Справа № 504/1556/20
Провадження № 1-кс/504/599/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2020 смт. Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі- ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4 смт. Доброслав, клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про обрання запобіжного заходу в межах кримінального провадження №0000551 від 06.06.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 152, ч. 1 ст. 186 КК України, відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Крижанівка, Комінтернівського району, Одеської області,

українця за національністю, громадянина України,

офіційно не працевлаштованого, з неповною середньою освітою,

який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1

фактично проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

в теперішній час притягується до кримінальної відповідальності

за ч. 1 ст. 259 КК України,

справа № 761/12365/20 (провадження № 1-кп/761/2261/2020)

Шевченківського районного суду м. Києва

відомості про судимість відсутні,
06.06.2020 року повідомлено про підозру
у вчиненні кримінальних правопорушень,
передбаченого ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 186 КК України,

за участі:

слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 ,

прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури

Одеської області ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

адвоката - ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділенням Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000551 від 06.06.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 152, ч. 1 ст. 186 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.06.2020, приблизно о 01:00 годині, більш точний час досудовим розслідуванням невстановлений, під час перебування за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , у ОСОБА_5 виник злочинний умисел вступити в статеві зносини з ОСОБА_7 , яка проживає за тією ж адресою в інші кімнаті будинку.
На виконання свого злочинного умислу, в цей же день та час, ОСОБА_5 шляхом вільного доступу зайшов до кімнати будинку, за адресю: АДРЕСА_2 , де перебувала ОСОБА_7 , та діючи умисно, із застосуванням фізичного насилля, погрожуючи спричинити тілесні ушкодження скальпелем, який тримав у руці, долаючи волю потерпілою чинити опір, здійснив з ОСОБА_7 дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним та оральним проникненням в її тіло з використанням власних геніталій, без добровільної згоди потерпілої, тим самим зґвалтував ОСОБА_7 .
Крім того, 06.06.2020, приблизно о 02:00 годині, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, під час перебування ОСОБА_5 за місцем свого мешкання за адресою АДРЕСА_2 , у нього виник злочинний умисел на викрадення майна ОСОБА_7 .
На виконання свого злочинного умислу, в цей же день та час, діючи умисно із корисливих мотивів та переслідуючи ціль незаконного збагачення, перебуваючи за вказаною адресою у кімнаті, в якій також знаходилась ОСОБА_7 , ОСОБА_5 відкрито викрав мобільний телефон марки «Xiaomi Mi8 Lite» в корпусі темно синього кольору, вартістю 4000 гривень, який належить ОСОБА_7 , після чого пішов до своєї кімнати та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Своїми злочинними діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 4000 гривень.
Органом досудового розслідування інкриміновані ОСОБА_5 кримінальні правопорушення кваліфіковані за ч. 1 ст. 152 КК України - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), що відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, та за ч. 1 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), що відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

06.06.2020 року ОСОБА_5 о 14.05 год. затримано в порядку ст. 208 КПК України.

06.06.2020 року ОСОБА_5 повідомлено та вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 186 КК України.

У своєму клопотанні слідчий вказує, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження та вирішення визначених ст. 2 КПК України завдань по вказаному кримінальному провадженні, проведення досудового розслідування у розумні строки, необхідно застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою, оскільки підозрюваний, перебуваючи на свободі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується відсутністю офіційного місця роботи та навчання, міцних соціальних зв`язків, наявний задовільний стан здоров`я, відсутність відомостей про наявність тяжких, у тому числі, психічних хвороб, та молодий вік, проживання підозрюваного не за місцем своєї реєстрації, відсутності сім`ї, неповнолітніх дітей.

На цій підставі в судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Захисник адвокат ОСОБА_6 та підозрюваний заперечували проти запропонованого слідчим запобіжного заходу, вважали його надмірним, і просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, зокрема просили обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Вислухавши слідчого, прокурора, адвоката, підозрюваного, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку:

Відповідно до положення ст. 5 Конвенції з захисту прав людини кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Кожен, кого заарештовано або затримано згідно із положенням підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитись на судове засідання.

Згідно зі статтею 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Правові наслідки недоведення або часткового доведення зазначених обставин передбачені частинами другою четвертою цієї ж статті.

Слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Допитаний в якості підозрюваного ОСОБА_5 свою провину в скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що давати покази слідчому судді не бажає, оскільки про цю подію взагалі не бажає розмовляти.

Окрім того, що ОСОБА_5 визнав у повному обсязі свою винуватість в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, не заперечував фактичних обставин кримінальних правопорушень, слідчий суддя вважає, що обгрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю доведена зібраними по справі матеріалами а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.06.2020 від ОСОБА_7 ; протоколом огляду місця події квартири АДРЕСА_3 від 06.06.2020; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 06.06.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 06.06.2020, який надав показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 06.06.2020, який надав показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 06.06.2020, яка надала показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 06.06.2020, яка надала показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення; протоколом огляду місця події домоволодіння АДРЕСА_2 від 06.06.2020; протоколом додаткового огляду місця події домоволодіння АДРЕСА_2 від 06.06.2020; протоколом додаткового огляду місця події - домоволодіння АДРЕСА_2 від 06.06.2020, іншими матеріалами у сукупності, які досліджені у судовому засіданні.

У справі ЄСПЛ «Луценко проти України» в остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у зазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (див. рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany), заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74).

Право на свободу є одним із основоположних прав людини, яке має виняткову роль як засіб забезпечення інших прав і свобод людини. Це право гарантується статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 29 Конституції України.

Стаття 5 Конвенції передбачає фізичну свободу людини, яка полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі.

Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом, як передбачено частиною другою статті 29 Конституції України.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закон чітко визначив (стаття 183 КПК України), що тримання особи під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суд беззаперечно погоджується з тим, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працює, не навчається, він не одружений, неповнолітніх дітей не має, міцних зв`язків з державою не має, заслуг не має, проживає не за місцем своєї реєстрації.
Слідчий суддя, серед іншого, враховує характер підозрюваного, його моральні якості, його кошти, зв`язки із державою, у якій його переслідують за законом, і його міжнародні контакти.

Саме на такий обов`язок суду звернуто увагу у справі ЄСПЛ (справа W v Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року.

Крім того, у м. Києві підозрюваний притягується до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 259 КК України.
Тобто підозрюваний обвинувачується у вчиненні іншого кримінального правопорушення скоєного на території м. Києва, тобто не за місцем своєї реєстрації.
Тим самим ОСОБА_5 може ухилятись від правосуддя, і цей ризик є очевидним.
Крім того, суд погоджується, що на даній стадії досудового розслідування існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 може впливати на свідків кримінального правопорушення, потерпілу.
Потерпіла є двоюрідною сестрою підозрюваному ОСОБА_5 , проживала на момент скоєння кримінальних правопорушень в одному будинку із підозрюваним, своєю бабусею, та своєю подругою, в різних кімнатах.
Таким чином вказані ризики передбачені ст. 177 КПК України відносно підозрюваного ОСОБА_5 встановлені.
Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином не доведений, оскільки кримінальне провадження перебуває у слідчого, а розуміння органом досудового розслідування як перешкоду кримінальному провадженню того факту, що підозрюваний може створити собі алібі, підшукати свідків, є помилковим, оскільки такі дії не є перешкодою кримінальному провадженню.
Разом із тим, слідчий суддя враховує, що санкцією частини 1 статті 152 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років.
Санкцією ч. 1 ст. 186 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до чотирьох років.
Тобто в силу ст. 12 КК України обидва кримінальних правопорушення відносяться до злочинів середньої тяжкості.
Відповідно до положення п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
До клопотання органом досудового розслідування додані відомості про те, що ОСОБА_5 в теперішній час притягується до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 259 КК України, справа № 761/12365/20 (провадження № 1-кп/761/2261/2020) Шевченківського районного суду м. Києва.

Слідчий суддя зважаючи на характер кримінального правопорушення, особу підозрюваного, особу потерпілої, вважає доцільним обрати підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки такий запобіжний захід буде розумним та справедливим та адекватною реакцію скоєним кримінальним правопорушенням.

Слідчий суддя приймає до уваги, що інкриміновані кримінальні правопорушення ОСОБА_5 скоєні із застосуванням насильства до потерпілої, зокрема із застосуванням скальпелю, та подоланням волі та опору потерпілою із застосуванням скальпелю, тому вважає необхідним використати своє право не визначати розмір застави, яке визначено ч. 4 ст. 183 КПК України.

Таким чином обрання альтернативного запобіжного заходу неможливо.

Слідчий суддя враховує, що сторона захисту не надала обгрунтованих доказів, які б спростували наявність наведених ризиків, або істотно їх знижували.

Доводи захисту про міцність соціальних зв`язків підозрюваного голослівні, не підкріплені відповідними доказами.

Порушення права на захист на час розгляду справи слідчим суддею не встановлено.

З урахуванням досліджених матеріалів справи, приймаючи до уваги обсяг процесуальних дій, які необхідно провести органам досудового слідства, враховуючи необхідність дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою, слідчий суддя вважає що вказаний слідчим строк тримання під вартою підозрюваного буде достатнім та розумним.
Строк обраного запобіжного заходу не може перевищувати строк досудового розслідування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 177, 178, 314-316,369-372 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 , -задовольнити.
Обрати на час досудового розслідування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 152, ч.1 ст. 186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 58 діб, без можливості внесення застави.
Строк тримання під вартою враховувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_5 , - 6 червня 2020 року 14.05 год.
Строк дії ухвали завершується 02 серпня 2020 року 14.05 год.
Ухвалу для організації її виконання направити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», та до Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області для здійснення належного контролю.
Ухвала слідчого судді виконується негайно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом 5 днів до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Слідчий суддя ОСОБА_1