Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________14.04.2020
Справа № 489/3545/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2020 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, Миколаївська область, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше судимого: 21.10.2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; 01.12.2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва, Миколаївська область, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого,інваліда 1 групи, раніше судимого: 18.10.2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в сумі 1700 грн., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миколаєва, Миколаївська область, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, раніше судимого: 30.11.2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,-
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, строк яких спливає 25.04.2020 року, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 можуть переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні. Прокурором зазначено, що враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів обвинуваченим, стійкість сформованих злочинних намірів останніх, осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 наявність відповідних ризиків, необхідно продовжити відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_10 просив суд у задоволенні клопотання прокурора відмовити, оскільки вказані ним ризики є не обґрунтованими, а стан здоров`я, зокрема, ОСОБА_6 відповідно до інформації від 10.02.2020 року, не дозволяє перебувати йому в умовах СІЗО.
Захисник ОСОБА_9 також просила у задоволенні клопотання прокурора відмовити, посилаючись на практику ЄСПЛ наголошувала на необхідності змінити обраний відносно її підзахисного запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 .
Обвинувачувані підтримали думку своїх захисників.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, приходить до висновку про доцільність продовження запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, з наступних підстав.
Як слідує зі змісту ст. 199 КПК України, суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.
При цьому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Розглядаючи питання доцільності продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 суд приходить до висновку про те, що на час здійснення судового провадження продовжують мати місце ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні запобіжного заходу, зокрема, можливість обвинувачених переховуватися від суду та вчиняти тиск на свідків у вказаному кримінальному провадженні.
Крім того, при встановленні наведених ризиків, суд, насамперед виходить з таких обставин, як ступінь тяжкості кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими за вчинення інкримінованих правопорушень.
Разом із тим, судом було вивчено надані стороною ззахисту документи, щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 .
Так, згідно до інформації начальника філії ДУ "Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України" в Миколаївській області ОСОБА_11 від 10.02.2020 року, ОСОБА_6 після оформлення на спеціалізоване стаціонарне лікування та отримання наряду на госпіталізацію до багатопрофільної лікарні при Дар`ївській ВК №10 Херсонської області, письмово відмовився від транспортування його до спеціалізованого лікування, від обстеження та оформлення інвалідності через ЛКК та МСЄК. В інформації, зокрема також зазначено, що ОСОБА_6 може брати учать у судових засіданнях через відеоконфернецію під наглядом лікаря, що на теперішній час виконано судом.
Таким чином, як вбачається з наданих документів захисником ОСОБА_10 , деякі з яких датовані 2018 роком, відомостей щодо неможливості перебування обвинуваченого ОСОБА_6 не встановлено, у зв`язку із чим, доводи захисника не знайшли свого підтвердження.
Поряд із цим, суд не може не враховувати підвищену суспільну небезпеку інкримінованих обвинувачуваним кримінальних правопорушень, що відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами.
Так, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання обвинувачених під вартою раніше, суд врахував наявність ризику переховування обвинувачених від суду, ризику вчинення ними інших кримінальних правопорушень, ризику незаконного впливу ними на свідків, які на теперішній час ще не допитані судом.
Станом на теперішній час обставини, враховані судом при вирішенні питання про продовження строків тримання обвинувачених під вартою раніше, не зникли. Відповідно, вказані вище ризики не зменшилися.
Разом із тим, статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, враховуючи позицію, викладену у рішенні "Геращенко проти України", суди повинні, належним чином ураховуючи принцип презумпції невинності, розглянути всі факти, які свідчать "за" і "проти" існування публічного інтересу, який виправдовує відступ від норми статті 5 Конвенції.
Таким чином, з урахуванням наявних ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а також правової позиції, викладеної в рішенні Європейського Суду у справі "Lavents v. Latvia", суд дійшов до висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під вартою, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи, на теперішній час не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Тому, виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 178 КПК України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи наявність наведених вище ризиків та обставин, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час судового розгляду, та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинувачуваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд приходить до висновку про доцільність продовження строків тримання під вартою обвинуваченим:
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком до 11 червня 2020 року, включно;
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строком до 11 червня 2020 року, включно;
- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 строком до 11 червня 2020 року, включно;
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 194, 331, 350, 372 КПК України, суд,-
Клопотання прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 11 червня 2020 року , включно.
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити до 11 червня 2020 року , включно.
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити до 11 червня 2020 року року, включно.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суд протягом семи днів з моменту її проголошення.

Головуючий:
ОСОБА_1

Судді:
ОСОБА_3

ОСОБА_2