Ружинський районний суд Житомирської області
Справа № 291/137/20
Ружинський районний суд Житомирської області
У Х В А Л А
Іменем України
Слідчий суддя Ружинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
03 лютого 2020 року до Ружинського районного суду Житомирської області надійшло клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене під час огляду місця події 01.02.2020 р., майно а саме: мобільний телефон торгівельної марки Nokia РМ РМ -1134 ІМЕІ НОМЕР_1 з SIM карткою НОМЕР_2 ; грошові кошти в сумі 7000 грн.
В обгрунтування клопотання зазначила, що проведеним досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні було встановлено що 01.02.2020 року о 8 год. 20 хв. працівниками СРПП Ружинського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області був зупинений вантажний спеціалізований транспортний засіб ЗИЛ - 131 типу С зі встановленим краном - маніпулятором державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на кузові якої виявлено деревину, а саме з 22 стовбури дерев сосни, які останній перевозив без жодних документів, таким чином вчинив перевезення, незаконно зрубленої деревини. Сума заподіяної шкоди встановлюється.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 повідомив, що він займається перевезенням деревини, так як має спеціалізований автомобіль «ЗИЛ-131» д.н.з. НОМЕР_3 , даний автомобіль він придбав у ОСОБА_5 прож. АДРЕСА_1 за генеральним дорученням, строк дії якого на даний час завершився. 29.01.2020 до нього зателефонував ОСОБА_6 на прізвисько « ОСОБА_7 », який запитав чи не має він клієнта на придбання деревини. Так як йому потрібно було перекривати дах свого будинку, тому вирішив для себе придбати деревину за ціною 900 грн. за м куб. Ціна його влаштовувала.
31.01.2020 року до нього знову зателефонував ОСОБА_6 , який повідомив, що він може забрати деревину. 01.02.2020 близько 03 год. він виїхав з дому та взяв з собою 8000 грн. для розрахунку за деревину сосни. Зі сторони с. Трубіївки, ОСОБА_6 чекав його на власному автомобілі та їхав попереду, вказуючи шлях в напрямку с. Макарівка Попільнянського району, за напрямком руху вони звернули до Верхівнянського кар`єру, де показав на місце, де лежали колоди сосни, що лежали окремо довжиною по 4 м. в кількості 22 шт. Приїхавши на місце, він завантажив деревину.
Приймаючи до уваги, що у матеріалах кримінального провадження існують достатні підстави вважати, що мобільний телефон та грошові кошти вилучені у ОСОБА_8 , являється засобом зв`язку та зберегли на собі сліди, які в подальшому можуть бути доказом факту чи обставин злочину, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, перетворення, відчуження , забезпечення можливого цивільного позову слідчий просить накласти арешт на вищевказане вилучене майно.
В судовому засіданні слідча ОСОБА_3 підтримали клопотання та просили його задовольнити з підстав зазначених в клопотанні.
Власник тимчасово вилученого майна в судове засідання не з`явився.
Слідчий суддя, вислухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, дійшов наступних висновків.
В ході проведення слідчої дії, а саме огляду місця події від 01.02.2020 вилучено у ОСОБА_8 мобільний телефон торгівельної марки Nokia РМ -1134 ІМЕІ НОМЕР_1 з SIM карткою НОМЕР_2 та грошові кошти в сумі 7000 грн. до Ружинського ВП Бердичівського ВП ГУ НП в Житомирській області для проведення всіх відповідних слідчих дій.
01.02.2020 вилучені в ході огляду грошові кошти, речі та документи, постановою слідчого визнані речовими доказами по кримінальному провадженню.
Частиною 2ст. 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження.
Як визначено ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч.4 ст.132 КПК України).
Відповідно доч.1ст.170КПК України арештом майна є тимчасове,до скасування у встановленому цим Кодексом порядку,позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном,щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати,що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи,для забезпечення цивільного позову,стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
За змістом ч. 1ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно клопотання, слідчим не надано докази на які конкретно грошові кошти необхідно накласти арешт (не зазначено серію та номер купюр).
Зі змісту клопотання, доданих до клопотання матеріалів провадження, як і доводів, висловлених слідчим у судовому засіданні, не вбачається, що органом досудового розслідування доведено, що грошові кошти в сумі 7000 грн., про арешт якого ставиться питання, підпадають під критерії, визначені в ст.98 КПК України, зокрема не обґрунтовано в достатній мірі, що зазначені грошові кошти були набуті кримінально протиправним шляхом.
Положення п. ч. 2 ст. 171 КПК України визначає, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна.
Як вже зазначалось, огляд речей (документів) від 01.02.2020 року було проведено без ухвали слідчого судді, в порядку ст. 234 КПК країни. Відомості про те, що власник грошових коштів надав згоду на проведення огляду речей та документів, відсутні, так як відсутні відомості про власника грошових коштів.
За таких обставин, враховуючи, що грошові кошти були вилучені без законних на те підстав, необхідність арешту майна, наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України слідчим в судовому засіданні не доведено, а тому слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність клопотання та відмовляє в його задоволенні у повному обсязі.
Також,слідчим не доведено необхідність накладення арешту на мобільний телефон, оскільки інформація, яка міститься на зазначеному мобільному телефоні та SIM картці,відповідно до ч.2 ст.168КПК України може бути скопійована за допомогою спеціаліста. Слідчим не доведено, що зазначені предмети є об`єктами, які отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи засобом або знаряддям його вчинення, а доступ до інформації обмежується їх власником чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.
Як вбачається з протоколу огляду від 01.02.2020 року, слідчим проведено в тому числі і огляд мобільного телефону. Отже, доказів того, що доступ до інформації, яка міститься на мобільному телефоні, обмежений власником, слідчим не надано.
Майно на яке слідчий просить накласти арешт,а саме:на мобільний телефон та грошові кошти, не є ні об`єктом, ні предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, а тому немає жодних підстав вважати, що це майно відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України.
Як визначено у нормах законів, арешт майна під час досудового розслідування може застосовуватись виключно щодо майна підозрюваного або особи, що несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, відносно майна юридичної особи, якщо до юридичної особи може бути застосований захід у вигляді конфіскації майна.
Клопотання про арешт майна, з яким орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді, було винесено в рамках кримінального провадження за правовою кваліфікацією ч.1 ст.246 КК України. В рамках цього провадження відсутні будь-які дані про вручення письмового повідомлення про підозру відповідно до вимог ст.278 КПК України, а також відсутні особи, які відносяться до кола обвинувачених по справі, оскільки обвинувальний акт не складався та не надходив до суду.
При цьому слід зауважити, що не може бути метою накладення арешту і конфіскація майна, як вид покарання або захід кримінально-правового характеру у зв`язку з тим, що санкцією ч.1 ст.246 КК України не передбачена конфіскація майна як вид покарання, а забезпечення виконання можливого покарання не передбачено як мета арешту майна.
Тому посилання слідчого щодо необхідності накладення арешту на вилучене майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя оцінює критично та вважає недоведеною законну мету такого арешту.
Також в матеріалах справи відсутні докази того, що вилучені речі, містять на собі сліди кримінального правопорушення.
Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.
Керуючись ст.ст. 16, 21, 36, 40, 93, 98-100, 131, 132, 170-174 КПК України, слідчий суддя,-
Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення володільцю майна всього тимчасово вилученого майна.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення

Повний текст ухвали проголошено 10.02.2020 року о 16 год. 20 хв..

Слідчий суддя ОСОБА_1 .