних осіб , як співучасників злочину, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з метою забезпечення вчинення ОСОБА_4 , як виконавцем крадіжок майна із автомобілів, залишалися стояти неподалік та слідкували за обстановкою поруч, щоб протиправні дії не помітили інші особи. Вказана роль ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знайшла своє підтвердження у судовому засіданні дослідженими доказами.
Роль ОСОБА_7 у співучасті у злочині також полягала у пособництві іншим співучасникам, котрі шли до автомобілів з метою скоєння крадіжки майна, а він у цей час залишався за кермом автомобіля ОСОБА_4 , щоб швидко залишити місце пригоди шляхом втечі у разі виникнення небезпеки бути поміченими іншими особами.
Таким чином, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 лише сприяли вчиненню кримінальних правопорушень, шляхом усуненням перешкод для доведення злочину до кінця, виконуючи роль пособників, а тому їх дії потребують додаткової кваліфікації за ч. 5 ст. 27 КК України.
Отже, дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, так як своїми умисними протиправними діями, вчинив злочин пособництво у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб;
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, так як своїми умисними протиправними діями, вчинив злочин пособництво у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, так як своїми умисними протиправними діями, вчинив злочин пособництво у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченим суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, дані про особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_4 притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, однак за вироком від 10.02.2014 Лебединського районного суду Сумської області за ч.3 ст.185 КК України , яким призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнений з іспитовим строком 1 рік, ухвалою від 31.10.2019 Лебединського районного суду Сумської області ОСОБА_21 звільнений у зв`язку із закінченням іспитового строку, тобто судимість погашена у порядку ст.89 України.
Також за вироком від 18.05.2018 Лебединського районного суду Сумської області за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1020 грн. без конфіскації майна, погашена у порядку ст. 89 КК України, так як штраф сплачений 22.05.2018 (а.с.153,155 т.3).
Крім того за вироком від 21.07.2017 Гадяцького районного суду Полтавської області за ч.2 ст.185, ст.304 КК України , яким призначеного покарання у виді 3 років позбавлення волі та звільнений з іспитовим строком на 2 роки; відбув покарання 31.10.2019, тобто судимість погашена у порядку ст.89 КК України.
Отже на даний час ОСОБА_4 має непогашену судимість за вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 04.08.2017, непрацевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків, а обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення ОСОБА_4 , яке є злочином середньої тяжкості, враховуючи особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, збитки потерпілим відшкодував, має на утриманні малолітню дитину, суд вважає за можливе призначити покарання у виді арешту строком на чотири місяці і саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження скоєння нових злочинів.
Остаточну міру покарання ОСОБА_4 суд призначає за правилами ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, оскільки встановлено, що ОСОБА_4 вчинив злочин до постановлення вироку від 04.08.2017 Краснокутського районного суду Харківської області.
За вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 04.08.2017, ОСОБА_4 засуджено до 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком з випробуванням 3 роки.
Відповідно до абз.2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення ( від відбування покарання з випробуванням), вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
За таких обставин суд вважає, що, відповідно до ч.4 ст.70 КК України покарання за попереднім вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 04.08.2017 підлягає самостійному виконанню.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що він раніше судимий за корисливий злочин, судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена, скоїв кримінальне правопорушення у неповнолітньому віці, непрацевлаштований, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд визнає активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину у неповнолітньому віці, а обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Згідно зі ст.103 КК України, при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у ст.ст.65-67 КК України, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

В судовому засіданні був досліджений спільний акт представників Служби у справах дітей та ювенальної превенції, із якого встановлено, що ОСОБА_5 мав напружені стосунки із матір`ю ОСОБА_32 , яка не приділяла належної уваги навчанню, утриманню та вихованню сина. Мати зловживала спиртними напоями, ОСОБА_5 разом і з меншою сестрою знаходилися у баби ОСОБА_12 . Службі у справах дітей незважаючи на супровід родини, що потрапила у складні життєві обставини, не видалось за можливе досягти позитивного результату через небажання ОСОБА_33 прикладати зусилля для належного виконання батьківських обов`язків. (а.с.10-12 т.2).
Встановлено, що ОСОБА_5 має задовільний стан здоров`я та за висновком акту медичного обстеження має наслідки черепно-мозкової травми без порушень ЦНС (а.с.225 том 2).
Відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 представником органу пробації досудова доповідь не складалася у відповідності до п.2 ч.4 ст.314-1 КПК України.
Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення ОСОБА_5 , яке є злочином середньої тяжкості, враховуючи особу обвинуваченого, який не виявив щирого каяття у суді, а також те, що він вчинив злочин у період іспитового строку за вироком Лебединського районного суду Сумської області від 01.02.2017, суд вважає, що такі обставини вказують на суспільну небезпечність скоєного злочину і така поведінка обвинуваченого свідчить про небажання виправитися, тому обвинувачений заслуговує на призначення йому покарання, пов`язаного із ізоляцією від суспільства. Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження скоєння нових злочинів.
Разом з тим, суд приймає до уваги роль ОСОБА_5 та характер його співучасті в скоєнні злочину, як пособника, вважає за можливе призначити позбавлення волі на мінімальний строк, відповідно до ст.102 КК України.

Остаточну міру покарання суд визначає обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.71 КК України на підставі сукупності вироків, так як ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, призначеного за попереднім вироком Лебединського районного суду Сумської області від 01.02.2017, за яким останнього засуджено до 3 років позбавлення волі та звільненого від відбування покарання з іспитовим строком з випробуванням 1 рік та відносно якого ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 08.11.2017 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено засудженого для відбування призначеного покарання.
Відповідно до абз.4 пункту 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що при вчиненні нового злочину особою, яка відбувала покарання у виді позбавлення волі, його невідбутою частиною треба вважати строк, який залишився на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за новий злочин, а якщо такий захід не обирався, - то строк, який залишився після постановлення останнього за часом вироку.
23.11.2017 ОСОБА_5 поміщений до ІТТ, після чого 24.11.2017 відконвойований до СІЗО ( а.с.210 т.1) та залишений на час розгляду вказаного кримінального провадження у суді, відповідно до ухвали Тростянецького районного суду Сумської області від 11.12.2017 (а.с.235 т.1).

ОСОБА_5 запобіжний захід у вказаному провадженні не обирався, та він перебуває під вартою з моменту його затримання з 23.11.2017, і на час постановлення цього вироку - на 09.12.2019 перебуває під вартою, як особа, що відбуває покарання за вироком Лебединського районного суду Сумської області від 01.02.2017, яким він засуджений за скоєння злочину 21.11.2016 року. Отже, на день постановлення цього вироку ОСОБА_5 відбув 2 роки 17 днів, а невідбутою частиною покарання є одинадцять місяців тринадцять днів позбавлення волі. За таких обставин суд вважає за необхідне до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді 6 місяців позбавлення волі.

Разом із тим, статтею 72 ч.5 п. «ґ» КК України (у редакції Закону України №838 VIII від 26 листопада 2015 року) передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому визначено, що у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Починаючи з 20 червня 2017 року, редакція ст.72 ч.5 КК України була змінена Законом України №2046 від 18 травня 2017 року. Згідно змін у вказаному законі з 21 червня 2017 року засудженим до позбавлення волі особам строк їх попереднього ув`язнення зараховується у строк покарання з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, під час зарахування попереднього ув`язнення в строк покарання, частина 5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 21 листопада 2015 року підлягає застосуванню, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно).
ОСОБА_5 обвинувачується за цим вироком у скоєнні злочину 14 травня 2017 року, тобто після набрання чинності ст. 72 ч.5 КК України (у редакції Закону України №838 VIII від 26 листопада 2015 року) і до зміни редакції частини цієї статті Законом України №2046 від 18 травня 2017 року.
За вироком Лебединського районного суду Сумської області від 01.02.2017, за яким ОСОБА_5 засуджено до 3 років позбавлення волі та звільненого від відбування покарання з іспитовим строком з випробуванням 1 рік та відносно якого ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 08.11.2017 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено засудженого для відбування призначеного покарання, встановлено скоєння ним злочину 21.11.2016, тобто також після набрання чинності ст. 72 ч.5 КК України (у редакції Закону України №838 VIII від 26 листопада 2015 року) і до зміни редакції частини цієї статті Законом України №2046 від 18 травня 2017 року .
Відповідно до ст.4 ч.2 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
З огляду на вказане суд вважає, що необхідно застосувати вимоги ст.72 ч.5 п. «ґ» КК України (у редакції Закону України №838 VIII від 26 листопада 2015 року) і обвинуваченому ОСОБА_5 , як особі, що відбуває покарання за вироком Лебединського районного суду Сумської області від 01.02.2017, підлягає зарахуванню у строк покарання час його перебування в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді цього кримінального провадження з 23.11.2017 року по 08.12.2019 року, включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Таким чином, станом на день постановлення цього вироку 09.12.2019, остаточне покарання, яке слід призначити ОСОБА_5 на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом складання покарання, призначеного за цим вироком 6 місяців позбавлення волі та частково невідбутої частини покарання за вироком Лебединського районного суду Сумської області від 01.02.2017 шість місяців позбавлення волі, складає 1 (один) рік позбавлення волі,
Однак відповідно до вимог ст.72 ч.5 п. «ґ» КК України (у редакції Закону України №838 VIII від 26 листопада 2015 року) враховуючи співвідношення, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі та строк відбутого покарання за поереднім вироком 2 роки 17 днів х 2 = 4 роки 34 дні, встановлено, що на день постановлення цього вироку ОСОБА_5 відбув покарання за цим вироком повністю. За вказаних обставин ОСОБА_5 підлягає негайному звільненню з-під варти у суді.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності 04.08.2017 Краснокутським районним судом Харківської області за ч.ч.2,3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі звільнений з іспитовим строком на 2 роки; але відповідно до ст.108 КК України після відбуття ним іспитового строку покарання, відповідно до ухвали суду від 16.08.2019, вважається не судимим. Кримінальне правопорушення за цим вироком ОСОБА_6 скоїв у неповнолітньому віці, непрацевлаштований, за місцем проживання характеризується задовільно, за місцем навчання негативно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: соціалізований розлад поведінки (за висновком судово-психіатричної експертизи №561 від 17.07.2017, на момент вчинення кримінального правопорушення виявляв ознаки психічного інфантилізму, не виявляв ознак будь-якого психічного захворювання, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с.219-222 том 2).
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків, вчинення злочину у неповнолітньому віці, а обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Згідно зі ст.103 КК України, при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у ст.ст.65-67 КК України, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

В судовому засіданні був досліджений спільний акт представників Служби у справах дітей Лебединської РДА та ювенальної превенції із якого встановлено, що ОСОБА_6 виховується у родині прийомних батьків ОСОБА_23 та ОСОБА_34 . Неповнолітньому створені всі належні умови для його розвитку та виховання. За неналежне виконання прийомними батьками обов`язків по відношенню до ОСОБА_6 останні притягувались до адміністративної відповідальності. Від ОСОБА_6 надходила скарга про те, що прийомні батьки не в достатній мірі матеріально його забезпечують, із якими проводилась профілактично-роз`яснювальна робота. З ОСОБА_6 проводилась індивідуальна профілактична робота з приводу налагодження взаємовідносин з прийомними батьками.
Також встановлено, що ОСОБА_6 має задовільний стан здоров`я, із 03.04.2008 перебуває на обліку у Службі у справах дітей Лебединської РДА як дитина-сирота мати неповнолітнього обвинуваченого померла, відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України., з 17.06.2014 виховувався у прийомній сім`ї ОСОБА_16 .
Відповідно до досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_6 , складеного представником органу пробації обвинувачений ОСОБА_6 має низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення можливі у винятковому випадку та за умови здійснення інтенсивного нагляду.
Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення ОСОБА_6 , яке є злочином середньої тяжкості, враховуючи особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, збитки потерпілим відшкодував, а такожприймає до уваги його роль та характер у співучасті в скоєнні злочину, як пособника, вважає за можливе призначити покарання у виді арешту. Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження скоєння нових злочинів.
Встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення до постановлення попереднього вироку Краснокутським районним судом Харківської області від 04.08.2017, за яким останнього засуджено до 3 років позбавлення волі та звільненого від відбування покарання з іспитовим строком з випробуванням 2 роки. Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 16.08.2019 року ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання, призначеного за вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 04.08.2017 у зв`язку із закінченням іспитового строку (а.с. 166 т.5). Отже, судимість за вказаним вироком, відповідно до ст.89 КК України є погашена.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_7 раніше судимий за скоєння корисливих злочинів, судимості у встановленому законом порядку не зняті і не погашені, непрацевлаштований, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків, а обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення ОСОБА_7 , яке є злочином середньої тяжкості, враховуючи особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, збитки потерпілим відшкодував, такожприймає до уваги його роль та характер у співучасті в скоєнні злочину, як пособника, вважає за можливе призначити покарання у виді арешту. Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження скоєння нових злочинів.
Разом з тим, остаточну міру покарання суд визначає обвинуваченому відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, так як ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення до постановлення попереднього вироку Краснокутським районним судом Харківської області від 04.08.2017, за яким останнього засуджено до 5 років позбавлення волі та звільненого від відбування покарання з іспитовим строком з випробуванням 3 роки.
Враховуючи положення, викладені в абз.2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», так як встановлено, що до ОСОБА_7 було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинив до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який він засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається та за таких умов кожний вирок виконується самостійно.
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , їх захисники, також обвинувачений ОСОБА_7 заявили клопотання про застосування до обвинувачених ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши їх від відбування покарання, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», тобто станом на 07.09.2017 мають неповнолітніх дітей, та відносно яких не позбавлені батьківських прав, а ОСОБА_6 скоїв злочин у неповнолітньому віці.

Як встановлено ст.85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст.86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Так, у судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 має малолітню доньку ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( том 3 а.с.7).

ОСОБА_4 має погашені судимості за вчинення тяжких злочинів за вироками від 10.02.2014 р. за ч.3 ст.185 КК України, від 21.07.2017 за ч.2 ст.185, ст.304 КК України, від 18.05.2018 р. за ч.2 ст.289 КК України.

Отже, обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання, призначеного за цим вироком.

Суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки застосування до нього амністії.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_6 щодо застосування до нього амністії суд враховує наступне.

Відповідно до п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.
Так, у судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 227 том 2), злочин скоїв 14.05.2017, тобто у неповнолітньому віці.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_6 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_6 наслідки застосування до нього амністії.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_7 щодо застосування до нього амністії суд враховує наступне.

Так, у судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 має малолітню доньку ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (том 2 а.с.249).

Відповідно до ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Так, ОСОБА_7 є особою, яка раніше притягувалась за скоєння тяжких злочинів 05.05.2016 за ч.3 ст.185 КК України та 04.08.2017 за ч.2,3 ст.185 КК України, і ці судимості у встановленому порядку не зняті і не погашені.

Отже, суд відмовляє ОСОБА_7 у застосуванні до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Разом із тим, призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання, за правилами ч.4 ст.70 КК України, необхідно зарахувати у строк покарання, яке слід йому відбувати реально за цим вироком, час його тримання під вартою із 17 травня 2017 року по 04 серпня 2017 року, тобто два місяці дев`ятнадцять днів, як запобіжний захід, що обирався під час досудового слідства та судового розгляду за попереднім вироком.

При тому суд вважає за необхідне застосувати вимоги ст.72 ч.5 п. «в» КК України (у редакції Закону України №838 VIII від 26 листопада 2015 року), яка діяла на час скоєння ОСОБА_7 злочину, враховуючи, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Відповідно до вимоги ст.72 ч.6 КК України (у редакції Закону України №838 VIII від 26 листопада 2015 року) суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.

Таким чином, суд вважає, що станом на день постановлення цього вироку 09.12.2019, з урахуванням вимог ст.72 ч.5 п. «в» КК України (у редакції Закону України №838 VIII від 26 листопада 2015 року), строк попереднього ув`язнення, відбутий ним за попереднім вироком перевищує призначене йому покарання за цим вироком, тому ОСОБА_7 слід вважати таким, що відбув покарання за цим вироком повністю.

Цивільні позови у справі не заявлені.
Долю речових доказів необхідно вирішити, відповідно до статті 100 КПК України.
Процесуальні витрати, пов`язані із залучення експертів, відповідно до статті 124 КПК України, за проведення судових автотоварознавчих, товарознавчої та дактилоскопічної експертиз на загальну суму 2843,30 грн. слід стягнути з обвинувачених в дольовому порядку, стягнувши з кожного по 710 грн. 83 коп. на користь держави.
Підстав для обрання обвинуваченим запобіжних заходів не вбачається.

Керуючись Законом України «Про застосування амністії в Україні», Законом України «Про амністію у 2016 році», ст. ст.368-374, 392, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і по цьому закону призначити покарання у виді арешту строком на шість місяців.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді арешту строком на шість місяців в зв`язку з амністією, відповідно до п. «в» ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Вирок Краснокутського районного суду Харківської області від 04.08.2017 про засудження ОСОБА_4 за частинами 2, 3 статті 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільненого від відбування покарання з іспитовим строком з випробуванням 3 роки - виконувати самостійно.

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст.185 КК України і по цьому закону призначити покарання у виді позбавлення волі строком на шість місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Лебединського районного суду Сумської області від 01.02.2017 за ч.3 ст.185 КК України у виді шести місяців позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на (один) рік.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, (у редакції Закону №838 VIII від 26.11.2015 р.) зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання, строк його попереднього ув`язнення, за період з 23.11.2017 року по 09.12.2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вважати ОСОБА_5 таким, що відбув призначене за цим вироком остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на один рік повністю.
Негайно звільнити ОСОБА_5 з-під варти із зали суду.

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст.185 КК України і по цьому закону призначити покарання у виді арешту строком на сорок п`ять діб.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді арешту строком на сорок п`ять діб, в зв`язку з амністією, відповідно до п. «а» ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.2 ст.185 КК України і по цьому закону призначити покарання у виді арешту строком на чотири місяці.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочині, остаточно призначити покарання за цим вироком у виді арешту строком на чотири місяці та призначене вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 04.08.2017 покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільненого від відбування покарання з іспитовим строком з випробуванням 3 роки, та вказані покарання виконувати самостійно.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, (у редакції Закону України №838 VIII від 26.11.2015 р.) зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання, строк його попереднього ув`язнення за попереднім вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 04.08.2017, за період з 17.05.2017 року по 04.08.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (арешту).
Вважати ОСОБА_7 таким, що відбув призначене за цим вироком покарання у виді арешту строком на чотири місяці повністю.
Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз по 710 (сімсот десять) грн. 83 коп. із кожного.
Речові докази:
-акумуляторну батарею «Westa Automotive Battery» 600А (EN) 12В 60, акумуляторну батарею «Westa» 12В 60 Ач, чорного кольору та бінокль для полювання «Bushnell»- вважати повернутими власникам.
-гіпсовий виливок сліду взуття, два відрізки липкої стрічки із слідами пальців рук, підлокітник, навушники, упаковка з-під вологих серветок, клей та дактилокарта на ОСОБА_24 та ОСОБА_14 після набрання чинності рішенням суду знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченим, захисникам та прокурору.

Суддя ОСОБА_1