ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1496/20 Справа № 211/2122/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальних провадженнях № 0000701, № 0001034, №0000734, № 0001248, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перенка Смоленської області Російської Федерації, громадянина України, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 289 КК України.
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 13 травня 2020 року включно.
Суд першої інстанції враховував, що обвинувачений офіційно не працює, а отже і не має засобів для існування, раніше судимий за злочини проти власності, та знов обвинувачується у вчиненні злочину проти власності, перебував на цілодобовому домашньому арешті, однак порушив вказаний запобіжний захід.

В апеляції:
- обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити запобіжний захід відносно нього на більш м`який, у виді домашнього арешту. В обґрунтування вказав, що суд не врахував наявність соціальних зв`язків, постійне місце проживання та роботи. Також зазначив, що раніше він не порушував умови домашнього арешту.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_5 , прокурора, який заперечував проти апеляції обвинуваченого, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 289 КК України, три з яких відносяться до категорії тяжких злочинів, найсуворіше покарання серед яких передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не працює, а отже і не має засобів для існування, раніше судимий за злочини проти власності, та знов обвинувачується у вчиненні злочину проти власності, перебував на цілодобовому домашньому арешті, однак порушив вказаний запобіжний захід, а тому на даний час є достатньо підстав вважати, що перебуваючи на свободі обвинувачений може переховування від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Апеляційний суд зважає, що триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд першої інстанції врахував вимоги ст. 178 КПК України та обґрунтовано зазначив, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну поведінку обвинуваченого, а обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються останньому, кореспондується з характером суспільного інтересу та особистістю обвинуваченого.
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються обвинуваченому, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Посилання обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі що він має соціальні зв`язки, постійне місце проживання та роботи, а також те, що він не порушував виконання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешт, не знайшли свого підтвердження матеріалами контрольного провадження, а тому не є самі по собі достатньо переконливими обставинами які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є виправданим на даному етапі судового розгляду кримінального провадження.
З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 289 КК України. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4