ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/653/20 Справа № 185/9895/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився а м. Павлограді Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2019 року продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до 17 лютого 2020 року.
Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що зазначені прокурором ризики про можливість переховування обвинуваченого від суду, продовжують існувати, бо під загрозою можливого покарання обвинувачений може ухилитись від правосуддя, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, не працює, є пенсіонером, під час встановлення анкетних даних судом було встановлено, що обвинувачений зареєстрований в АДРЕСА_1 ; за показами останнього проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Захисником обвинуваченого було надано акт про проживання обвинуваченого з 30.09.2019 року по 19.11.2019 рік в АДРЕСА_2 . На переконання суду, дані про фактичне місце проживання обвинуваченого є суперечливими, а обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу, яка згідно даних обвинувального акту, проживає по-сусідству з місцем реєстрації обвинуваченого, свідків, які ще не були допитані в судовому засіданні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. При цьому, суд вказав на те, що тяжкість злочину не є єдиною підставою продовження строку тримання під вартою, та на даний час відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що встановлені судом ризики при обранні та продовженні запобіжного заходу на даний час втратили свою актуальність, а особа обвинуваченого перестала бути суспільно небезпечною.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, адвокат посилається на те, що суд не надав належної оцінки відсутності відомостей про переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування. Захисник звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 раніше звільнявся з-під варти та після цього не переховувався. При цьому, за наявності відомостей про його мешкання за іншою адресою, ніж тією, що зазначена в обвинувальному акті, його виклик здійснювався за попередньою, а отже визнати його належно повідомленим було неможливо. Наведені обставини ставлять під сумнів існування як ризику переховування обвинуваченого, так і ризику можливого впливу на потерпілу. Поряд із цим, на думку захисту, припущенням є також й ризик впливу обвинуваченого на свідків, оскільки жодних заяв від них не надходило. Окрім цього, захисник ставить під сумнів психічний стан обвинуваченого, оскільки експертиза, якою він був визнаний осудним, отримана з порушенням вимог кримінального процесуального закону та не була відкрита стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження, 20 грудня 2019 року в судовому засіданні Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження раніше обраного запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.
Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, особу обвинуваченого, який не працює, є пенсіонером, а також наявність суперечливих відомостей про місце його проживання, та відповідно наявність передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК ризику, які не припинили існувати, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Доводи захисника про відсутність доказів на підтвердження існування встановлених судом ризиків колегія суддів вважає необґрунтованими.
На переконання суду апеляційної інстанції, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, обставини його вчинення, а також дані про відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, у сукупності доводять існування встановлених судом при обранні запобіжного заходу ризиків, які дотепер не припинили існувати.
Посилання захисника на те, що отримані органом досудового розслідування відомості про психічний стан обвинуваченого є суперечливими, також не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини підлягають перевірці судом під час судового провадження, тоді як даних про здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у матеріалах провадження відсутні.
Інших доводів, які б вказували на надмірну суворість застосованого запобіжного заходу стороною захисту наведено не було.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України,колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4