Справа № 132/3030/19
Провадження №11-кп/801/720/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000100 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 27.03.2020р., якою до

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, згідно ст.89 КК України раніше не судимого, обвинуваченого за ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 9 ч.2 ст. 115 КК України,
застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом КНП «Вінницька обласна психіатрична лікарня № 2 Вінницької обласної ради», що знаходиться за адресою: Вінницька область, Вінницький район, селище Березина, Медмістечко, будинок № 5.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 11 грн. по відшкодуванню матеріальної шкоди, завданої злочином.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Вирішено питання з накладеним арештом, речовими доказами та процесуальними витратами.

За участю прокурора ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно ухвали суду, 24 лютого 2019 року близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, йшов по АДРЕСА_1 , до місця свого проживання. Проходячи по вищевказаній вулиці, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння грошовими коштами відносно раніше знайомої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як знав, що вона проживає одиноко та у своїй власності має незначну суму грошей, яку отримує, як пенсійне забезпечення. Реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне збагачення, ОСОБА_7 зайшов через хвіртку на подвір`я домогосподарства ОСОБА_10 , яке розташоване по АДРЕСА_1 , де через незачинені вхідні двері зайшов до будинку та виявивши, що ОСОБА_10 знаходиться у веранді, від своїх дій направлених на заволодіння чужим майном не відмовився та відразу зачинив за собою вхідні двері зсередини на засувку.
В послідуючому, ОСОБА_7 продовжуючи свої дії, направлені на заволодіння чужим майном, і усвідомлюючи не в повній мірі (відповідно до висновку комплексної стаціонарної судово-психолого психіатричної експертизи № 65) суспільно небезпечний характер своїх дій та явну фізичну перевагу над ОСОБА_10 , яка була особою похилого віку, діючи умисно, став наносити множинні удари кулаками в область голови та тулуба потерпілої, внаслідок чого ОСОБА_10 впала на підлогу. Після чого, ОСОБА_7 усвідомлюючи не в повній мірі, що його пізнала потерпіла, яка проживала по сусідству з останнім, вирішив з метою приховання вчиненого ним із корисливих мотивів розбійного нападу на останню, вчинити умисне вбивство ОСОБА_10 . Реалізуючи свій умисел спрямований на вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , ОСОБА_7 підійшов до потерпілої, коли остання находилась на підлозі, та діючи умисно, з метою заподіяння смерті потерпілої, усвідомлюючи не в повній мірі, що посягає на життя іншої особи та бажаючи цього, схопив обома руками за шию ОСОБА_10 та прижавши до підлоги, здавлюючи її не відпускав, доки остання не перестала подавати ознаки життя.
Відповідно до висновку експерта № 17 від 29.03.2019 року за результатами проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , виявлено ознаки механічної асфіксії: наявність асфіктичної маски, набряклість обличчя, збільшення легень в об`ємі, наявність відбитку ребер на поверхні легень, яткових, місцями зливних крововиливів, ознаки швидконасталої смерті; синці та садна обличчя; садна передньої поверхні шиї, синець передньої грудної клітки; синці лівого плечового суглобу, синці лівого плеча; синці правого передпліччя, синець лівого стегна. Механічна асфіксія у ОСОБА_10 виникла від здавлення органів шиї стороннім предметом (руками), можливо 24.02.2019 року смерть ОСОБА_10 настала від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї стороннім предметом (руками). Механічна асфіксія у ОСОБА_10 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння і стоїть у причинному зв`язку зі смертю. Синці та садна голови, забійно-рвана рана внутрішнього кута лівого боку, синець передньої грудної клітки, синець спини, синці рук у ОСОБА_10 спричинені від дії твердого (-их) тупого (-их) предмету (предметів) незадовго до смерті, мають ознаки легких тілесних ушкоджень і в причинному зв`язку зі смертю не стоять. Всі тілесні ушкодження у ОСОБА_10 прижиттєві, утворились незадовго до настання смерті. Посмертних пошкоджень при експертизі трупа ОСОБА_10 не виявлено. Враховуючи динаміку трупних явищ, пору року, місце виявлення трупа, обставини вчинення кримінального правопорушення можна висловитись про те, що смерть ОСОБА_10 настала в проміжок часу між 17 та 18 годиною 24.02.2019 року.
В подальшому, ОСОБА_7 з метою приховання слідів злочину, усвідомлюючи не в повній мірі (відповідно до висновку комплексної стаціонарної судово-психолого психіатричної експертизи № 65), що його протиправні дії можуть бути викриті, оскільки труп ОСОБА_10 перебував у веранді будинку, приміщення якого оглядається через панорамні вікна, переніс її тіло до спальної кімнати будинку, де залишив на підлозі. Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , ОСОБА_7 привласнив знайдені у будинку кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень, які знаходились на ліжку під подушкою у одній із кімнат будинку та залишив місце події.
Залишивши місце події, ОСОБА_7 грошовими коштами розпорядився на власний розсуд та своїми злочинними діями завдав матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_8 на вищезазначену суму.

Однак, відповідно до висновку експертів № 65 за результатами проведення комплексної стаціонарної судової психолого - психіатричної експертизи встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період часу, що відноситься до вчинення інкримінованих йому дій, у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував, а виявляв клінічні ознаки психічного розладу у вигляді «Вираженого органічного розладу особистості, змішаного ґенезу (інтоксикаційний, травматичний), у вигляді психоорганічного синдрому із зниженням когнітивних функцій» (що відповідав діагностичним стандартам рубриці «Г07.9» за Міжнародної класифікацією хвороб 10-го перегляду), у зв`язку з чим не був здатний повного мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними (тобто підпадає під дію ст.20 КК України).
Згідно відомостей, отриманих у ході досудового розслідування по справі, за показаннями допитаних свідків - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період часу, що відноситься до вчинення інкримінованих йому дій знаходився у стані простого (не патологічного) алкогольного сп`яніння.
В даний час підозрюваний ОСОБА_7 виявляє клінічні ознаки іншого хворобливого стану психіки, у вигляді «Вираженого органічного розладу особистості, поєднаного ґенезу (хронічна алкогольна інтоксикація, травматичний), у вигляді вираженого психоорганічного синдрому, із значними емоційно-вольовими та когнітивними порушеннями, порушенням критики» (що відповідає діагностичним критеріям рубриці «F07.9», за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), та настільки вираженого, що на теперішній час позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, правильно сприймати обставини, які мають значення для дійсного кримінального провадження, та надавати про них покази. За своїм психічним станом не може приймати участь у проведенні кримінально-процесуальних дій, стати перед слідством та судом.
З урахуванням його теперішнього актуального психічного стану (вираженої дезорганізації його психічної діяльності), ступеню суспільної небезпечності інкримінованого йому діяння (активний тип суспільної небезпеки), схильність до імпульсивних, немотивованих форм поведінки, агресії направленої на людину), підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом (згідно ч. 5 ст. 94 КК України).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити ухвалу, в частині визначення режиму нагляду останнього, та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що ОСОБА_7 з моменту вчинення злочину по даний час перебуває у Вінницькому СІЗО №1 та будь-яких порушень умов перебування чи схильність до імпульсивних, немотивованих форм поведінки, агресії направленої на людину не виявлено, а тому буде достатнім застосування до нього госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній та просить її задовільнити, так як ОСОБА_7 перебуваючи в СІЗО не порушує режим, а тому безпідставно застосовано до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, прокурора, який заперечив проти доводів захисника та просить залишити ухвалу суду в частині застосування примусових заходів без змін, а також зазначив про необхідність виключити із ухвали вказівку про стягнення із ОСОБА_7 матеріальної шкоди, так як він є неосудною особою, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження та доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із вироку, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 в момент вчинення суспільно-небезпечного діяння знаходився в стані неосудності, в якому перебуває і на даний час, а тому він, відповідно до частини ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності, і йому повинні бути призначені примусові заходи медичного характеру.

Так, згідно висновку комплексної стаціонарної судово-психолого психіатричної експертизи № 65 від 08.08.2019 року ОСОБА_7 за своїм психічним станом, ступеню суспільної небезпечності інкримінованого йому діяння, схильність до імпульсивних, немотивованих форм поведінки, агресії направленої на людину, потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом (т. 2 а.с. 1 - 12).

У той же час судом було встановлено, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 9 КК України, пов`язаний з посяганням на життя ОСОБА_10 , від якого настала смерть останньої, у зв`язку з чим відповідно до ст. 94 ч. 5 КК України, до ОСОБА_7 мають бути застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу поліпшення психічного стану здоров`я ОСОБА_7 , то апеляційний суд вважає, що суд, застосовуючи до особи примусові заходи медичного характеру має керуватися вимогами ст. 94 КК України, а обставини щодо зміни стану здоров`я особи мають перевірятись в порядку ст. 514 КПК України, яка передбачає порядок продовження, зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру.

Тому доводи захисника ОСОБА_6 про необхідність застосування до ОСОБА_7 госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом є недоречними, а ухвала суду в цій частині є обґрунтованою та законною.

Також суд бере до уваги, що ОСОБА_7 знаходиться в СІЗО, з дотриманням умов для осіб, які потребують примусових заходів медичного характеру, через відсутність можливості утримуватися в спеціальному закладі, у зв`язку з його закриттям.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 .

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому, ч. 5 ст. 128 КПК України передбачає, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 1186 ЦК України, яка передбачає випадки відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, встановлено, що шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується.

Таким чином, суд, правильно визнавши ОСОБА_7 особою, яка під час вчинення суспільно-небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, і в силу ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності, суд в порушення вимог закону задовольнив частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 та стягнув з ОСОБА_7 матеріальні збитки на користь потерпілої ОСОБА_8 .

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу і на те, що в поданих до суду матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_7 має можливість відшкодовувати заподіяну шкоду.

У зв`язку із наведеним, апеляційний суд вважає за необхідне змінити ухвалу суду в частині вирішення цивільного позову, виключивши з ухвали вказівку суду про стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 заподіяних матеріальних збитків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 27.03.2020р. щодо ОСОБА_7 в порядку ст. 404 КПК України змінити в частині цивільного позову ОСОБА_8 .

Виключити з ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 27.03.2020р. вказівку про стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 11 грн по відшкодуванню матеріальної шкоди.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4