ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/265/20
Провадження № 1-в/362/43/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника

медичного закладу ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

хворої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові заяву голови комісії по реорганізації Київської міської психоневрологічної лікарні №3 ОСОБА_7 про заміну примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної допомогу у психіатричному відділенні з звичайним наглядом на амбулаторну примусову допомогу хворій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
в с т а н о в и в:
У січні 2020 року до суду надійшла заява голови комісії по реорганізації Київської міської психоневрологічної лікарні №3 ОСОБА_7 про заміну примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної допомогу у психіатричному відділенні з звичайним наглядом на амбулаторну примусову допомогу хворій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказуючи на те, що на примусове лікування до Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 ОСОБА_6 поступила 26.10.2016 року.
В заяві ставиться питання про заміну примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної допомогу у психіатричному відділенні з звичайним наглядом на амбулаторну примусову допомогу хворій ОСОБА_6 , оскільки комісія дійшла висновку, що за час лікування патологічні прояви хвороби куповані та ступінь суспільної небезпечності хворої зменшились.

Суд, заслухавши представника лікувального закладу, який просив задовольнити заяву та замінити ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання стаціонарної допомоги у психіатричному відділенні з звичайним наглядом на амбулаторну примусову допомогу, оскільки ОСОБА_6 тривало лікується з 2012 року, зараз стійка ремісія, в неї є житло та вона не позбавлення дієздатності.

Прокурор в судовому засідання в задоволенні заяви просив відмовити, оскільки у хворої відсутня критика до скоєного злочину т хвороби, також відсутні відомості того, що вона дійсно на даний час зареєстрована в гуртожитку.

Хвора ОСОБА_6 в судовому засідання просила заяву задовольнити, пояснила, що не вчиняла злочину та не вбивала свого чоловіка, не вважає себе психічно хворою. Вона має родичів на яких вона сподівалася, що вони їй знімуть житло, оскільки жити в гуртожитку вона не бажає бо боїться за своє життя.

Захисника хворої ОСОБА_6 ОСОБА_5 підтримав хвору.

Заслухавши представника медичного закладу, прокурора, хвору та її захисника, дослідивши письмові матеріали справи, висновок комісії лікарів - психіатрів № 1 від 15.01.2020 року із якого вбачається, що ОСОБА_6 страждає на психічне захворювання, діагноз «шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, параноїчний синдром, виражений апатико дисоціативний дефект», F-20.00, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.06.2011 року до ОСОБА_6 у зв`язку зі скоєнням суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом (а.с.5-7).
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2016 року ОСОБА_6 змінено примусові заходи медичного характеру на примусове лікування у психіатричній лікарні з посиленим наглядом (а.с.8).
Як встановлено в судовому засіданні на примусове лікування до Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 ОСОБА_6 поступила 26.10.2016 року.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.10.2018 року примусові заходи медичного характеру ОСОБА_6 у виді примусового лікування в психіатричній лікарні у відділенні з посиленим наглядом було змінено на примусові заходи медичного характеру на лікування в психіатричній лікарні у відділенні зі звичайним наглядом (а.с.9).
Ухвалами Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2019 року та 03.10.2019 року примусові заходи медичного характеру ОСОБА_6 у вигляді примусового лікування у психіатричній лікарні у відділенні зі звичайним режимом нагляду були продовжено (а.с. 10, 12).
Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів № 1 від 15.01.2020 року, що комісія прийшла до висновку, що за час лікування патологічні прояви хвороби куповані та ступінь суспільної небезпечності хворої зменшились, пацієнтка потребує заміни примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної допомоги у психіатричному відділенні з звичайним наглядом на амбулаторну примусову психіатричну допомогу (АППД) за місцем реєстрації хворої (а.с.3-4).

Відповідно до заяви, яка надійшла на адресу суду 11.02.2020 року від ОСОБА_8 , якій є рідним дядьком хворої ОСОБА_6 вбачається, що він просить відмовити у задоволенні заяви, оскільки ОСОБА_6 не змінилася та може вчинити нові злочини (а.с.26).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру. Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 КК України особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

За змістом статті 95 КК України та статті 19 ЗУ «Про психіатричну допомогу» зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.

У відповідності до ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу", примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів - психіатрів.

Відповідно до статті 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Разом з цим, суд враховує, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 року примусові заходи медичного характеру припиняються у зв`язку з одужанням або зміною психічного стану особи настільки, що це виключає очевидну небезпечність для нього та для інших осіб.

Отже, вирішуючи питання про заміну примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної допомогу у психіатричному відділенні з звичайним наглядом на амбулаторну примусову допомогу хворій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме на суд покладено обов`язок запобігти вчиненню зазначеною особою нових суспільно-небезпечних діянь.

Однак, на переконання суду зроблений висновок лікарської комісії є передчасним, оскільки зі встановлених обставин не вбачається, що внаслідок здійсненого лікування у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом стан здоров`я ОСОБА_6 настільки змінився, що остання не становитиме суспільної небезпеки для себе та оточуючих, оскільки ОСОБА_6 не має крити до скоєного та на час вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та на даний час ОСОБА_6 продовжує страждати на психічне захворювання, діагноз «шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, параноїчний синдром, виражений апатико дисоціативний дефект», а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», статтями 512, 514 , 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
В задоволенні заяви голови комісії по реорганізації Київської міської психоневрологічної лікарні №3 ОСОБА_7 про заміну примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної допомогу у психіатричному відділенні з звичайним наглядом на амбулаторну примусову допомогу хворій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Повний текст ухвали виготовлено 18 лютого 2020 року.

Суддя ОСОБА_9