Ухвала
іменем України
16 квітня 2020 року

м. Київ
Справа № 212/596/17-к
Провадження № 51-5414 ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши звернення (касаційну скаргу) засудженої ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 12 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 3 січня 2018 року,

в с т а н о в и в:
Засуджена ОСОБА_4 зі значним пропуском на касаційне оскарження судових рішень постановлених щодо неї, звернулася до Верховного Суду зі зверненням, яке по суті є касаційною скаргою, датованим 28 березня 2020 року. Скаржниця також порушує питання про поновлення пропущеного для подання скарги строку, при цьому мотивує пропуск тим, що вона є юридично необізнаною.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

При цьому правило про дотримання тримісячного строку надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі заяви, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Водночас положеннями ч. 1 ст. 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального права, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Як убачається з матеріалів касаційного провадження, ухвала суду апеляційної інстанції щодо засудженої ОСОБА_4 постановлена 3 січня 2018 року й отримана засудженою, відповідно до розписки, 15 січня 2018 року. А відтак, останнім днем звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою є 15 квітня 2018 року.
Натомість засуджена ОСОБА_4 подала касаційну скаргу лише 28 березня 2020 року, тобто майже через два роки з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.
Посилання ж скаржниці на вищевказані обставини для поновлення не доводять те, що вони були об`єктивно непереборними, а тому і не свідчать про наявність істотних перешкод чи поважних причин для реалізації права на подання касаційної скарги в строк, визначений законодавством.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання засудженої ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень щодо неї.
Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 про поновлення строку касаційного оскарження вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 січня 2018 року.
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3