27.11.2019 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_2 постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення ГПУ ОСОБА_1 та накладено арешт на майно, вилучене 14.11.2019 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: тримачі для сім-карт, сім-карти операторів мобільного зв`язку, мобільні телефони та чоловічій одяг.
Приймаючи рішення, слідчий суддя встановив достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2, 4 ст.189, ч. 3 ст. 146 КК України, наявність даних про належність майна та можливість арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.
04.06.2020 колегією суддів Київського апеляційного суду частково задоволено апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27.11.2019 та постановлено нову ухвалу, якою клопотання прокурора задоволено частково, накладено арешт на дванадцять тримачів для сім-карт, сім-карту Водафон та чоловічі речі, в іншій частині клопотання прокурора відмовлено.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт мобільних телефонів та сім-карт, колегія суддів погодилась із доводами апелянта щодо незаконності вилучення та накладення арешту на носії інформації без посилання на можливість такого вилучення в ухвалі слідчого судді, якою надавався дозвіл на обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , з огляду на положення ч. 2 ст. 168 КПК України.
Вважаю, що доводи сторони захисту в частині відсутності підстав для арешту сім-карт, з огляду на положення ч. 2 ст. 168 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
До такого висновку приходжу, з огляду на положення ч. 2 ст. 168 КПК України, а саме, зазначеною нормою права передбачено можливість тимчасового вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду, крім випадків коли їх надання, разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подолання системи логічного захисту.
Таким чином наведені положення ч. 2 ст. 168 КПК України містять посилання на заборону вилучення лише електронних інформаційних систем або їх частин та мобільних терміналів систем зв`язку. Будь-якої заборони на вилучення "носіїв інформації" наведена норма права не містить, а будь-яких доказів того, що сім-карта є електронною інформаційною системою або її частиною, тим більше, що вона є мобільним терміналом систем зв`язку, апелянт, в порушення вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, не навів.
На підставі викладеного, приходжу до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення в частині арешту сім-карт та необхідність накладення арешту на сім-карту Білайн без маркування, сім-карту з маркуванням НОМЕР_1 , сім-карту Lycamobileз маркуванням НОМЕР_2 , сім-карту Вадафон № НОМЕР_3 , трьох сім-карт Лайф без маркування, сім-арту Вдафон з маркуванням НОМЕР_4 , сім-карт з маркуванням НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , сім-карту Білай з маркуванням НОМЕР_7 , сім-карту Київстар з маркуванням НОМЕР_8 , сім- карту Trevelsimз маркуванням НОМЕР_9 .
Суддя
Київського апеляційного суду ОСОБА_7