ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/843/17 Номер провадження 11-кп/814/693/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора захисникаОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава клопотання засудженої ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 травня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою щодо ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та зареєстрованої у АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, одруженої, маючої неповнолітню дитину, засудженої вироком Серпухівського міського суду Московської області Російської Федерації від 02 лютого 2016 року за ч.3 ст.30 та ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації на 9 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму,

задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Серпухівського міського суду Московської області Російської Федерації від 02 лютого 2016 року у відповідність із законодавством України та постановлено за правилами, передбаченими ч.4 ст.610 КПК України, вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.3 ст.15 та ч.3 ст.307 КК України із застосуванням ч.3 ст.68 КК України на 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Постановлено строк відбування покарання рахувати з 02 лютого 2016 року, зарахувавши у строк відбування покарання період утримання засудженої під вартою з 28 вересня 2015 року по 01 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду, яка була повернута засудженій на підставі п.4 ч.3 ст.399 КПК України, оскільки скарга подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, а особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.

12 березня 2020 року ОСОБА_8 повторно звернулася до Полтавського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 травня 2017 року, за змістом якої просить привести у відповідність вирок Серпухівського міського суду Московської області від 02 лютого 2016 року, посиливши їй покарання до 9 років позбавлення волі.

Апеляційна скарга подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, але містить клопотання про поновлення цього строку.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримання доводів клопотання, думку прокурора про відсутність поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання про поновлення строку на оскарження не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачене цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду першої інстанції протягом семи днів з дня її проголошення.
Згідно з положеннями частини 3 цієї статті Кодексу, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що копія ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 травня 2017 року отримана працівником Федеральної казначейської установи «Виправна колонія №5» Тверської області Російської Федерації для повідомлення засудженій ОСОБА_8 31 травня 2017 року, про що маються відповідні відмітки (а.с. 52).
20 червня 2017 року Миргородський міськрайонний суд повторно направив копію ухвали до цієї установи, де засуджена відбуває покарання, з перекладом на російську мову та з відміткою про дату набрання законної сили, яка надійшла до виправної колонії 03 липня 2017 року (а.с.62).
01 квітня 2019 року ОСОБА_8 зверталася до Верховного Суду з касаційною скаргою на згадане рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 травня 2017 року, проте ухвалою Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 травня 2019 року їй було відмовлено у відкритті касаційного провадження.
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 подала лише 12 березня 2020 року, тобто після закінчення строку на оскарження, і зазначає при цьому, що потреба оскаржувати ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 травня 2017 року виникла у неї після винесення 10 січня 2018 року Вишневолоцьким міським судом Тверської області постанови про відмову у задоволенні подання заступника директора Федеральної служби виконання покарань Росії про передачу засудженої для відбування покарання в Україну.
При цьому в клопотанні про поновлення строку на оскарження ОСОБА_8 не зазначено жодної причини пропуску процесуального строку, а міститься лише прохання його поновити.
Відповідно до ч.1 ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
У пунктах 40, 41 рішення від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду.
Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.
Правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку.
Вирішення питання про поновлення цього строку залежить від того, чи визнає суд причини його пропуску поважними.
З огляду на відсутність обставин, які б об`єктивно унеможливлювали подачу засудженою апеляційної скарги у передбачений законом строк, колегія суддів не вбачає визначених законом підстав для задоволення клопотання засудженої про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Відповідно до п.4 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Отже, апеляційну скаргу необхідно повернути засудженій ОСОБА_8 .
Керуючись статтями 399 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Відмовити засудженій ОСОБА_8 в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 травня 2017 року та повернути їй апеляційну скаргу, оскільки суд апеляційної інстанції за заявою засудженої не знайшов підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4