Єдиний унікальний номер 725/837/20
Номер провадження 1-кп/725/38/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2020 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівців

в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

учасників судового провадження -

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Першотравневого районного суду м. Чернівці кримінальне провадження № 0001061 від 13.11.2019 року відносно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Михальча, Сторожинецького району, Чернівецької області, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 НОМЕР_1 , не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-за ч. 4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення за наступних обставин. 21 червня 2019 року відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 № 193ОС солдат ОСОБА_4 призначений на посаду водія пожежника групи пожежної безпеки відділу персоналу та зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ).

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на строкову військову службу, вважається день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту.

Відтак, з моменту прийняття на строкову військову службу солдата ОСОБА_4 у ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 17, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтями 129, 130, 199, 216, 217 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту) визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Крім того, статті 131, 216, 217 Статуту передбачають, що військовослужбовці зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби в службовий час і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

17 березня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 року, відповідно до якого в Україні настає особливий період.

14 квітня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, тобто поняття «особливого періоду» є значно ширшим у своєму розумінні, ніж поняття «періоду мобілізації людських ресурсів», про терміни якої йдеться в Указах Президента України: особливий період не закінчується у момент закінчення мобілізації, що визначений Указами Президента України.

ОСОБА_4 у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 ) близько 21 год. 30 хв. 18 листопада 2019 року самостійно залишив територію ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) та відправився до місця реєстрації, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив службовий час на власний розсуд до 11 грудня 2019 року.

Так, 11 грудня 2019 року близько 19 год. 40 хв. солдат строкової служби ОСОБА_4 повернувся до розташування ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 ) де він приступив до виконання службових обов`язків.

Вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення кваліфікується за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та у судовому засіданні пояснив, що дійсно 18 листопада 2019 року з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно, без поважних причин, залишив розташування території ІНФОРМАЦІЯ_4 та відправився до місця реєстрації де проводив службовий час на власний розсуд до 11.12.2019 року. Наміру проходити військову службу в подальшому не мав. Просить вибачення, щиро кається.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.11.2019 року ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 407 КК України.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доказана і підтверджується зібраними по справі в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом відповідно до ст. 67 КК не встановлено.

Як особистість ОСОБА_4 характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря нарколога та в психіатричному кабінеті.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 124 від 10.02.2020 р. на період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_4 діяння він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_4 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані які характеризують обвинуваченого як особистість, відсутність судимостей та вважає необхідним призначити йому покарання у виді позбавлення волі, так як це покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередженню нових злочинів.

Суд в даній справі, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, вважає можливим прийняти рішення про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого:

- ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки .

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року випробувального терміну не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки передбачені ст. 76 КК України, зокрема періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили засудженому ОСОБА_4 запобіжний захід не обирається.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Чернівецького Апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Копія вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1