ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №644/3337/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1597/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
УХВАЛА
Іменем України
05 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16.01.2020 стосовно ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою продовжено ОСОБА_8 , який обвинувачується, у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12.03.2020 року.

Суд першої інстанції враховував, що ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.121 КК України, за вчинення якого, у разі визнання його винуватим, може бути призначене покарання у виді позбавлення волі до 8 років. Крім того, суд першої інстанції зазначає, що будь-яких нових обставин даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
В апеляційній скарзі захисник проситьскасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або визначити суму застави на рівні двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та покласти на нього певні процесуальні обов`язки. В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушеннями норм КПК України, всупереч судової практики Європейського суду з прав людини, правової позиції Верховного Суду. Суд першої інстанції не врахував позицію потерпілого, який відмовився від цивільного позову, оскільки обвинувачений відшкодував йому завдані збитки та просив суд скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за необхідності обравши інший, не пов`язаний з позбавленням волі. Захисник також зазначив, що стороною обвинувачення так і не було надано суду достовірних доказів щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Вислухавши доповідь судді, думку сторони захисту, які вважали рішення суду не правомірним і просили задовольнити апеляційні скарги, а також думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с.17-19), прокурор у кримінальному провадженні заявив про необхідність продовження строку тримання під вартою, в той час, як захисник подав клопотання про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі або визначити суму застави на рівні двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та покласти на нього певні процесуальні обов`язки заперечували проти задоволення клопотання і просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт (т.1 а.с.4-7).
Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України випливає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим цього Кодексу.
Як випливає з положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, п.1 ч.4 ст.183 КПК України наділяє суд правом при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за яке може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі до 8 років і продовжив цей строк до 12.03.2020 включно. Тож ризики, передбачені ст.177 КПК України виправдовують тримання особи під вартою.
Крім того, посилання захисника на відшкодування ОСОБА_8 завдані збитки потерпілому, хоча і мають місце, однак на необґрунтованість продовження дії запобіжного заходу не впливають.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, приймаючи до уваги, що висновки суду підтверджуються дослідженими у суду доказами, колегія суддів, приходить до переконання про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16.01.2020 стосовно ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий
Судді