Справа № 463/9556/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/923/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2019 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

встановила:
цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Львові ОСОБА_10 , погодженого з прокурором другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Львівську область прокуратури Львівської області ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 .

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 та покладено відповідні обов`язки.

Строк дії ухвали два місяці.

ОСОБА_7 органом досудового розслідування підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001247 10 листопада 2019 року), а саме, що він 10 листопада 2019 року близько 04:50 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Део» моделі «Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив порушення вимог п.п.12.1 "Правил дорожнього руху", зокрема на 9 км+300 м автомобільної дороги Старий Самбір-КПП «Смільниця», в с. Заріччя Старосамбірського району Львівської області, не забезпечив безпечну швидкість керованого ним автомобіля, яка б надала йому змогу контролювати його рух у даних дорожніх умовах, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, що позбавило його можливості контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним та призвело до виїзду на правостороннє в напрямку його руху узбіччя дороги, де останній вчинив наїзд на бетонну та дерев`яну огорожу, а керований ним автомобіль перекинувся.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_11 від отриманих травм помер на місці події до приїзду швидкої допомоги.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 покликається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною і такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Звертає увагу на те, що всупереч покликанням в ухвалі слідчого судді щодо належності виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, у сторони обвинувачення не могло бути документального підтвердження невиконання підозрюваним вимог слідчого чи прокурора, в ході досудового розслідування, оскільки ОСОБА_7 з моменту затримання та до початку розгляду судом клопотання (22 листопада 2019 року) перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах, а тому жодних вимог слідчого чи прокурора виконувати не міг.

Вважає, що підозрюваний ОСОБА_7 може незаконними засобами впливати на свідків, схиляти до дачі завідомо неправдивих показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і узгоджувати з ними свої показання.

Стверджує, що показання ОСОБА_7 не свідчать про намір підозрюваного сприяти слідству у встановленні істини у кримінальному провадженні, а спрямовані на уникнення від відповідальності.

Акцентує, що поза увагою слідчого судді залишилось те, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення при обтяжуючих обставинах, а саме перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, наголошує, що підозрюваному обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, а його виконання покладено на Старосамбірське ВП ГУ НП у Львівській області. Разом з тим, ОСОБА_7 з 23 травня 2019 року працює в органах ГУ НП у Львівській області, крім цього, є уродженцем Старосамбірського району, Львівської області. Відтак вважає, що слідчим суддею не врахована наявність соціальних зв`язків, набутих підозрюваним за час перебування на займаній посаді, а також проживання у вказаному регіоні.

Покликається на те, що з врахуванням ризиків, які виникли внаслідок дій ОСОБА_7 , жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належну поведінку підозрюваного щодо виконання ним процесуальних рішень та не унеможливить спроби останнього перешкоджати кримінальному провадженню і запобігти зазначеним ризикам.

Зазначає, що ОСОБА_7 працездатний, не похилого віку, тяжкими захворюваннями не хворіє, будь-яких даних, які б перешкоджали його утриманню в слідчому ізоляторі немає.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2019 року та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів без визначення розміру застави.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про підтримання апеляційної скарги, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_9 про залишення оскаржуваної ухвали слідчого судді без зміни, а апеляційної скарги прокурора без задоволення, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 176, ч.1 ст. 183 КПК України передбачено, що найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході розгляду клопотання слідчого ОСОБА_10 , не здобуто належних доказів на підтвердження всіх підстав, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Згідно положень ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Відтак, колегія суддів вважає, що оскільки прокурор в судовому засіданні не довів обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Львові про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 та прийшов до вірного висновку про можливість застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, мотивувавши це в своїй ухвалі з врахуванням вимог ст. 178 КПК України.

На думку колегії суддів, сама по собі тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, та наявність зазначених ризиків, не можуть бути безумовною підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя, врахувавши особу підозрюваного ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, а також те, що він є єдиним годувальником і на його утриманні двоє малолітніх дітей ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дітьми, підставно, на думку колегії суддів, застосував більш м`який запобіжний захід ніж зазначений у клопотанні слідчого.

Крім цього, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження і під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2019 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4