Номер провадження 1-в/201/82/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника Соборного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі подання старшого інспектора Соборного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про звільнення від відбування призначеного покарання по закінченню строку випробування:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із повною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 18 січня 2017 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. ч. 1, 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі, звільненого від покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, з випробувальним строком на 3 роки, -

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло подання старшого інспектора Соборного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, у зв`язку із закінченням випробувального строку разом з особовою справою № 31/17.

В судовому засіданні представник Соборного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_4 просила звільнити засудженого від призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

В обґрунтування подання зазначила, що наведеним вироком суду на ОСОБА_5 покладені передбачені ст. 76 КК України обов`язки, зокрема, періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, які засуджений виконав у повному обсязі, порушень порядку та умов відбування покарання не допускав, на реєстрацію до органу з питань пробації з`являвся вчасно, місце проживання не змінював, нового злочину не вчинив, згідно характеристики за місцем проживання скарг на засудженого не надходило.

При цьому, зазначила, що органом з питань пробації отримано інформацію про те, що ОСОБА_5 протягом іспитового строку притягався до адміністративної відповідальності, зокрема, 24 квітня 2018 року за ч. 1 ст. 178 КУпАП, 19 травня 2018 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП та за ч. 2 ст. 130 КУпАП, з цього приводу із ОСОБА_5 проведено профілактичну соціально-виховну бесіду та винесено відповідне попередження, що відповідно до вимог діючого законодавства не є підставою для звернення до суду із поданням про скасування іспитового строку та направлення засудженого для відбування призначення покарання. На переконання представника органу з питань пробації, засуджений ОСОБА_5 зробив для себе належні висновки і став на шлях виправлення, а тому підлягає звільненню від відбування призначеного судом покарання, у зв`язку із закінченням випробування.

На підтвердження своїх доводів просила дослідити додані до подання матеріали особової справи № 31/17.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення подання органу з питань пробації про звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

В обґрунтування своєї позиції посилався на те, що ОСОБА_5 протягом іспитового строку тричі був притягнутий до адміністративної відповідальності, що, на думку прокурора, свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення, а тому, останнього слід направити для відбування призначеного за вироком суду покарання. Також посилався на те, що засуджений протягом іспитового строку не залучався до пробаційних програм і офіційно не працевлаштувався, що також вказує на порушення порядку та умов відбування покарання з боку останнього.

Засуджений ОСОБА_5 підтримав подання органу з питань пробації та просив суд звільнити його від призначеного за вироком суду покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку. Зазначив, що порядок та умови відбування покарання за вироком суду не порушував, на реєстрацію до органу пробації з`являвся вчасно, місце проживання протягом іспитового строку не змінював, нового злочину не вчинив. За час іспитового строку зробив для себе відповідні висновки і став на шлях виправлення. На даний час працює без офіційного працевлаштування та проживає із батьками. Також зазначив, що у 2018 році притягався до адміністративної відповідальності за появу у громадському місці у нетверезому стані та керування транспортним засобом без реєстраційних документів на автомобіль у стані сп`яніння, у зв`язку із чим, інспектором проведено із ним профілактичну бесіду та винесено попередження, стверджував, що відповідні висновки для себе зробив та більш жодних правопорушень не вчиняв. Просив суд звільнити його від відбування призначеного покарання.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши подання старшого інспектора Соборного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання та матеріали особової справи № 31/17 відносно засудженого, приходить до висновку, що подання органу з питань пробації є обґрунтованим та підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Частиною другою статті 78 КК України передбачено, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Отже, суд повинен звільнити засудженого від покарання, якщо той після закінчення іспитового строку: 1) виконав покладені на нього обов`язки, установлені ст. 76 КК України; 2) не вчинив нового злочину (ч. 1 ст. 78 КК України) та 3) систематично не вчиняв правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення (ч. 2 ст. 78 КК України).

За таких обставин за поданням уповноваженого органу з питань пробації суд, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України, у порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, приймає рішення про звільнення від призначеного покарання.

Направлення судом засудженого для відбування призначеного покарання може мати місце в ситуаціях, коли особа, звільнена від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку: 1) не виконує покладені на неї обов`язки, установлені ст. 76 КК України, 2) систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про її небажання стати на шлях виправлення (ч. 2 ст. 78 КК України), 3) вчинила новий злочин (частини 1, 3 ст. 78 КК України). Тож, за наявності зазначених обставин уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання (ч. 1 ст. 166 КВК України), попередньо застосовуючи до нього відповідне письмове попередження (ч. 3 ст. 166 КВК України).

Так, особа вважається такою, що не виконує покладені на неї обов`язки, коли вона протягом іспитового строку не виконала хоча б один обов`язок з числа тих, які були визначені для неї судом відповідно до ст. 76 КК України.

Згідно з ч. 3 ст. 166 КВК України під систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, розуміється вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

При цьому, не будь-яке адміністративне правопорушення з накладеним після його вчинення стягненням може слугувати підставою для направлення засудженого для відбування призначеного покарання, а лише те, яке свідчить про небажання такої особи стати на шлях виправлення.

Тож, суд має вирішувати це питання комплексно, зважаючи на всю сукупність обставин, пов`язаних із вчиненими проступками (до уваги можуть братись характер і ступінь небезпеки вчиненого, форма вини, заподіяна шкода тощо).

Вчинення менше трьох адміністративних правопорушень або таких, які не потягли адміністративних стягнень, не може свідчити про порушення режиму випробування та не зумовлює направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Беззаперечним порушенням режиму випробування є вчинення особою під час іспитового строку нового злочину. Вчинений злочин, через небажання особи виправлятися та зневажливе ставлення до наданої довіри з боку суду, може свідчити про невиправдане застосування до засудженого відповідного кримінально-правового заохочення.

Так, під час розгляду даного подання судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 185 КК України та із застосуванням правил ч. 1 ст. 70 КК України йому призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнений від покарання з випробуванням строком на три роки та відповідно до ст. 76 КК України на нього покладені обов`язки періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Виходячи із досліджених матеріалів особової справи № 31/17 вбачається 31 травня 2017 року посадовою особою органу з питань пробації винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію, відповідно до якої засуджений ОСОБА_5 зобов`язаний з`являтися на реєстрацію до Соборного РС Центрального МВ третій понеділок кожного місяця (а.с. 22).

Як встановлено з листка реєстрації засуджений ОСОБА_5 протягом іспитового строку вчасно з`являвся на реєстрацію до органу з питань пробації і не допустив ні одної неявки (а.с. 23).

Також з досліджених матеріалів даної особової справи слідує, що засуджений ОСОБА_5 протягом іспитового строку не змінював місце проживання.

На підтвердження того, що засуджений ОСОБА_5 не вчинив протягом іспитового строку нового злочину і не притягався до кримінальної відповідальності свідчить наявна в матеріалах цієї особової справи довідка за відомостями персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України станом на 14 лютого 2020 року (а.с. 149).

Отже, судом встановлено і це підтверджується відповідними матеріалами особової справи № 31/17, що засуджений ОСОБА_5 виконав покладені на нього за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року обов`язки і не вчинив нового злочину, а тому відповідно до вимог ст. 78 КК України останній підлягає звільненню після закінчення іспитового строку.

Водночас, доводи прокурора з приводу того, що систематичне вчинення ОСОБА_5 протягом іспитового строку адміністративних правопорушень свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення і відповідно є підставою для направлення засудженого для відбування призначеного покарання, є невмотивованими та такими, що не мають достатнього підтвердження відповідними доказами.

По-перше, на підтвердження факту вчинення засудженим адміністративних правопорушень у матеріалах містяться лише роздруківки з бази «АРМОР»» копій постанов, винесених посадовою особою патрульної поліції про справі про адміністративне правопорушення серія АА № 286013 від 24 квітня 2018 року про накладення на ОСОБА_5 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 178 КУпАП у вигляді штрафу, серія АР № 823556 від 19 травня 2018 року про накладення на ОСОБА_5 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу, які завірені ст. інспектором з ОД ВАП УПП в Дніпропетровській області, при цьому, відповідна постанова суду про накладення на ОСОБА_5 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП в матеріалах справи відсутня.

Водночас, виходячи із пояснень засудженого ОСОБА_5 , відносно останнього посадовою особою патрульної поліції одночасно винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу та складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній управляв транспортним засобом без відповідних реєстраційних документів на автомобіль у стані алкогольного сп`яніння, тобто ці правопорушення випливають з одних і тих же подій, але мають самостійну кваліфікацію.

При цьому, засуджений ОСОБА_5 стверджував, що його не викликали до суду для розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП і йому невідомі результати розгляду цієї справи.

А отже, за відсутності достатніх та належних доказів на підтвердження факту притягнення засудженого ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема, відповідної чинної постанови суду про встановлення вини останнього у вчиненні цього правопорушення, суд позбавлений об`єктивної можливості врахувати наведені факти саме як систематичне вчинення адміністративних правопорушень, адже згідно із ч. 3 ст. 166 КВК під систематичним вчиненням правопорушень, розуміється вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

По-друге, виходячи із сукупного аналізу наведених вище норм закону не будь-яке адміністративне правопорушення з накладеним після його вчинення стягненням може потягти направлення засудженого для відбування призначеного покарання, а лише те, яке свідчить про небажання такої особи стати на шлях виправлення, а отже, на переконання суду, вчинені засудженим ОСОБА_5 протягом іспитового строку адміністративні правопорушення, не є беззаперечним підтвердженням небажання останнього стати на шлях виправлення, особливо ураховуючи встановлену судом відсутність систематичності вчинення цих правопорушень.

Не заслуговують на увагу також і доводи прокурора стосовно того, що засуджений протягом іспитового строку офіційно не працевлаштувався і не був залучений до пробаційних програм, що, на переконання прокурора, є порушенням порядку та умов відбування покарання з випробуванням, оскільки такі доводи є хибними, адже, по-перше, судом не був покладений на ОСОБА_5 обов`язок офіційно працевлаштуватися, а, по-друге, не залучення засудженого до пробаційних програм не є порушенням з боку останнього.

Таким чином, під час розгляду даного подання судом прокурором не наведено, а судом не встановлено беззаперечних порушень засудженим ОСОБА_5 режиму випробування та достатніх обставин, які б свідчили про небажання останнього стати на шлях виправлення, що, у свою чергу, вказує на відсутність безумовних підстав для направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

За таких обставин, у відповідності до ч. 1 ст. 78 КК України, суд вважає за необхідне задовольнити подання старшого інспектора Соборного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області та звільнити ОСОБА_5 від призначеного йому за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 76, 78 КК України, ст. ст. 165, 166, КВК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання старшого інспектора Соборного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного йому за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України. Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

Копію ухвали, в порядку ст. 376 КПК України, учасники судового провадження мають право отримати в суді. Копія ухвали не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1