ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/660/20 Справа № 194/937/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000211 13 квітня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2019 року ОСОБА_7 засуджено до покарання: за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією усього належного йому майна; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією усього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією усього належного йому майна.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні у м. Тернівці Дніпропетровської області умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, а також нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, за наступних обставин.
10 квітня 2018 року в період часу з 20:00 години під час спільного вживання алкогольних напоїв, коли ОСОБА_7 та ОСОБА_9 знаходилися на балконі кв. АДРЕСА_3 , між ними на ґрунті особистих неприязних відносин виникла сварка, під час якої у ОСОБА_7 раптово, з корисливих мотивів, виник злочинний намір, направлений на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, яке знаходилося у ОСОБА_9 , із застосуванням насильства небезпечного для життя особи поєднане із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а також на вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів.
Реалізуючи зазначений злочинний умисел ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи небезпеку і протиправність своїх злочинних дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що ОСОБА_9 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, і не мала можливості чинити опір його протиправним діям, після повернення з балконного приміщення в зальну кімнату вказаної квартири, застосовуючи насильство, небезпечне для життя особи напав на потерпілу - раптово, та несподівано для потерпілої вдарив долонею руки в обличчя ОСОБА_9 , внаслідок чого остання втратила рівновагу, та падаючи, вдарилась головою об трюмо, розташоване в зальній кімнаті ближче до входу на балкон, після чого втратила свідомість та впала на підлогу зальної кімнати.
Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_9 із застосуванням насильства небезпечного для життя особи, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а також на вчинення умисного вбивства потерпілої з корисливих мотивів, бажаючи настання смерті потерпілої ОСОБА_9 , застосовуючи фізичну силу, діючи проти волі потерпілої, з метою запобігання перешкод з її боку та задля продовження і досягнення мети зазначеної умисної злочинної діяльності зв`язав ноги потерпілої шкіряним повідком, а руки - предметом одягу, заліпив рот потерпілої ліпкою стрічкою, і усвідомлюючи протиправність і небезпеку своїх дій, а також те, що ОСОБА_9 прийшла до тями і є очевидцем його злочинних дій, діючи умисно, використовуючи як знаряддя злочину пусту скляну пляшку з-під газованої води «Боржомі», ємністю 0,5 л, яку ОСОБА_7 взяв на місці злочину, умисно наніс не менше 14 ударів в життєво важливий орган, а саме: в область голови потерпілої, спричинивши останній тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких, за ознаками небезпечності для життя в момент спричинення та як такі, що призвели до смерті потерпілої, та від яких ОСОБА_9 померла на місці.
Після протиправного позбавлення життя ОСОБА_9 з корисливих мотивів ОСОБА_7 обшукав тіло потерпілої, а також приміщення вказаної квартири, після чого заволодів належним їй майном, чим спричинив загальний збиток на суму 38 555,13 грн., з місця вчинення злочинів зник, викраденим майном розпорядився на свій розсуд.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості і особі обвинуваченого та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Обґрунтовуючи свої вимоги обвинувачений вказує на те, що не планував і не передбачав настання смерті потерпілої, щиро кається.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості і особі обвинуваченого та винести новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією усього належного йому майна; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією усього належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією усього належного йому майна. В решті вирок суду залишити без зміни.
Обґрунтовуючи свої вимоги захисник вказує на те, що обвинувачений має житло та постійне місце роботи. Звертає увагу на те, що судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_7 визнав вину та щиро кається, а також не створював для суду жодних перешкод на шляху встановлення істини по справі.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і захисника та просив залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність умислу на заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_9 слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України мотивувальна частина вироку у разі визнання особи винуватою повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. У цій частині вироку наводяться, у тому числі, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у кримінально-караних діянь зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 ; показань самого обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких він фактично визнав свою винуватість і не заперечував, зокрема, умисел на вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 з корисливих мотивів; фактичних даних, що містяться у протоколі огляду місця події, протоколі огляду трупу потерпілої ОСОБА_9 , у протоколах огляді золотих виробів та мобільного телефону, 5-ьох договорів, укладених між представниками ломбардів та обвинуваченим, носильних речей обвинуваченого, у протоколі слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , у висновах судово-медичних експертиз про характер і локалізацію тілесних ушкоджень у потерпілої, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, винуватість ОСОБА_7 підтверджена показаннями самого обвинуваченого, який свою провину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України визнав повністю та підтвердив вчинення ним злочинів за обставин, викладених у обвинувальному акті.

Потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила викладені в обвинувальному акті та підтверджені в судовому засіданні обвинуваченим обставини скоєного вбивства її онуки та зазначила, що вбита потерпіла ОСОБА_9 на протязі 3-4 років до смерті дійсно співмешкала з обвинуваченим, проте останній допускав випадки вживання наркотичних засобів, через що онука з ним посварилася та стала жити окремо від нього. 10 квітня 2018 року вона бачила загиблу останній раз, та мала намір зустрітися з обвинуваченим і вирішити з ним питання про примирення, але через два дні вона дізналася про вбивство онуки, яке скоїв обвинувачений.

Як слідує із протоколу проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , останній в присутності потерпілої ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 та понятих розповів та показав на місці вчинення злочинів обставини їх вчинення, перебіг та наслідки, якими стало спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, від яких остання померла в місці злочину. Локалізація, характер тілесних ушкоджень у потерпілої, а також можливість їх утворення за обставин, на які вказував обвинувачений ОСОБА_7 під час слідчого експерименту та допиту, відповідно до висновку експерта № 284 додатковий від 12 червня 2018 року не виключена. При цьому, ніхто з учасників слідчого експерименту зауважень на даний протокол не подавав.

Висновки суду про те, що ОСОБА_7 , заподіюючи тілесні ушкодження потерпілій, діяв з прямим умислом на вбивство, використавши знаряддя злочину, застосування якого призводить до смерті, є обгрунтованими, оскільки, як достовірно встановлено судом, завдаючи не менше 14 ударів скляною пляшкою, ємністю 0,5 л, з-під газованої води Боржомі у життєво важливий орган людини область голови потерпілої, обвинувачений діяв навмисно, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання смерті потерпілої та бажав цього, що підтверджено актом судово-психіатричної експертизи, і саме ці дії, а також спосіб вчинення злочину, знаряддя злочину, кількість нанесених цим знаряддям ударів у голову потерпілої, характер і локалізація поранення життєво важливих органів потерпілої, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілої, що передувала події, їх стосунки, вказують на наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілої, про відсутність якого зазначав в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 .

Визнаючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд враховує, що судова практика для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів їм необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх взаємини (п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи").

Таким чином, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному вбивстві з корислих мотивів відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і грунтуються на зібраних у провадженні доказах, які відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достатності й достовірності.

З огляду на викладені доводи у скарзі обвинуваченого щодо відсутності в нього умислу на вбивство потерпілої не можна визнати прийнятими.

Таким чином, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що ж стосується тверджень обвинуваченого та захисника про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого та пом`якшуючі обставини, а тому необгрунтовано призначив йому суворе покарання, то вони є непереконливими.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, а також дані про його особу. Суд також зазначив, що визнав обставиною, що помякшує покарання, повне визнання обвинуваченим своєї винуватості, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому, - судом визнано вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, працював, мав постійне місце проживання, його молодий вік та співпрацю, виявлену обвинуваченим під час судового розгляду провадження, суд дійшов висновку про можливість не призначати обвинуваченому ОСОБА_7 передбачене п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі та необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
Доводи обвинуваченого та захисника в апеляційних скаргах про те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся, має постійне місце проживання, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 не створював для суду жодних перешкод на шляху встановлення істини під час судового розгляду, мають місце, проте не є підставою для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.
Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника, апеляційний суд не вбачає.
З огляду на це наведені в апеляційних скаргах доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, про що наполягали в своїх апеляційних скаргах обвинувачений та захисник.
Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4