ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/9587/17 Головуючий в 1-й Інстанції: ОСОБА_1 Провадження №11-кп/819/158/20 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаряОСОБА_5
прокурораОСОБА_6
обвинуваченого захисника ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003344, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 04.11.2019 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петропавлівка Снігурівського р-ну Миколаївської обл., громадянина України, з неповною вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України, та йому призначено покарання у виді громадських робіт строком 240 годин. Відмовлено захиснику ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності. Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за злочин, вчинений ним за таких обставин.
31.08.2016 близько 19:00 год. ОСОБА_7 , знаходячись поблизу двору будинку №13 по вул. Стебліївській в м. Херсоні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, переслідуючи прямий умисел, спрямований на протиправне спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, шляхом нанесення одного удару кулаком правої руки в область голови потерпілого спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження, а саме струс головного мозку, крововилив у слизову верхньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Не погоджуючись з рішенням суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі адвокат вказує на незаконність вироку у відношенні ОСОБА_7 , та вважає, що він підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що докази на підтвердження вини її підзахисного в матеріалах кримінального провадження відсутні, вказує, що суд розглянув справу однобічно, врахувавши тільки покази потерпілого, посилається на суперечливість показів потерпілого та свідків. Вважає, що висновок суду про відмову в задоволенні її клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності є помилковим, оскільки оголошення судом в розшук ОСОБА_7 було безпідставним, так як він не ухилявся від суду. Зазначає, що судом порушено вимоги ч.4 ст. 286 КПК України про невідкладність розгляду такого клопотання. Крім того вказує, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме не скріплений печаткою прокурора, а тому підлягає поверненню прокурору, проте суд безпідставно відхилив таке її клопотання. Також, вважає, що призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим через його суворість. Просить оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідь головуючого щодо суті поданої апеляційної скарги, вислухавши обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні, прокурора, яка просила апеляційну скаргу адвоката залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, в судових дебатах сторони залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні злочину, за який його засуджено, при обставинах встановлених судом та викладених у вироку, повністю доведена.

Зі змісту вироку вбачається, що в основу висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, суд поклав докази, які безпосередньо дослідив та оцінив з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Потерпілий ОСОБА_9 в суді вказав на те, що у серпні 2016 року у нього виник конфлікт з ОСОБА_7 з приводу його качок, яких ОСОБА_7 закрив у себе в дворі та не випускав. Він разом із знайомим ОСОБА_10 попросили ОСОБА_7 випустити качок, але він взяв вила і почав кидатися на потерпілого. Коли ОСОБА_10 перехопив вила, ОСОБА_7 кулаком вдарив ОСОБА_9 у обличчя. Від удару у нього потемніло в очах. Він присів і сидів близько 15 хвилин, після чого пішов додому.

Вказані показання потерпілий підтвердив і під час проведення слідчого експерименту.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 надав покази аналогічні показам потерпілого.

Відповідно до висновку експерта № 1263 від 21.09.2016 у ОСОБА_9 крововилив у слизову верхньої губи, який утворився від не менш 1-го травматичного впливу тупим предметом, невиключно 31.08.2016, та відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку експерта №377/1263 від 29.11.2016 у ОСОБА_9 струс головного мозку, крововилив у слизову верхньої губи, які утворилися від не менш 1-го травматичного впливу тупим предметом, не виключно 31.08.2016, та відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли короткочасний розлад здоров`я. Кількість і ступень тяжкості тілесних ушкоджень змінилися у зв`язку з наданням слідчим медичних документів. Утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , як вказано у протоколі проведення слідчого експерименту від 25.11.2016, не виключається.

Таким чином, показання потерпілого щодо механізму та локалізації заподіяного обвинуваченим удару, узгоджуються із вказаними висновками судово-медичних експертиз.

Зазначені докази, які були судом належним чином перевірені та оцінені у сукупності, повністю підтверджують вину ОСОБА_7 в заподіянні ОСОБА_9 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та спростовують доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України кваліфіковані правильно.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування або зміни вироку, не встановлено.

Твердження апеляційної скарги захисника про суперечливість показів потерпілого та свідків щодо того, хто саме викликав поліцію, до уваги суду не приймаються, оскільки ця суперечливість ніяким чином не спростовує факт заподіяння ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та ця інформація не носить будь-якої доказової сили.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що висновок суду про відмову в задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності є помилковим, оскільки оголошення судом в розшук ОСОБА_7 було безпідставним, так як він не ухилявся від суду, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст. 125 ч.2 КК України, відносяться до правопорушень невеликої тяжкості.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Таким чином, строк давності по вказаному кримінальному правопорушенню відповідно до ст. 49 КК України повинен був сплинути 31.08.2019 року.

Разом з цим, частиною другою ст. 49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло 15 років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 10.02.2017 слідчим було зупинене досудове розслідування і ОСОБА_7 було оголошено у розшук, у зв`язку із тим, що в ході виконання ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 31.01.2017 про примусовий привід підозрюваного ОСОБА_7 , його місцезнаходження встановлено не було. Досудове розслідування було відновлено лише 22.05.2017, та в цей же день слідчим суддею ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки до підозрюваного застосовувався примусовий привід, що дає підстави вважати що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.08.2019 ОСОБА_7 було оголошено у розшук, оскільки той ухилявся від явки до суду і вжитими судом заходами встановити його місцезнаходження не вдалося. Зокрема, ОСОБА_7 було отримано судову повістку про виклик до суду на 09.08.2019, однак останній в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, згідно матеріалів органів поліції, за результатами виконання ухвал суду про примусовий привід обвинуваченого, встановити його місцезнаходження не вдалося. Провадження було відновлено тільки 17.10.2019, оскільки у судове засідання з`явився ОСОБА_7 , місцезнаходження якого на виконання ухвали суду про розшук було встановлено співробітниками Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області, та останнього було зобов`язано з`явитись до Херсонського міського суду.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 двічі оголошувався у розшук внаслідок його ухилення від досудового слідства та суду, а це значить, що судом першої інстанції обгрунтовано прийнято рішення про відмову в задоволенні клопотання захисника про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності.

Твердження апелянта щодо порушення вимог ч.4 ст. 286 КПК України про невідкладність розгляду судом такого клопотання, не відповідає дійсності, оскільки як вбачається з матеріалів справи, а саме журналу судового засідання від 01.11.2019, клопотання захисника про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності було подано в судовому засіданні 01.11.2019, а рішення про відмову в його задоволенні оголошено вироком суду від 04.11.2019 року.

Доводи апеляційної скарги, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме не скріплений печаткою прокурора, а тому підлягає поверненню прокурору, необхідно визнати необґрунтованими, оскільки такі питання не є предметом апеляційного розгляду та вирішуються судом першої інстанції на стадії підготовчого судового засідання, що і було зроблено Херсонським міським судом Херсонської області 12.03.2018 року, за результатами розгляду в задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору відмовлено.

Стосовно доводів апелянта про невідповідність призначеного покарання обвинуваченому тяжкості кримінального правопорушення та його особі суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Як передбачено ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 67 КК України врахував наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку, характер і ступінь суспільної небезпеки ним скоєного, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, його ставлення до вчиненого злочину, особи обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, суд обґрунтовано дійшов висновку про призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі в межах санкції ч.2 ст.125 КК України, а саме громадські роботи строком 240 годин, тобто наближене до мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 125 КК України.

На думку суду, призначене покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, і не є занадто суворим, як вважає апелянт.

Вирок суду належним чином мотивований, має однозначні судження і не має припущень, його висновки конкретні і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому доводи апеляційної скарги захисника, які це заперечують, являються безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а вирок необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 04.11.2019 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4