Справа № 467/44/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2020 року слідчий суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області, ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника - ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Арбузинського районного суду Миколаївської області клопотання слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000007, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 січня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ :
Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Слідчий СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області звернувся до слідчого судді із клопотанням, попередньо погодивши його зі прокурором, яким порушив питання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування свого звернення слідчий посилався на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст . 309 КК України, стосовно чого слідство має у своєму розпорядженні ряд здобутих у ході розслідування доказів.

Однак, існують ризики, визначені п.п 1,3 та 5 ч.1 ст. 177 КПК України, як то, можливість ОСОБА_4 переховуватись від органів досудового розслідування і суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти те, кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.

Водночас, інші більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані через їх нездатність забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Позиція учасників судового провадження

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання з мотивів, що викладені його мотивувальній частині, просили його задовольнити, посилаючись на наявність правових підстав для застосування найсуворішого із запобіжних заходів за вказаних ними обставин.

Підозрюваний в судовому засіданні проти обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечив, пояснив слідчому судді, що він дійсно зберігає канабіс за місцем свого мешкання, однак, виключно лише для особистого вживання.

Зокрема, як вказував підозрюваний, він протягом тривалого часу вживає канабіс шляхом паління, але його збутом не займається.

Так, він зриває листя коноплі, яка росте поряд із водоймою, що знаходиться неподалік села.

При цьому, конопля дійсно була упакована, але лише для того, аби її комфортніше було використовувати.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні посилалась на необґрунтованість підозри та надуманість вказаних стороною обвинувачення ризиків, через що просила у задоволенні клопотання відмовити.

Мотиви, з яких виходив суд при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із даного питання

У свою чергу, суд, перевіривши доводи і обґрунтованість внесеного на його розгляд клопотання, обговоривши доцільність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як тримання під вартою, на даний час, можливість/неможливість його заміни на альтернативний, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, керуючись законом, за своїм внутрішнім переконанням, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, і сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, зробив такі висновки.

Так, згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Зокрема, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Підставою ж для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст. 177 КПК України).

Та у цьому випадку, слідчий суддя установив, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що підтверджено рядом доказів, наданих стороною обвинувачення, як то, у сукупності відомостями із протоколів допиту свідка ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 , протоколу обшуку від 15 січня 2020 року, висновку експерта № 72 від 16 січня 2010 року, висновку експерта № 103 від 17 січня 2020 року.

Зокрема, критерії обгрунтованості підозри нагадав Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Кавала проти Туреччини" (заява №28749/18).

Так, Високий Суд вказав, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обгрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, «обґрунтованість» підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1 (с) ст. 5. Слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано «розумним», залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін «обґрунтованість» також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

А тому, з огляду на сукупність досліджених слідчим суддею доказів, як то, показання свідків, висновки експертів, протоколи слідчих дій, слід констатувати, що ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, вказаних у пред`явлених йому підозрах, і відповідно, у клопотанні слідчого.

При цьому, слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які має вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні заявника та доданих до нього матеріалах дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

На час порушеного у клопотанні питання про підозрюваного установлено такі відомості : ОСОБА_4 має середню спеціальну освіту, не працює, одружений, спиртними напоями не зловживає, має сім`ю, до складу якої входять дружина та донька, має батька пенсіонера та зареєстроване місце проживання, в силу ст. 89 КК України не судимий.

Тобто, підозрюваний, на час вирішення даного питання, за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу, допустиму репутацію.

Також, слідчий суддя сприймає, як переконливі та такі, що заслуговують на увагу, доводи сторони обвинувачення в частині аргументації ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у цьому провадженні, адже враховуючи позицію ЄСПЛ щодо того, що наявність певного ризику/ризиків, зокрема ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови), Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)) вважає, у даному конкретному випадку, обґрунтованими, оскільки вони належним чином умотивовані слідчим і прокурором та підтверджуються наявними матеріалами, зокрема вони є дійсними, у тому числі в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Тож, слідчий суддя констатує реальність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, за існування яких є дійсна потреба у забезпеченні належної і прийнятної поведінки підозрюваного.

У той же час, доводи сторони захисту з приводу даних обставин враховані слідчим суддею при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, однак вони не зменшують існуючих ризиків, виходячи з вивченння матеріалів провадження.

Поряд з цим, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі визначені п.п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, вважає, що вони у своїй сукупності, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутація; майновий стан; розмір майнової шкоди, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, не сприймає, як переконливі та такі, що заслуговують на увагу, доводи сторони обвинувачення в частині аргументації неможливості запобігання ризику/ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою є винятковим заходом і не може обґрунтовуватися виключно тяжкістю висунутого обвинувачення чи підозри.

А на сторону обвинувачення у цьому випадку покладено обов`язок доведення того, інші більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання установленим ризикам.

Та за наслідками цього судового розгляду не установлено беззаперечного факту неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає, що на даному етапі потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи (взяття під варту), про який ідеться в клопотанні слідчого.

Зокрема, недієвість застосування менш суворих запобіжних заходів наразі слідчим та прокурором лише вказана, а не доведена за стандартом «поза розумним сумнівом».

Сам же по собі перелік запобіжних заходів і розкриття їх суті, як те відображено у клопотанні, не вказує на доведеність їх недієвості, з урахуванням ще й того, що предмети інкримінованих злочинів були вилучені з житла підозрюваного під час обшуку.

До того ж, запобіжний захід у виді домашнього арешту пов`язаний із здійсненням контролю за поведінкою особи з боку органів Національної поліції, а тому сама по собі лише вказівка про те, що такого роду з обмеження не забезпечить стримуючого фактору, не може сприйматись як переконливий аргумент на користь застосування найсуворішого із запобіжних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим та прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин слідчий суддя, враховуючи, той факт, що стороною обвинувачення було доведено наявність ризиків, визначених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, та недоведеності безсумнівного факту того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, вважає за необхідне у задоволенні клопотання про обрання заходу забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою відмовити та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, які будуть пропорційними, помірними, та таким, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваного, тобто не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 р.) у межах двох місяців, оскільки саме даний запобіжний захід дасть змогу уникнути встановленим судом ризикам та забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 1-2, 7-29, 131, 132, 176-178, 181, 182, 183, 193, 194, 309, 310, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання прокурора про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю на строк до 13 березня 2020 року включно.
Зобов`язати ОСОБА_4 невідкладно прибути за адресою : АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_4 цілодобово не залишати житло за адресою : АДРЕСА_1 , за винятком прибуття до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

Зобов`язати ОСОБА_4 носити засіб електронного контролю.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтись в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Арбузинський ВП ГУНП в Миколаївській області та прокурора Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику та направити до Арбузинського ВП ГУНП в Миколаївській області.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1