Справа № 202/7916/19
УХВАЛА
Іменем України

03 грудня 2019 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
представника заявника адвоката ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_5 на постанову старшого слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 15.10.2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000349 від 15.02.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до суду зі скаргою на постанову старшого слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 15.10.2019 рокупро відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000349 від 15.02.2017 року.

Обґрунтовуючи подану скаргу, заявник вказує, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000349 від 15.02.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 09.10.2019 року нею, заявником, на адресу Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області в рамках КП 0000349 від 15.02.2017 року було направлено клопотання про скасування статусу потерпілого (відмову у визнанні потерпілим) та про визнання особи потерпілою. Відповідно до даного клопотання вона просила скасувати статус потерпілого ОСОБА_6 та визнати її потерпілою з обставин, викладених в клопотанні. Про розгляд даного клопотання вона дізналася лише після направлення адвокатом ОСОБА_7 на адресу прокуратури запиту про стан розгляду клопотання. Так, слідчим було надіслано відповідь з долученням постанови про відмову у задоволенні клопотання. Даний лист адвокат ОСОБА_7 отримала 22.11.2019 року. Відповідно до долученої постанови, яка була винесена 15.10.2019 року, тобто з порушенням норм чинного законодавства, адже клопотання було отримано слідчим 11.10.2019 року. Окрім того, слідчим була розглянута лише одна вимога, другу вимогу просто було проігноровано. Вона, заявник, не погоджується з винесеною постановою, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Так, слідчий в своїй постанові посилається на те, що ОСОБА_5 не є та ніколи не була власником чи законним користувачем домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у неї ніколи не виникало на законних підставах права власності на вказане нерухоме майно, оскільки на теперішній час жодним судом не підтверджено факт сумісного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_8 однією сім`єю. Крім того, ОСОБА_5 не надано жодного документу, який би підтвердив спричинену матеріальну шкоду.

Як зазначала заявник в своєму клопотанні, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі № 202/2994/16-ц від 20.05.2016 року було визнано за ОСОБА_9 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

08.07.2016 року вона подала заяву про скасування заочного рішення та призначення справи до нового розгляду. Заяву було задоволено та призначено справу до розгляду у загальному порядку.

На підставі скасованого заочного рішення суду ОСОБА_9 було нібито продано домоволодіння ОСОБА_6 за договорами: купівлі-продажу 1/2 частини домоволодіння, укладеного 29.07.2016 року за № 1717, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_10 та договором купівлі-продажу 1/2 частини домоволодіння, укладеного 03.08.2016 року за № 1251, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_10

04.08.2019 року вона, заявник, звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_9 , треті особи: Шоста дніпропетровська нотаріальна контора, приватний нотаріус дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, скасування державної реєстрації та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В уточненому позові відповідачем також є ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_10 , та додалися позовні вимоги: визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Пізніше дві вищезазначені справи було об`єднано в одне провадження та присвоєно унікальний номер справи 202/2994/16-ц.

11.09.2017 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська первісну позовну заяву ОСОБА_9 до Індустріальної районної ради у м. Дніпропетровську про визнання договору дійсним, встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом (позовна заява, на підставі якої було ухвалено рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2016 року, яким було визнано право власності на спірне домоволодіння за ОСОБА_9 ) було залишено без розгляду.

09.10.2017 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 було відмовлено. Дане рішення було оскаржено в апеляційній інстанції, де залишено без змін.

Після рішення першої та апеляційної інстанцій було оскаржено в порядку касаційного провадження. Справа була повернута на новий розгляд і наразі перебуває в Дніпровському апеляційному суді. Тобто остаточне рішення по справі № 202/2994/16-ц не прийнято. Право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 наразі зареєстровано за ОСОБА_8 . Тобто скасована реєстрація права власності за ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 жодного відношення до спірного домоволодіння наразі не має, тобто, останній не є, не був та не може бути потерпілим в кримінальному провадженні № 0000349 від 15.02.2017 року.

Лише вона, заявник, яка є невісткою та спадкоємицею четвертої черги на домоволодіння АДРЕСА_1 , є особою, якій завдано моральної, фізичної та майнової шкоди діями з боку невідомої особи, яка шляхом підроблення документів заволоділа майном, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Вже четвертий рік вона, заявник, вимушена вчиняти певні дії, щоб захистити своє право бути визнаною спадкоємицею четвертої черги, вимушена доводити в суді, що ніхто, окрім неї, не жив з її свекрухою. Вона витрачає свій час, губить своє здоров`я, постійно отримуючи негативні емоції, щоденний стрес. Окрім того, витрачає грошові кошти на судові витрати, адвокатів, юристів, які могла б витрачати на інші потреби. Отже, вона має бути визнана потерпілою у кримінальному провадженні № 0000349, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2017 року

У зв`язку з викладеним, заявник просила скасувати постанову старшого слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 15.10.2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000349 від 15.02.2017 року та зобов`язати старшого слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 визнати її потерпілою у вказаному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_3 , скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні.

Слідчий у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження № 0000349 від 15.02.2017 року, приходжу до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000349 від 15.02.2017 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

09.10.2019 року ОСОБА_5 звернулася Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області клопотанням про скасування статусу потерпілого ОСОБА_6 та про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні.

Постановою старшого слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про залучення до кримінального провадження останню в якості потерпілої.
Вказана постанова обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 не є та ніколи не була власником чи законним користувачем домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у неї ніколи не виникало на законних підставах права власності на вказане нерухоме майно, оскільки на теперішній час жодним судом не підтверджено факт сумісного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_8 однією сім`єю. Крім того, ОСОБА_5 не надано жодного документу, який би підтвердив спричинену матеріальну або моральну шкоду.

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 від 15.04.2016 року відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про те, що спадкоємець та спадкодавець проживали однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини має бути підтверджено рішенням суду, що набрало законної сили.

Пунктом 5 частини 1 статті 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілою.

Відповідно ч.ч. 1, 2, 3, 5 до статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Дослідивши постанову про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_8 від 15.10.2019 року про залучення її до провадження в якості потерпілої на предмет її обґрунтованості, слідчий суддя доходить висновку, що слідчим зроблено загальне посилання на відсутність у матеріалах провадження даних, які свідчили б про те, що ОСОБА_8 було завдано шкоди. Наявність чи відсутність моральної чи матеріальної шкоди та розмір такої шкоди підлягають доведенню під час досудового розслідування, під час котрого ОСОБА_8 має право користуватися всіма правами потерпілої особи: заявляти клопотання, оскаржувати процесуальні рішення, приймати участь в дослідженні доказів щодо заподіяної шкоди тощо. Проте слідчим не наведені підстави, визначені ч. 3 ст. 55 КПК, які виключають визнання особи потерпілою, та мотиви прийняття такого рішення, тобто правового обґрунтування відсутності підстав щодо визнання ОСОБА_8 потерпілою оскаржувана постанова не містить. Водночас встановлено, що ОСОБА_8 зверталася до державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємець четвертої черги, на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , свекрухи заявника. Проте останній було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва у зв`язку з відсутністю встановленого юридичного факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. На теперішній час в провадженні Дніпровського апеляційного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 , зокрема про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_8 . Станом на час розгляду цієї скарги остаточне рішення Дніпровським апеляційним судом не прийнято.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що слідчим належним чином не вмотивовано рішення про відмову у задоволенні заяви про визнання особи потерпілою, у зв`язку з чим оскаржувану постанову не можна вважати законною та обґрунтованою, тому постанова підлягає скасуванню.

В той же час, слідчий суддя не вбачає правових підстав для зобов`язання слідчого визнати ОСОБА_5 потерпілою у вказаному кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності. Крім того, чинний КПК України не передбачає окремої процесуальної дії - визнання особи потерпілою, тому особа, яка звернулася із заявою про залучення її до провадження в якості потерпілої, вважається потерпілою особою до тих пір, доки їй не буде відмовлено вмотивованою постановою слідчого або прокурора. Права потерпілого відновлені слідчим суддею шляхом скасування незаконної постанови слідчого в передбачений п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України спосіб. У разі повторного порушення прав потерпілого слідчим потерпіла особа буде мати право захищати свої права у такий саме спосіб. Але слідчий суддя не має правових підстав захищати ще не порушені права потерпілого у випадку можливої повторної відмови слідчого винести відповідну постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Керуючись ст. ст. 303, 306, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.
Скасувати постанову старшого слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 15.10.2019 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 0000349 від 15.02.2017 року.
Зобов`язати старшого слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 повторно розглянути клопотання ОСОБА_5 про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 0000349 від 15.02.2017 року.
У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1