Справа № 367/1056/20
Провадження №1-кс/367/258/2020
УХВАЛА
Іменем України

11 лютого 2020 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
Слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря с/з ОСОБА_2 ,
слідчого ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області клопотання слідчого Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000215 від 06.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 263 КК України, -
в с т а н о в и в:

До суду звернувся слідчий Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 із зазначеним клопотанням, в якому просить накласти арешт на предмет за зовнішніми ознаками схожий на ніж шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження майном.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Суд, заслухавши пояснення слідчого, вивчивши матеріали кримінального провадження № 0000215 від 06.02.2020, вважає клопотання таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого відділу Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000215 від 06.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 263 КК України.
Згідно витягу з ЄРДР № 0000215 від 06.02.2020 встановлено, що 05.02.2020 о 13 год. за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Мирна, 3 в БРВ № 85 у засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено під час носіння предмет за зовнішніми ознаками схожий на зброю, а саме ніж (ЄО-2746).
З поданого клопотання вбачається, що в рамках вказаного кримінального провадження, слідчим 06.02.2020 винесено у порядку ст. 98 КПК України постанову про визнання предмета за зовнішніми ознаками схожого на ніж - речовим доказом, оскільки він був об`єктом кримінально-протиправних дій, набутий кримінально-протиправними діями, та в подальшому може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення.

Таким чином, у органу досудового розслідування з метою збереження речового доказу виникла потреба у накладенні арешту на вилучений предмет.

До майна, що належить арештувати відноситься предмет за зовнішніми ознаками схожий на ніж, який вилучено під час огляду місця події 05.02.2020 на території ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)».

Право власності на вищевказаний речовий доказ підтверджується протоколом огляду місця події від 05.02.2020, під час якого у засудженого ОСОБА_4 , виявлено та виявлено предмет схожий на ніж.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений на рухоме майно щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до ч. 11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України кримінальний процес являється змагальним і диспозитивним, що полягає у вільному подані учасниками процесу до суду доказів на підтвердження своєї позиції та захисту своїх інтересів.

Оглянувши матеріали клопотання, враховуючи правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, а тому слід надати згоду на арешт майна. Крім того, оскільки в судовому засіданні органом досудового розслідування доведено наявність обставин, передбачених ч.4 ст. 170 КПК України, то суд вважає за можливо позбавити власника права на відчуження, розпоряджання та користування арештованим майном.

На підставі вищевикладеного клопотання підлягає до задоволення у повному обсязі.
На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 26, 98, 131, 170-173, 175 КПК України, слідчий суддя,
у х в а л и в:
Клопотання задовольнити у повному обсязі.
В межах кримінального провадження № 0000215 від 06.02.2020, тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, накласти арешт на предмет за зовнішніми ознаками схожий на ніж шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження майном.

Копію ухвали про арешт майна направити для виконання слідчому.

Копію ухвали про арешт майна направити для відому прокурору та фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду впродовж 5 (п`яти) днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1