№ 1-кп/755/252/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009101 від 23.06.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Томаківка, Дніпропетровської обл., українця, громадянина України, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні дитину 2018 р.н., офіційно не працюючого, із середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним
22 червня 2015 року, приблизно о 12 годині 45 хвилин, ОСОБА_10 перебував біля третього під`їзду по пр-ту Возз`єднання, 1-А, у місті Києві, де чекав свою знайому ОСОБА_12 , яка в цей час, приїхала за вищезазначеною адресою зі своїм знайомим ОСОБА_5 на автомобілі марки «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_1 . У подальшому, ОСОБА_13 вийшла із зазначеного автомобіля та попрямувала до ОСОБА_10 , у ході спілкування з яким, виник словесний конфлікт. Помітивши, що між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, у ОСОБА_5 виник умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_5 вийшов із власного автомобіля, підійшов до ОСОБА_10 та умисно наніс йому удар кулаком правої руки в область обличчя (голови). У подальшому, ОСОБА_5 та ОСОБА_12 залишили місце події, а потерпілий ОСОБА_10 направився до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, що за адресою: м. Київ. вул. Червоноткацька, 2, звідки був доставлений в КМКЛШМД, що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, де від госпіталізації відмовився.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1799 від 14.07.2015 року: у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої щелепи в ділянці лівого суглобового відростка зі зміщенням уламків. Дане тілесне ушкодження відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_5 .
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 122 КК України не визнав, зазначив, що його дії не були умисними, а він тільки захищався та дав показання про те, що періодично допомагав ОСОБА_12 , яка була знайомою його колишньої дружини, возив її та потерпілого на дачу, на якій, як йому було відомо, останні збирались жити разом, оскільки на той час перебували у стосунках. 22 червня 2015 року, у першій половині дня, він підвіз ОСОБА_12 до її під`їзду і коли вона до нього заходила, то потерпілий ОСОБА_10 , який вже стояв під вікнами, перешкоджав їй пройти, тримаючи двері під`їзду лівою рукою, а він до них не підходив. Так, як вони з ОСОБА_12 приїхали разом, то потерпілий, напевно, подумав, що вони з нею ночували разом, хоча, на той час, ні в яких стосунках вони з останньою не перебували. Протягом п`яти десяти хвилин, потерпілий та ОСОБА_12 сварилися, кричали один на одного, після чого, остання закричала, попросила допомоги і тому, він підійшов на її крики до дверей під`їзду № 3. Підійшовши до них, він почав спокійно вести діалог із потерпілим, просив, щоб той пропустив ОСОБА_12 до квартири, щоб та змогла забрати необхідні їй речі. Далі, потерпілий вдарив його прямою рукою у підборіддя і він різко штовхнув двері від під`їзду та зачепив потерпілого, від чого, останній впав, але як саме потерпілий падав, він не бачив. До потерпілого він не хотів застосовувати насильство, оскільки останній був старший і він його не штовхав та не бив. Потерпілий свідомість не втрачав, а трішки полежав, потім самостійно піднявся і пішов, при цьому, кричав, телефонував до поліції та знайомим. Зазначив, що у потерпілого була трішки розбита губа, інших ушкоджень не було і руками та ногами він потерпілого не бив. Далі, він пішов до свого автомобіля, а ОСОБА_12 пішла до квартири. Коли ОСОБА_12 знаходилася у квартирі, то потерпілий підходив до його автомобіля, кричав та йому погрожував. Коли ОСОБА_12 збиралася виходити, то зателефонувала йому і попросила, щоб він її зустрів і провів до автомобіля, оскільки їй було страшно. Коли вони вже їхали в автомобілі, телефонував потерпілий і погрожував. Через декілька днів до нього приїхала поліція і йому спочатку говорили, що потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження, а потім повідомили, що ушкодження середньої тяжкості. Вважає, що вся подія відбулася із-за ревнощів, хоча причин на той час для ревнощів не було. Зазначив, що швидку допомогу він не викликав і не допомагав потерпілому. Зокрема, заявлений потерпілим цивільний позов не визнав у повному обсязі та в судових дебатах зазначив, що винним себе не визнає, він тільки захищав ОСОБА_12 , яка попросила його про допомогу.

Оцінка суду
Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_5 щодо не визнання своєї провини саме у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, його вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності доказами, а також показаннями потерпілого, а саме:

- допитаний у судовому засіданні, у порядку ст. 353 КПК України, потерпілий ОСОБА_10 суду показав, що вони з обвинуваченим до події знайомі не були. Напередодні самої події, він проводив електрику на дачі у Княжичах у ОСОБА_12 та під вечір поїхав додому. Однак, на дачі він залишив свої інструменти, велосипед і драбину. Далі, ОСОБА_12 зателефонувала йому з претензіями, чому він не бере слухавку, а він сказав, що йому потрібні його інструменти, на що остання відповіла, що їх потім привезуть. В понеділок, 22 червня 2015 року, йому були потрібні його інструменти, тому він зранку зателефонував, а в подальшому, поїхав до ОСОБА_12 на АДРЕСА_2 . У цей час, під`їхав автомобіль, з нього вийшла ОСОБА_12 з претензіями, на що він повідомив, що йому необхідно просто забрати свій інструмент для роботи, однак, остання відповіла, що зайнята і не має часу, що можливо, потім віддасть інструменти. Він з нею не конфліктував, просто стояв, а остання зайшла до під`їзду, відчинила двері і хотіла їх закрити, а він стояв і рукою тримав за двері. Вона смикала за двері і говорила, щоб він їх відпустив. У той час, коли він тримав рукою двері, то почув що біжить до нього ОСОБА_5 , який вдарив його правою рукою в обличчя, щелепу зліва і він упав на асфальт і втратив свідомість, а ОСОБА_5 продовжував йому наносити удари ногами, коли він лежав та це бачив перехожий, який спитав у останнього, навіщо він б`є лежачу людину, після чого, ОСОБА_5 сів до автомобіля. Потім, він отямився і зателефонував до поліції. Далі, підійшов до ОСОБА_5 і спитав у нього, навіщо той його бив, на що останній почав його проганяти. Потім, він знову зателефонував до поліції, а поки їх чекав, то шукав зуби і в нього з рота йшла сильно кров. У цей час, з під`їзду вийшла ОСОБА_12 і він спитав у неї, навіщо ОСОБА_5 його побив, на що вона нецензурно вилаялась на нього та побігла до обвинуваченого в автомобіль і вони разом поїхали. Через декілька хвилин після того, як останні поїхали, приїхали поліцейські, яким він повідомив, що його побили і в нього відразу відібрали пояснення. Він повідомив, що його вдарив ОСОБА_5 , повідомив номер автомобіля, на якому приїхав останній. Потім, коли він приїхав до поліції і хотів дати покази, то йому у цьому відмовили, оскільки ще не було порушене кримінальне провадження. Він викликав швидку допомогу до поліції, яка завезла його до лікарні, йому відразу зробили рентген, а потім, ще поїхали до хірургії, але в нього не було грошей навіть на рентген і тому, тільки з цієї причини, відмовився від госпіталізації, так, як не мав коштів на лікування, а всі розуміють, що зараз за все необхідно платити, хоча, лікар йому повідомив відразу, що у нього перелом щелепи і потрібно лягати до лікарні. Так, як у нього відразу не було коштів на лікування, то за декілька днів він підробив і після цього, приїхав до лікарні де знаходився 21 день на стаціонарному лікуванні. Зокрема, зазначив, що на наступний день після події, йому зателефонували і викликали до поліції, де він наполіг, щоб йому дали направлення на експертизу, що і було зроблено, а він, у свою чергу, поїхав на експертизу. Пояснив, що, коли він знаходився на експертизі, йому зателефонувала ОСОБА_12 і повідомила, що привезли його інструменти, але він не міг їх на той час забрати. Зокрема, виступаючи в судових дебатах, зазначив, що за весь час як досудового розслідування, так і за час судового слідства, обвинувачений жодного разу не вибачився перед ним, не вчиняв будь-яких дій щодо відшкодування заподіяної шкоди, до цього часу він не може нормально їсти, здоров`я його не покращилося, а тільки погіршилося, він відчув сильний як фізичний, так і моральний біль, тому просив заявлений ним цивільний позов задовольнити у повному обсязі.

Зокрема, свідок ОСОБА_12 , відповідно до ст. 63 Конституції України, відмовилася давати покази та надала акт про те, що проживає на даний час разом з обвинуваченим ОСОБА_5 однією сім`єю і виховують спільного сина 2018 року народження (т. 3 а.п. 116-117).

Суд, оцінює показання потерпілого ОСОБА_10 , як належними та достовірними, у розумінні ст. ст. 94-96 КПК України, тому не має підстав ставити їх під сумнів або ж не брати як доказ, того, що ОСОБА_5 відносно нього вчинив саме умисне діяння, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими доказами в їх сукупності.

Так, зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України доводиться процесуальними джерелами доказів, а саме:

- протоколом огляду місця події від 23.06.2015 року, розпочатого о 05 годині 30 хвилин та закінченого о 05 годині 35 хвилин, з якого вбачається, що об`єктом огляду являється ділянка асфальтованої землі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , розміром 10х10 м. на даній ділянці знаходиться технічна цегляна будівля білого кольору із червоними дверима. По ліву сторону, знаходиться п`ятиповерховий житловий будинок АДРЕСА_2 . Біля будинку знаходиться паркова зона, яка огороджена металевими трубами зеленого кольору. Позаду дитячий майданчик, який огороджений металевою сіткою, та на якій знаходяться дитячі гірки та стоять автомобілі (т. 1 а.п. 189), що підтверджує місце вчинення кримінального правопорушення, яке ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється;

- висновком експерта № 1799 від 14.07.2015 року, з підсумків якого вбачається на питання слідчого 1, 2, 3 та 4. При проведені судово-медичної експертизи громадянина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вивченні медичної документації на його ім`я виявлені наступні тілесні ушкодження: а) закритий перелом нижньої щелепи в ділянці лівого суглобового відростка зі зміщенням уламків, підшкірний крововилив в проекції вертикальної гілки нижньої щелепи зліва та кута її, синець в ділянці основи закрутки та козелка лівої вушної раковини; б) синці: на передній поверхні лівого плеча у верхній третині - 1, на задній поверхні правого ліктьового суглобу -1; в) садна: на фоні вищезазначеного синця в ділянці правого ліктьового суглобу задня поверхня - 11, а також на передній поверхні правого колінного суглобу чисельні (до 50); г) синець на шкірі верхньої губи справа, крововилив слизової верхньої губи з переходом на слизову правої щоки проекція 1-го зуба зліва, 1-го-8-го зубів справа верхньої щелепи, на слизову ясна, на фоні якого - проекція 3 та 4 зубів справа верхньої щелепи - 1 садно та 1 забійна ран. Необхідно зазначити наступне: п. 1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України (далі по тексту «Правила») надано вичерпне визначення терміну ушкодження - «з медичної точки зору, тілесні ушкодження - це порушення/ анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючи факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних»; п. 4.6. «Правил» визначає таке: «судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілості тканин і органів та їх функцій, виходить із звичайної їх тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою. Якщо тривалість цього порушення, що зазначена в наявних медичних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями, судово-медичний експерт відзначає цю обставину і встановлює ступінь тяжкості, виходячи із звичних термінів». Вказані ушкодження спричинені тупим (тупими) предметом (предметами), що не відобразили в собі характерних властивостей травмуючого (травмуючих) предмета (предметів), за давністю утворення, враховуючи їх морфологічні особливості, можуть відповідати даті вказаній в постанові, тобто 22.06.2015 року. Характер ушкодження зазначеного у підпункті а) (перелом лівого суглобового відростка нижньої щелепи, з ознаками зміщенням уламків) свідчить про те, що відновлення анатомічної цілісності нижньої щелепи та її функції буде спостерігатися у термін понад 21 добу і саме з цього терміну необхідно обчислювати строки тривалості розладу здоров`я, тому є підстави стверджувати, що тілесні ушкодження зазначені у підпункті а) «Підсумків» відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я) відповідно по п. п. 2.2.1.в) та 4.6. вищезазначених «Правил». Синці та садна, у звичайному перебігу, резорбуються та загоюються у термін до 6 діб, тобто, саме на цей термін буде порушена як функція травмованих ділянок так і у цей термін буде відновлена їх анатомічна цілісність. Цей термін визначає тривалість розладу здоров`я. Саме тому, тілесні ушкодження, вказані у підпунктах б) та в) даних Підсумків, відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) відповідно п. п. 2.3.5. та 4.6. вищезазначених «Правил». Забійна рана у звичайному перебігу, загоюється у термін від 6 до 21 доби, тобто, саме на цей термін буде порушена як функція травмованої ділянки так і у цей термін буде відновлена її анатомічна цілісність. Цей термін визначає тривалість розладу здоров`я. Саме тому, тілесне ушкодження, вказані у підпункті г) даних «Підсумків», в комплексі, враховуючи їх локалізацію та взаєморозташування, відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я) відповідно п. п. 2.3.3. та 4.6. вищезазначених «Правил». 5. Вищезазначені тілесні ушкодження не відобразили в собі характерних властивостей травмуючого (травмуючих) предмета (предметів), тому відповісти на питання, від дії якого (яких) саме тупого (тупих) предмета (предметів) утворилися вищезазначені ушкодження неможливо. 6. Враховуючи локалізацію та взаєморозташування виявлених тілесних ушкоджень, утворення всіх їх при падінні із вертикального чи близького до нього положення - виключається. 7. Дати відповідь на питання постанови: «Чи є причинний зв`язок між нанесеними тілесними ушкодженнями гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з наслідками, що настали?» неможливо у зв`язку з відсутністю судово-медичних даних. 8. Відсутність даних токсикологічних досліджень крові та сечі ОСОБА_10 (під час звернення його за медичною допомогою 22.06.2015 року відсутні дані про забір крові та сечі) не дає можливості відповісти на питання постанови «Чи перебував гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , в стані алкогольного сп`яніння, на момент спричинення йому тілесних ушкоджень?» Ушкодження зубів верхньої щелепи не враховувалось при визначені наявності та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, у зв`язку з тим, що зуби були каріозно змінені до травми. Відмічається розбіжність опису ушкоджень у медичній документації та ушкоджень, які були виявлені при огляді ОСОБА_10 у приміщенні експертної установи (т. № 1 а.п. 198-203);

- висновком експерта № 1961/Е від 19.10.2015 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мали місце: а) ушкодження в ділянці лівої половини обличчя: синці - в проекції вертикальної гілки нижньої щелепи зліва та її кута, в ділянці основи закрутки та козелка лівої вушної раковини; перелом нижньої щелепи в області лівого суглобового відростка; б) ушкодження в ділянці правої половини обличчя: синець на верхній губі справа, садно (в проекції 3-го зуба), рана (в проекції 4-го зуба) на фоні крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи і правої щоки (в проекції від 1-го зуба верхньої щелепи зліва, до в 1-8 зубів верхньої щелепи справа); травматичне ушкодження каріозно змінених 3 і 4 зубів верхньої щелепи справа; в) садна на фоні синця на задній поверхні правого ліктьового суглобу, садна на передній поверхні правого колінного суглобу; г) синець на передній поверхні лівого плеча у верхній третині. Слід відмітити, що на записі слідчого експерименту зафіксований тільки один удар кулаком (статиста) в ліву половину обличчя ОСОБА_10 (на 6 хв. 07 сек. запису), відображення отримання інших тілесних ушкоджень запис не містить. Ушкодження, які зазначені в п. а) даних підсумків могли утворитися від однократної дії тупого предмету, не виключається кулака, з точкою прикладання в ділянку гілки нижньої щелепи зліва (як показано на слідчому експерименті з деякою корекцією). Ушкодження, які зазначені в п. в) даних Підсумків могли утворитися при падінні на тверде дорожнє покриття, з точками контакту в ділянці ліктьового і колінного суглобів (не виключається при обставинах, на які вказує ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту). Ушкодження, які зазначені в п. б) і г) даних підсумків утворилися від дій тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразилось. Обставини, при яких могли бути отримані зазначені ушкодження у слідчому експерименті ніяк не відображені (т. № 1 а. п. 204-209);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.09.2015 року, за участю потерпілого ОСОБА_10 , з якого вбачається, що слідчим експериментом встановлено: для досягнення вищевказаної мети, всі учасники зібралися за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 було запропоновано показати механізм та послідовність нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . Про дану пропозицію ОСОБА_10 погодився та показав, що знаходячись біля 3-го під`їзду, будинку АДРЕСА_2 , будучи біля вхідних дверей під`їзду, під час діалогу з ОСОБА_12 , яка знаходилась також біля вхідних дверей під`їзду, підбіг громадянин ОСОБА_5 та наніс йому удар правою рукою в обличчя з лівого боку. Після даного удару, ОСОБА_10 впав спочатку на коліно, потім на землю, після чого, ОСОБА_5 почав наносити удари ногами. Яка була їх кількість та який механізм і спрямованість нанесення, ОСОБА_10 показати не зміг. На цьому слідчий експеримент закінчено. Під час проведення слідчого експерименту проводилась безперервна відеозйомка на мобільний телефон «Sony Ericsson» на електронний носій «мікро CD» (т. № 1 а.п. 218-221);

- протоколом перегляду відеозапису від 14.08.2015 року, з якого вбачається, що об`єктом огляду являється диск з написом «DVD+R». Вказаний диск було вставлено в дисковод робочого комп`ютера слідчого ОСОБА_14 після чого, зайшовши в програму «Мой компьютер», «диск О», було відкрито вказаний диск для перегляду. На диску знаходиться 1 файл з відеозаписом з назвою «3», на якому знаходиться відеозапис проведення слідчого експерименту за адресою: м. Київ пр-т Возз`єднання, 1-А. На даному відеозаписі гр. представився ОСОБА_10 та йому без будь-якого тиску з боку працівників міліції було запропоновано показати під час відеозйомки події 22.06.2015 року та механізм нанесення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_5 , на що він погодився та показав. Також, були присутні поняті, які представилися та в чиїй присутності було проведено слідчий експеримент. Після перегляду відеозапису вищевказаний диск поміщено до конверту та скріплено клаптиком паперу, на якому міститься відтиск печатки «Для Пакетів» [Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві» та виконано підписи понятих (т. 1 а.п. 222).

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Поряд з цим, у ході судового розгляду не знайшла свого підтвердження обставина, а саме, як вказано в обвинувальному акті, що ОСОБА_5 умисно наніс ОСОБА_10 два удари кулаком в область грудної клітини, тому суд виключає цю обставину, адже це узгоджується із показаннями потерпілого та протоколом проведення слідчого експерименту від 08.09.2015 року, за участю потерпілого ОСОБА_10 , який вказував, що ОСОБА_5 наніс йому удар правою рукою в обличчя з лівого боку, після чого він упав. При цьому суд не виходить за межі пред`явлено обвинувачення, адже, обвинувачений ОСОБА_5 взагалі не визнає факту нанесення будь-яких ударів і це не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Що стосується доводів сторони захисту щодо експертиз, які містяться в матеріалах кримінального провадження, то відповідно висновку експерта № 1799 від 14.07.2015 року, вказані ушкодження спричинені тупим (тупими) предметом (предметами), що не відобразили в собі характерних властивостей травмуючого (травмуючих) предмета (предметів), за давністю утворення, враховуючи їх морфологічні особливості, можуть відповідати даті вказаній в постанові, тобто 22.06.2015 року. Характер ушкодження зазначеного у підпункті а) (перелом лівого суглобового відростка нижньої щелепи, з ознаками зміщенням уламків) свідчить про те, що відновлення анатомічної цілісності нижньої щелепи та її функції буде спостерігатися у термін понад 21 добу і саме з цього терміну необхідно обчислювати строки тривалості розладу здоров`я, тому є підстави стверджувати, що тілесні ушкодження зазначені у підпункті а) «Підсумків» відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Зокрема, твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження від падіння не знайшли свого підтвердження, оскільки з висновку експерта № 1799 від 14.07.2015 року вбачається, що враховуючи локалізацію та взаєморозташування виявлених тілесних ушкоджень, утворення всіх їх при падінні із вертикального чи близького до нього положення - виключається.

Проаналізувавши всі докази, суд приходить до висновку, що наявні докази в їх сукупності, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченого.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що у повній мірі доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами у кримінальному провадженні «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України, які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України і норм КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази, у даному кримінальному провадженні в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Суд вважає, що вина ОСОБА_5 у тому, що він своїми умисними діями вчинив умисне нанесення середньої тяжкості тілесного ушкодження є доведеною, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 122 КК України.

Призначення покарання
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Так, суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання скарг від сусідів, мешканців мікрорайону на його поведінку не надходило, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину 2018 р.н.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті, тому суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 те, що має на утриманні малолітню дитину 2018 р.н.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Так, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючої обставини, відсутність обставин, які б обтяжували покарання, його особи, а саме: раніше не судимий, за місцем проживання скарг не надходило, суд дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку
Вирішуючи питання цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 з уточненими позовними вимогами, з якими не погодився обвинувачений ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Зокрема, згідно зі ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, потерпілим ОСОБА_10 заявлено цивільний позов з уточненими позовними вимогами до обвинуваченого ОСОБА_5 на суму 517 759 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 100 тис. грн. моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині матеріальної шкоди потерпілий ОСОБА_10 зазначає, що, відповідно до висновків, що містяться у матеріалах, йому спричинено тілесні ушкодження, що відносяться до середнього ступеня тяжкості, що потягло за собою потребу відновлення стану здоров`я за спеціальним планом. Так, відповідно до: Плану лікування MDB- від 12.11.2016 р., розробленого медичним центром «Люмі-Дент», вартість лікування становить 172 263,00 грн.; Плану лікування MDB- від 12.11.2016 р., розробленого медичним центром «Люмі-Дент», вартість лікування становить 16 985,00 грн.; Плану лікування MDB- від 12.11.2016 р., розробленого медичним центром «Люмі-Дент», вартість лікування становить 19 475,00 грн.; Плану лікування MDB- від 12.11.2019 р., розробленого медичним центром «Люмі-Дент», вартість лікування становить 42 325,00 грн.; Плану лікування MDB- від 12.11.2016 р., розробленого медичним центром «Люмі-Дент», вартість лікування становить 105 435,00 грн.; Плану лікування MDB- від 12.11.2016 р., розробленого медичним центром «Люмі-Дент», вартість лікування становить 157 676,00 грн.

Як пояснив потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні, вказані суми ним фактично не понесені, а це є орієнтовні Плани лікування, із зазначенням вартості, яка, якщо би були такі кошти, дала б змогу на відновлення тих ушкоджень, які були йому заподіяні діями обвинуваченого, тобто, фактично на даний час, з урахуванням відсутності у нього коштів, він цього зробити не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки , а, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Проте, згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Однак, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Як вбачається із пояснень ОСОБА_10 , суми, які вказані у Планах лікування MDB-, MDB-, MDB-; MDB-; MDB-; MDB- від 12.11.2016 р., розроблені медичним центром «Люмі-Дент», які він надав для підтвердження суми матеріальної шкоди у розмірі 517 759 грн. 00 коп., реально ним не понесені, а в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Інших належних підтверджень про дійсні понесені витрати, потерпілим не надано.

Крім того, суд звертає увагу, що Плани лікування MDB-, MDB-, MDB-; MDB-; MDB-; MDB- від 12.11.2016 р., розроблені медичним центром «Люмі-Дент», не містять взагалі підпису лікаря та не завірені належним чином печаткою.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто в частині відшкодування матеріальної шкоди необхідно у позовних вимогах слід відмовити.

Що стосується питання відшкодування моральної шкоди
Частинами 1, 2, 3 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуються стан здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , його пояснення, що у зв`язку з ушкодженнями, отриманими від дій обвинуваченого, його стан здоров`я значно погіршився, адже він тривалий час не міг нормально їсти, так як була пошкоджені зуби, що негативно вплинуло на органи травлення та весь організм, тяжкість вимушених змін у його життєвих відносинах, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню у повному обсязі, а саме у розмірі 100 тис. грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 128, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 100 тис. грн.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику потерпілому, представнику потерпілого та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя