справа № 563/1382/17
провадження № 1-кп/563/60/20
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту
30 січня 2020 року м. Корець

Корецький районний суд Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника адвоката ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_8
провівши підготовче судове засідання в залі суду в місті Корець у кримінальному провадженні № 0000216 від 15 червня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.1 ст.122 КК України,-

в с т а н о в и в:

На розгляді Корецького районного суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.1 ст.122 КК України.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду, вважаючи, що обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст. 291 КПК України та відсутні підстави для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту. На недоліки обвинувального акту, які наведені захисником вказав, що формулювання обвинувачення є повністю зрозумілим, правова кваліфікація щодо вчинення кримінального правопорушення хоч і не зазначена в резолютивній частині за ч.2 ст.27 КК України, проте в описовій частині ним вказано що злочин вчинено за попередньою змовою групою осіб. Щодо вручення обвинувального акту захиснику, то вказав, що обвинувальний акт йому вручався належним чином. На зауваження обвинувачених, що вони раніше не судимі, вказав, що це можливо з`ясувати під час судового розгляду.
Захисник в підготовчому судовому засіданні вказав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, зокрема в обвинувальному акті формулювання обвинувачення є не зрозумілим, а саме хто з обвинувачених спричинив тілесне ушкодження у вигляді перелому 4-го ребра, хто і куди з обвинувачених наносив удари, в обвинувальному акті здійснено посилання на докази, що є недопустимим та суперечить нормам КПК України. Не заперечив щодо призначення судового розгляду, але просив суд звернути увагу на вищенаведені недоліки обвинувального акту.
Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні погодились з думкую захисника, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а також звернули увагу суду, що вони раніше не судимі, а дані в обвинувальному акті, що вони в силу ст.89 КК України раніше не судимі не відповідають дійсності.
Потерпіла та представник потерпілої в підготовчому судовому засіданні вважали за можливе призначити справу до судового розгляду.
Заслухавши думку прокурора, захисника, обвинувачених, потерпілої та її представника, вивчивши обвинувальний акт, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно із ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Відповідно до пунктів 5 - 7 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Якщо в провадженні притягнуто декількох підозрюваних, то формулювання обвинувачення складається стосовно кожного з них окремо.
Цим приписам обвинувальний акт щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не відповідає в повній мірі.
В обвинувальному акті вказується, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зайшовши на територію господарства ОСОБА_7 та через відкриті вхідні двері потрапили до її будинку. Зайшовши до вітальної кімнати, останні побачили, що ОСОБА_7 , лежить на дивані. Тоді, ОСОБА_5 , на грунті неприязних відносин, почала наносити удари руками та ногами в область голови та по всьому тілу потерпілої.
Проте, в обвинувальному акті не зазначено, які наслідки спричинено потерпілій ОСОБА_7 в результаті вищезазначених дій обвинуваченої ОСОБА_5 .
В подальшому в обвинувальному акті зазначається, що, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 діючи умисно за попередньою змовою групою осіб, водночас нанесли в область правої сторони тулуба ОСОБА_7 по одному удару руками, чим спричинили потерпілій тілесне ушкодження у вигляді перелому 4-го ребра справа по передній пахвинній лінії без значного зміщення, тобто не є зрозумілим від якого саме з ударів потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження.
Відсутність чіткого конкретного формулювання обвинувачення відносно кожного учасника кримінального правопорушення унеможливлює здійснювати захист обвинувачених.
Таким чином, відсутність належного викладення формулювання конкретного обвинувачення в обвинувальному акті, може істотно вплинути на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд та порушення права на захист обвинувачених.
В обвинувальному акті вказується, що таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.27 ч.1 ст.122 КК України, а саме в умисному нанесенні середньої тяжкості ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Також вказується, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.27 ч.1 ст.122 КК України, а саме в умисному нанесенні середньої тяжкості ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
З кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається посилання на ч. 2 ст. 27 КК України, в якій вказується, що Виконавцем (співвиконавцем) є особа, яка у співучасті з іншими суб`єктами злочину безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, що відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності за скоєне, вчинила злочин, передбачений цим Кодексом.
Разом з тим, сама кваліфікація містить лише посилання на норму ч. 2 ст. 27 КК України без розкриття кваліфікації, що дій вчинених обвинуваченими.
Тобто, при формулюванні обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.27 КК України.
Статтею 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу.
Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п.79).
Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення відносно кожного із обвинувачених та формулювання обвинувачення без розкриття кваліфікації дії вчинених обвинуваченими, на думку суду є неприпустимим.
Крім того, встановлено, що в тексті обвинувального акту містяться посилання на покази потерпілої ОСОБА_7 від 15.06.2017 року, висновок експерта № 530 від 16.06.2018 року, покази свідка ОСОБА_9 (протокол допиту свідка від 22.06.2017), покази свідка ОСОБА_10 (протокол допиту свідка від 22.06.2017), покази свідка ОСОБА_11 (протокол допиту свідка від 14.09.2017 року), покази свідка ОСОБА_12 (протокол допиту свідка від 14.09.2017 року); покази свідка ОСОБА_13 (протокол допиту свідка від 14.09.2017 року), додаткові покази свідка ОСОБА_10 (протокол допиту свідка від 16.11.2017 року), впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_10 (протокол допиту свідка від 16.11.2017 року), слідчим експерементом з потерпілою ОСОБА_7 (протокол допиту свідка від 16.11.2017 року), які відповідно до ст. 84 КПК України є доказом у кримінальному провадженні, при цьому посилання на наявність будь-яких доказів у змісті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, за загальними правилами КПК України є неприпустимим.

Таким чином, на думку суду, посилання в обвинувальному акті на докази, які можуть надаватись та досліджуватись виключно під час судового розгляду не відповідає та суттєво суперечить вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Слід зауважити на тому, що викладені обставини, а саме розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактично ставить вже на цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 ст.8, ч. 5 ст.9 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.

Так, Європейський суд з прав людини в п. 87 рішенні по справі "Салов проти України" від 06.09.2005 року (статус остаточного набрало 06.12.2005 року), в якій були встановлені порушення статті 6 Конвенції та визначив, що принцип рівності сторін у процесі є однією зі складових широкого поняття справедливого суду, яке також включає основоположний принцип змагальності процесу. Крім того, принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєве більш невигідне становище порівняно з іншою стороною.

Щодо невідповідності обвинувального акту статусу офіційного документу.

Згідно ч.1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Затвердження прокурором обвинувального акту щодо обвинувачених і не скріплення його печаткою є порушенням вимог до реквізитівофіційного документу. Зазначена правова позиція збігається з правової позицією Верховного Суду у справі № 344/5091/13-к (провадження № 51-464 км 18) відповідно до якої скріплення печаткою підпису прокурора, що затвердив обвинувальний акт, є одним із реквізитів офіційного документу. Саме підписані обвинувального акта прокурором та скріплення його підпису печаткою надає йому статус офіційного документу і свідчить про належне його затвердження прокурором. Обвинувальний акт підписаний прокурором та слідчим та затверждений прокурором 24 грудня 2019 року, проте не скріплений печаткою.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, а тому він підлягає поверненню прокурору.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.291, 314 КПК України, суд

ухвалив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000216 від 15 червня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.1 ст.122 КК України повернути прокурору Корецького відділу Здолбунівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Корецький районний суд Рівненської області, а обвинуваченими в такому ж порядку і в такий же строк, але з моменту вручення їм копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1