ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/818/3344/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 31 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , щодо продовження строків тримання під вартою,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строком на 60 днів до 29 грудня 2019 року включно.

Судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, за яке передбачено покарання від 5 до 12 років позбавлення волі.

Таким чином на думку суду першої інстанції обраний відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується та не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на інший більш м`який.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що суд не обґрунтував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Наголошує, що мала місце провокація злочину з боку правоохоронних органів. Крім того неправильно встановлена підслідність справи.

Також, на думку захисника, ОСОБА_9 утримувався 6 діб без будь яких правових підстав.

Вказує, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, четверо дітей, батьків похилого віку. Має постійне місце проживання.

При цьому свідки та потерпілий не заявляли про будь-який тиск з боку обвинуваченого.

Посилається на практику ЄСПЛ з приводу тримання під вартою осіб.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або визначити заставу.

Вказує, що його незаконно утримували понад 72 години без ухвали слідчого судді.

Також зазначає, що підозра була складена без захисника.

Наголошує, що жодного клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою не отримував.

На думку апелянта, ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України відсутні.

Не погоджується з обвинуваченням, посилається на недопустимість доказів.

Посилається на істотні порушення судом кримінального процесуального закону.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 з урахуванням доповнень

, просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та незаконною.

Не погоджується зі встановленими судом ризиками, а всі встановлені судом обставини ґрунтуються на припущеннях.

Просить суд апеляційної інстанції здійснити запит до районного суду для надання кримінальної справи в повному обсязі, оскільки без всієї справи неможливо вирішувати питання про законність оскаржуваної ухвали.

Вказує, що знаходиться під вартою вже 36 місяців, що є порушенням його прав, з урахуванням недоліків обвинувачення.

Крім того повідомляє, що державними органами завдано шкоди його репутації, також погіршився стан його здоров`я, лікарі виявили злоякісну пухлину, яку необхідно видалити та інфаркт.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених та їх захисників, які підтримали свої апеляційні скарги, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Із клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою вбачається, що зібрані під час досудового розслідування докази обґрунтовують підозру ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст. 149, ч.4 ст. 358, ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України та ОСОБА_9 за ч.2 ст. 149 КК України, за вчинення яких передбачено в т.ч. покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

При цьому, колегія суддів ґрунтується на принципі презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Що стосується доводів захисників та обвинувачених, щодо незгоди з обвинуваченням, неправильно визначеної підслідності та посилання на процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції під час судового розгляду, колегія суддів позбавлена можливості розглядати такі доводи сторони захисту, оскільки предметом апеляційного перегляду не є розгляд справи по суті, колегія суддів переглядає ухвалу суду першої інстанції лише в частині продовження строку тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно до матеріалів провадження, злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зокрема ч.2 ст. 149 КК України відносяться до злочинів проти волі, честі та гідності особи.

Такі злочини є надзвичайно небезпечними, оскільки під час їх вчинення відбувається незаконний вплив на закріплені Основним Законом України цінності, які притаманні лише людині, втрата яких є свідченням перетворення людини на тварину або річ.

Відповідно до ст.ст. 28, 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та повагу до її гідності. Честь і гідність людини - є найвищою соціальної цінністю в державі.

При цьому захист інтересів особи та суспільства повинен бути забезпечений судом.

Також належить врахувати, що органами досудового розслідування ОСОБА_10 визначено організатором скоєння злочину проти волі, честі та гідності особи, у якого під час проведення процесуальних дій було вилучено пакет підроблених документів, за допомогою яких відбувалося перетинання кордону.

Прокурор в суді апеляційної інстанції також вказував, що ОСОБА_9 володіє інформацією про нелегальні переходи через державний кордон.

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 раніше судимий вироком Київського районного суду від 12.05.2016 року, згідно якого до обвинуваченого було застосовано положення ст. 75 КК України.

ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочинних дій які мали місце в період з 11 листопада 2016 року, тобто в період іспитового строку, визначеного районним судом.

Вказані відомості поряд з іншими в своїй сукупності, на думку колегії суддів, дають підстави вважати що ризик втечі та ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином існують поза розумним сумнівом стосовно обох обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

При цьому колегія суддів зазначає, що ризики встановлювались щодо кожного обвинуваченого окремо, проте за результатами апеляційного розгляду досліджені обставини дають підстави стверджувати про наявність однакових ризиків у обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , попри різну кваліфікацію дій обвинувачених та різні відомості про їх особу.

Доводи обвинуваченого та його захисника про наявність у ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків, наявність 4 малолітніх дітей, відсутність судимостей, на думку колегії суддів не зменшують вагомість підстав для тримання обвинуваченого під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 31 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , щодо продовження строків тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -