ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа№629/6107/18 Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/720/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,
-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
-при секретарі ОСОБА_5 ,
-за участю прокурора ОСОБА_6 ,
-обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Харкова клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 вересня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.

У своєму клопотанні обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що має ряд хронічних захворювань, а тому потребує пройти обстеження та курс лікування у відповідних лікарів амбулаторних лікарень у м.Лозова Харківської області. Указав, що має постійне місце проживання, за яким офіційно зареєстрований та має позитивну характеристику. Також указав, що жодної загрози не несе, ніякого тиску на потерпілих здійснювати не буде та зобов`язується з`являтись у кожне судове засідання.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив клопотання задовольнити, прокурора, який заперечував проти його задоволення, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Руслан Яковенко проти України» зазначив, що, починаючи з дати постановлення вироку, навіть, якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити, підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом», тобто у розумінні підпункту «а» пункту 1 ст. 5 Конвенції на законних підставах.

При цьому, у вказаному рішенні Європейський суд наголосив, що навіть якщо національне законодавство передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно ст. 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання, а питання щодо законності такого тримання під вартою можуть бути переглянуті лише, коли виникають нові обставини.

Аналіз викладеного свідчить про те, що тримання особи під вартою за наявності вироку суду, який хоча і не набрав законної сили, однак яким особі призначено покарання у виді реального позбавлення волі, є таким, що в повному обсязі відповідає принципам законності, пропорційності та не є свавільним.

За змістом п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку, суд зобов`язаний прийняти рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і запобіжний захід, до набрання вироком законної сили.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 вересня 2019 року запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою був залишений без змін до набрання вироком суду законної сили, що узгоджується із вимогами п.2 ч.4 ст.374, ч.1 ст.115 КПК України та правовими позиціями Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.377 КПК України, якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

За змістом клопотання обвинуваченими ОСОБА_7 не наведено виняткових обставин, які б свідчили про необхідність зміни йому запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою до набрання вироком законної сили.

Посилання ОСОБА_7 на необхідність пройти обстеження та курс лікування, у зв`язку з чим останній не може перебувати під вартою, суд сприймає критично, оскільки відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» та Правил взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затверджених Наказом МЮ України, МОЗ України № 239/5/104 від 10.02.2012 року особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечуються надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Крім того, обвинуваченими ОСОБА_7 не надано апеляційному суду обґрунтованих доказів тяжкого стану здоров`я та необхідності проведення судово-медичної експертизи або наявності у обвинуваченого захворювань, які перешкоджають його перебуванню в умовах слідчого ізолятору.

На даний час апеляційне провадження щодо перегляду оскаржуваного вироку, не закінчено, встановлені на даному етапі апеляційного розгляду обставини свідчать про наявність ризиків, що обвинувачений може вжити заходів для перешкоджання здійснення апеляційного розгляду, впливу на свідків по справі, уникнення відбування призначеного основного та додаткового покарання.

За таких обставин, залишений без змін вироком суду раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідає зазначеним у ст.177 КПК України меті і підставам його обрання та передбаченим ст.178 КПК України обставинам, які повинні бути враховані при його застосуванні, а будь-яких виняткових обставин, для зміни запобіжного заходу на цей час не встановлено.

Керуючись ст.ст.331, 377, 405 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: