ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/438/20 Справа № 202/4713/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2018 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000661 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куренівка, Чечельницького району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

02 квітня 2013 року вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи.
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2018 року ОСОБА_10 визнано винним за ч. 4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Строк покарання обвинуваченому ухвалено обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

Позов про стягнення моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_7 20000,00 гривень, та судовий збір 1650,00 грн., а всього стягнуто 21650,00 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, ОСОБА_10 приблизно в період часу з 13:00 год. до 15:00 год. 29 січня 2013 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території гаражного кооперативу «Салют» за адресою: м. Дніпро, вул. Каштанова, 29, висловлюючись нецензурною лайкою, із застосуванням твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, який у ході досудового слідства не встановлено, тримаючи вказаний предмет у своїй правій руці, спричинив ним один удар по голові в область чола електрику гаражного кооперативу ОСОБА_7 , чим завдав йому фізичного болю та тілесні ушкодження у вигляді двох забійних ран: в лобній області посередині волосистої частини голови, в лобно-тім`яній області праворуч.

Після чого, ОСОБА_10 знову підійшов до потерпілого та наніс йому ножем з темною руків`ю, який тримав у правій руці, один удар у кисть лівої руки ОСОБА_7 , а саме в міжпальцевий проміжок між другим та третім пальцями, чим завдав потерпілому фізичного болю та спричинив останньому тілесні ушкодження, які відносяться до легких, тобто таких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).

В цей час співробітники та члени гаражного кооперативу «Салют» намагались відтягнути ОСОБА_10 від потерпілого ОСОБА_7 , однак ОСОБА_10 чинив активний опір, своїх дій не припиняв, відштовхував їх та погрожував фізичною розправою. Після чого вказані особи були вимушені зачинитись від останнього у кімнаті службового приміщення, а сам ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зник, залишивши ніж з темною руків`ю, на місці пригоди.

Приблизно о 15:00 годині 29 січня 2013 року, ОСОБА_10 , повернувся до гаражного кооперативу «Салют» та побачивши випадкову особу, а саме ОСОБА_12 , який працював там охоронцем, тримаючи у правій руці ніж з дерев`яною руків`ю, почав безпідставно гучно нецензурно висловлюватись на адресу останнього, погрожувати фізичною розправою, демонструвати ніж та розмахувати ним перед потерпілим. При цьому, ОСОБА_10 не реагував на неодноразові зауваження потерпілого, який намагався заблокувати прохід до гаражного кооперативу «Салют» та при спробі ОСОБА_12 взяти ніж з рук ОСОБА_10 і знешкодити останнього, спричинив йому удар ножем, який тримав у правій руці, в область лівого передпліччя, а потім у гомілку, чим завдав потерпілому фізичного болю та тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран. Пізніше виник рубець на задній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, що є наслідком загоєння різаної рани та рубця на зовнішній поверхні правої гомілки в середній третині, що є наслідком загоєння різаної рани, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, тобто таких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати у частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю, на його думку, призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити свій вирок, яким призначити обвинуваченому більш сурове покарання, у виді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом залишились не врахованими ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засудженого, та не наведено переконливих мотивів, через які призначено покарання у мінімальних межах санкції статті.

Прокурор вважає, що судом не достатньо надано належної оцінки обставинам скоєння злочину обвинуваченим, а саме вчинення злочину повторно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, відносно особи похилого віку, при якому потерпілий зазнав певних страждань, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_10 злочину та самого обвинуваченого, який вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, не виявив бажання виправити ситуацію, вину у вчиненні вказаного злочину, незважаючи на її повну доведеність не визнав своїми, діями шкоду потерпілим не відшкодував, що, на думку прокурора, свідчить про його байдужість до скоєного, та виключають обставини, які пом`якшують покарання. Натомість, додаткові свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 повідомили суду про те, що вже на стадії судового розгляду вказаного обвинувального акту, ОСОБА_10 неодноразово приїздив до ГСК «Салют», зустрічався з ними та намагався умовити дати неправдиві покази на свою користь щодо обставин, які відбувались 29.01.2013 року.

Адвокат ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає, що ні в ході досудового розслідування, ні в ході судового розгляду не було перевірено версію обвинуваченого про обставини вчиненого злочину. Зазначає, обвинувачений суду пояснив, що після того, як у нього в гаражі вкрали кабель, він 29.01.2013 року викликав раніше знайомого йому електрика ОСОБА_7 , щоб налагодити світло. Після запрошення ОСОБА_7 обвинувачений прийшов до нього в кабінет, де вони почали розпивати спиртні напої, в ході яких до них зайшов невідомий чоловік та попросив ОСОБА_7 підключити світло в його гаражі. ОСОБА_7 відмовився та висловився нецензурно на адресу невідомого чоловіка. У відповідь невідомий чоловік напав на ОСОБА_7 та став бити його руками по голові та тулубі. Коли обвинувачений намагався затримати нападника, той вибіг з приміщення та закрився у своєму автомобілі. ОСОБА_10 вдарив ключами по лобовому склу цього автомобіля, а коли нападник почав рух свого автомобіля, обвинувачений побіг у приміщення КПП та закрив шлагбаум. З приміщення КПП вийшов охоронець ОСОБА_12 і вдарив обвинуваченого сковорідкою по голові, та збивши з ніг, продовжив його бити. Захищаючись від ОСОБА_12 , лежачи на дивані у приміщенні КПП, він взяв ножа, що знаходився на столі., та став розмахувати ним перед ОСОБА_15 . Після того, як він задів ножем ОСОБА_15 по нозі, той перестав його бити. Коли до гаражного кооперативу приїхала дружина ОСОБА_10 - ОСОБА_16 та їх син, він розповів їм, що сталося.

Зазначає, що обвинувачений визнає вину частково, тому що потерпілого ОСОБА_7 він не бив, та ножа з собою не носив, а тілесні ушкодження спричинив потерпілому ОСОБА_12 , що б той не бив його сковорідкою по голові.

На думку апелянта, дані покази обвинуваченого підтверджені показами потерпілих, свідків і іншими матеріалами кримінального провадження.

Зазначає, що потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що дійсно раніше він був знайомий з обвинуваченим ОСОБА_10 , оскільки той винаймав гараж у гаражному кооперативі «Салют», в якому він працював електриком. 29.01.2013 року у своєму кабінеті він з ОСОБА_10 розпивав спиртні напої. У ході цього ОСОБА_10 , нічого не кажучи, вдарив його один раз чимось по голові та ножем, що лежав на столі, по пальця. Свої дії, на його думку, обвинувачений нецензурною лайкою не супроводжав, та ці дії були скороминучі.

Потерпілий ОСОБА_12 суду показав, що раніше знав обвинуваченого, оскільки той винаймав гараж у гаражному кооперативі, в якому він працював охоронцем. 29.01.2013 року у приміщенні КПП ОСОБА_10 закрив шлагбаум. Коли він намагався зупинити обвинуваченого, той вдарив його ножем по нозі. Де ОСОБА_10 взяв ніж, - він не бачив. Стверджує, що обвинуваченого він сковорідкою по голові не бив, а звідки на голові ОСОБА_10 з`явилися тілесні ушкодження, пояснити не зміг. Також потерпілий ОСОБА_17 суду пояснив, що дії ОСОБА_10 були скороминучі.

Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 суду показали, що 29.01.2013 року вони не бачили хто спричинив потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_12 тілесні ушкодження.

Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 суду показали, що 29.01.2013 року на прохання ОСОБА_10 вони приїхали до гаражного кооперативу, та побачили садна і кров на обличчі ОСОБА_10 . Він пояснив їм, що сталося. Потім співробітники поліції забрали ОСОБА_10 по відділу поліції, а вони поїхали в лікарню до ОСОБА_7 . Там ОСОБА_24 пояснив, що ніяких претензій до ОСОБА_10 він не має, оскільки останній захищав його від нападника.

Зазначає, що на підтвердження показів обвинуваченого, стороною захисту було подано клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження протоколу про вчинене кримінальне правопорушення від 29.01.2013 року (том 1 а.с.197-199). У вказаному протоколі потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що 29.01.2013 року йому причинила тілесні ушкодження саме невідома особа. У той же день потерпілий ОСОБА_25 письмово заявив, що йому не відомо, хто міг причинити йому тілесні ушкодження.

Однак, зазначає апелянт, суд прийнявши вказане клопотання не розглянув його по суті (журнал судового засідання від 29.11.2017 року, том 1 а.с.194-195).

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на вилучених на місті пригоди двох ножах, ні крові потерпілих, ні відбитків пальців обвинуваченого відповідно до висновків судово-цитологічних та дактилоскопічних досліджень не встановлено (том 1 а.с.129-131, 133-135, 137-139). Суд, на його думку, взагалі на вказав у вироку висновки вказаних досліджень, хоча дослідив їх як докази, представлені прокурором.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що обвинувачений наніс йому лише один удар пляшкою по голові. А відповідно до висновку експерта №953-е від 11.03.2015 року (том 1 а.с. 105-106), у потерпілого Шпиги встановлені тілесні ушкодження у вигляді двох забійних ран. Вказане протиріччя, на думку захисника, ставить під сумнів покази потерпілого ОСОБА_7 , в частині спричинення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень.

Зазначає, що суд першої інстанції приєднав до матеріалів кримінального провадження клопотання захисту про долучення окремих матеріалів до кримінального провадження, однак не розглянув його по суті та рішення по клопотанню не постановив, а лише в журналі судового засідання зазначив, що суд, приєднує документи, та надасть оцінку в нарадчій кімнаті (т.1 а.с. 194-195, 197-199).

Вважає що згідно обвинувачення ОСОБА_10 чинив опір громадянам, які припиняли його хуліганські дії з застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. В обґрунтуванні обвинувачення досудове слідство і суд посилаються на покази свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , та ОСОБА_21 . Однак, вказані свідки суду показали, що вони не бачили, хто саме спричинив потерпілим тілесні ушкодження та при яких обставинах. Вони лише побачили обвинуваченого, який вибіг на вулицю, тобто після того, як обвинувачений припинив будь-які дії.

Вважає, що дії обвинуваченого помилково кваліфіковані як хуліганство, оскільки потерпілі були знайомі з ОСОБА_10 та його дії носили короткочасний скороминучий характер.

Обвинувачений ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить вирок змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 296 КК України на ч.1 ст. 125 КК України і, згідно ст. 49 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності. У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , а також у стягненні з ОСОБА_10 витрат по оплаті судового збору та судових витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз відмовити.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги його версію подій, не перевірив її, не надав належної уваги поясненням свідків, що підтверджують його покази.

Вважає, що ножів у нього при собі не було, а ніж, яким він спричинив поранення потерпілому ОСОБА_12 , він схопив з розташованого поряд стола.

Вказує, що потерпілі були знайомі з ним, на його думку, його дії носили короткочасний характер. Тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 спричинив не він, тому в задоволенні позову потерпілого просить відмовити.

Крім того, вважає незаконним рішення суду про стягнення з нього витрат на проведення експертиз.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Проти задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого та обвинуваченого заперечував, посилався на їх безпідставність та необґрунтованість.

Захисник свою апеляційну скаргу в судовому засіданні підтримав, просив її задовольнити. Також, підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого. Щодо апеляційної скарги сторони обвинувачення, то захисник проти її задоволення заперечував, підстав для призначення більш тяжкого покарання не вбачає.

Обвинувачений в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав, як і підтримав апеляційну скаргу свого захисника, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити, заперечуючи проти апеляції прокурора; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій обвинуваченого ОСОБА_10 і його захисника та підтримав доводи і вимоги апеляції прокурора, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції лише в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції не були виконані в повному обсязі.
Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що стороною обвинувачення було направлено на адресу суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 , в якому умисні дії останнього було кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України, як умисні дії, які виразилися у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Під час судового провадження, в ході судового засідання при допиті прокурором потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 було встановлено, що обвинувачений чинив активний опір громадянам (співробітникам та членам гаражного кооперативу Салют), які припиняли хуліганські дії ОСОБА_10 . Вказане, на думку прокурора, є новими фактичними обставинами кримінального правопорушення, які раніше відомі бути не могли, і, що, відповідно є підставою для зміни обсягу обвинувачення згідно до положень ст. 338 КПК України, якими, зокрема, передбачено, що з метою зміни обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Відповідно до ст. 341 КПК України, дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після погодження даного рішення з прокурором вищого рівня, складає новий акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акта надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження.
Так, 29 січня 2018 року в судовому засіданні, прокурором було надано змінений обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 , погоджений 25 січня 2018 року, в якому останньому за ч. 4 ст. 296 КК України було збільшено обсяг обвинувачення, та кваліфіковано дії ОСОБА_10 як такі, що виразилися у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались зухвалістю, пов`язані з опором громадянам, які припиняли його хуліганські дії, вчиненому із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Із журналу судового засідання від 29 січня 2018 року вбачається, що прокурором було оголошено змінений обвинувальний акт, однак судом першої інстанції в порушення вимог ч. 4 ст. 338 КПК України не було роз`яснено обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, не дотримано семиденний строк для відкладення розгляду кримінального провадження, передбачений положеннями вказаної норми кримінального процесуального закону, для надання обвинуваченому та його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення, що є грубим порушенням права обвинуваченого на захист і відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України та підставою для скасування судового рішення із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Також, судом першої інстанції не було проведено допиту обвинуваченого, потерпілих та свідків в межах збільшеного прокурором обсягу обвинувачення, а саме, щодо хуліганських дій ОСОБА_10 пов`язаних з опором громадянам, які зупиняли такі дії обвинуваченого.
Ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_10 та визнаючи його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, суд першої інстанції кваліфікував дії обвинуваченого, як умисні дії, які виразилися у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень та в порушення вимог ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині свого рішення не навів належних, достатніх та обґрунтованих мотивів і доводів щодо того, з яких підстав судом не було враховано змінений обвинувальний акт в частині збільшення обсягу обвинувачення ОСОБА_10 , а саме, щодо хуліганських дій ОСОБА_10 пов`язаних з опором громадянам, які зупиняли такі дії обвинуваченого.
Всі вищевказані розбіжності та недоліки є суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального закону України, що відповідно до ст. ст. 409, 412, 415 КПК України є підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки нез`ясування вказаних обставин кримінального могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Колегія суддів позбавлена можливості усунути вказані розбіжності, з`ясувати всі обставини справи та дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження докази, оскільки жоден із учасників кримінального провадження клопотання щодо повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, у зв`язку з тим, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями не заявляв.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. А тому доводи прокурора, захисника обвинуваченого та самого обвинуваченого, викладені в апеляційних скаргах, підлягають перевірці під час нового судового розгляду провадження, за результатами якого слід прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Окрім цього, під час нового розгляду справи в суді першої інстанції підлягають перевірці і доводи захисника щодо знаряддя злочину, а саме, стосовно ножа, який по версії сторони захисту знаходився на місці пригоди, ОСОБА_10 не належить та заздалегідь ним не виготовлювався, а також, в частині доречності кваліфікації дій обвинуваченого як хуліганства, оскільки стороною захисту наголошується, що потерпілий та обвинувачений були знайомі.
Тож, враховуючи викладене та керуючись положеннями ст. ст. 374, 404, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області, захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2018 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 4 ст. 296 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4