Провадження № 1-кп/761/596/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Київ

Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , в приміщенні суду під час розгляду в судовому засіданні кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0007669 від 25.06.2017),

У С Т А Н О В И В :

Беручи до уваги, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено до 5 січня 2020 року включно, суд, виходячи з принципу судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час судового розгляду, вважає необхідним розглянути питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Прокурор у своєму виступі заявив клопотання щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки, на його думку, підстав для зміни цього запобіжного заходу немає.

Захисник просив змінити запобіжний захід на інший менш суворий.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника.

Заслухавши сторін кримінального провадження, суд дійшов до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Так, суд враховує дані про його особу, а саме те, що він офіційно не працевлаштований, без стабільних соціальних зв`язків, зокрема є неодруженим (відсутні на утриманні будь-які особи), на даний час обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, що має значний ступінь суспільної небезпеки, при цьому вже засуджений за вчинення іншого умисного злочину, а відтак такі обставини вимагають від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, що також узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини. В цьому аспекті, на переконання суду, є підстави вважати, що, перебуваючи поза межами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_4 може як незаконно впливати на потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити нові кримінальні правопорушення, так і переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Суд приймає до уваги, що з моменту ратифікації Законом України Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини(далі ЄСПЛ), та у силу ст. 9 КПК суд під час розгляду кримінального провадження зобов`язаний керуватися рішеннями ЄСПЛ.

Так, відповідно до практики ЄСПЛ суд, вирішуючи питання розумності продовження строку подальшого утримання обвинуваченого в умовах несвободи, повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою, оскільки у деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дає змогу гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості, характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Так, «особливими випадками» відповідно до позицій ЄСПЛ є справи, у яких існують конкретні вказівки на справжні інтереси суспільства, які попри презумпцію невинуватості переважують правила поваги до особистої свободи та виправдовують тримання особи під вартою.

Для цього суд має вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи.

Отже, вирішуючи питання щодо реальності зазначених стороною обвинувачення ризиків непроцесуальної поведінки ОСОБА_4 , суд має керуватись наявністю підстав, які свідчать про необхідність подальшого ізолювання особи від суспільства з метою забезпечення інтересів невизначеного кола громадян.

Першою такою підставою ЄСПЛ визначив ймовірність не з`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

Оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, суд враховує також складності обставин справи і судового розгляду, зокрема і завершальну стадію такого розгляду.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжити до 9 лютого 2020 року включно.

Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за можливе не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, вчинених із застосуванням насильства.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України №4р-2019 від 13 червня 2019 року, дана ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 331, 371 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Строк дії ухвали про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 визначити тривалістю до 9 лютого 2020 року включно.

Ухвала підлягає оскарженню.

Суддя ОСОБА_1