ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1003/20
Провадження № 1-кс/362/284/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000915 від 28.12.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України,
в с т а н о в и в:
18.02.2020 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання слідчий СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області лейтенант поліції ОСОБА_4 про накладення арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :03:031:0104, яка розташована за адресою: Київська обл., м. Васильків, вул. Декабристів, 28 та обмежити користування та розпорядження ним до часу встановлення закличних обставин кримінального провадження.

Клопотання слідчого мотивовано тим, що посадові особи відділу містобудування та архітектури Васильківської міської ради внесли завідома неправдиві відомості до висновку про погодження проекту із землеустрою щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:031:0104.

28.12.2019 року за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000915 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст.366 КК України.

10.02.2020 року була допитана в якості свідка ОСОБА_5 , яка повідомила, що вона проживає в багатоповерховому будинку за АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 неодноразово зверталась до Васильківської міської ради з приводу приватизації земельної ділянки поблизу вище зазначеного будинку, однак відділом містобудування та архітектури Васильківської міської ради було складено висновок щодо відмови у погодженні відповідного проекту землеустрою у зв`язку з віднесенням земельної ділянки до прибудинкової території, яка не може бути у приватній власності, але як повідомила ОСОБА_5 її сусідка ОСОБА_6 , також звернулась з приводу приватизації земельної ділянки поблизу вище зазначеного будинку та отримала позитивний висновок відділу містобудування та архітектури Васильківської міської ради.

Слідчий в клопотанні вказав, що з метою всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин злочину, встановлення істини у даному кримінальному провадженні, проведення експертиз, а також з урахуванням того, що вказане у клопотанні майно відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, а саме могло зберегти на собі сліди злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, визнано постановою слідчого речовими доказами, а не накладення арешту може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, або подальшого використання.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, який просив задовольнити клопотання, слідчого який підтримав клопотання та просив його задовольнити, дослідивши клопотання та матеріали додані до нього, матеріали кримінального провадження № 0000915 від 28.12.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів клопотання та матеріалів кримінального провадження вбачається, що у провадженні СВ Васильківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000915 від 28.12.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (а.с.3).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Слідчий суддя при вирішенні даного клопотання, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо не доведуть, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Відповідно до вимог ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується тільки на підставах, передбачених ст.ст.132, 170 КПК України. Оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинне здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтовувати таку ініціативу з посиланням на норми закону.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову(ч.1 ст.170 КПК України)./

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів доданих до клопотання, станом на день розгляду клопотання про арешт майна звертаючись до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, слідчим в порушення вимог ст. 171 КПК України не зазначив підстави та мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та належним чином не обґрунтував необхідності арешту майна та не вказав конкретну мету накладення арешту відповідно до вимог ч.2 ст.170 КПК України, оскільки вказана земельна ділянка на даний час не перебуває у власності.

Метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або забезпечення цивільного позову. При цьому, адвокат, подаючи клопотання про арешт майна зобов`язаний навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). Враховуючи зазначену мету арешту майна, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, має бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В клопотанні слідчий в порушення вимог ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна.

Відповідно до п. 6 розділу 2.6 Узагальнення, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчий суддя враховує, що згідно витягу з ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення внесені до реєстру 28.12.2019 року на підставі заяви (повідомлення) ОСОБА_5 про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України.

Положенням ч. 1 ст. 366 КК України складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів. Караються штрафом до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
При цьому, конфіскація, як додатковий вид покарання, санкцією даної статті не передбачена.
Посилаючись на необхідність накладення арешту на земельну ділянку з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчим до клопотання не приєднано доказів того, що земельна ділянка визнана по справі речовим доказом.

Крім того, враховуючи, що вказане кримінальне провадження порушено за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, клопотання не містить обґрунтування відповідності вказаного нерухомого майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Також у клопотанні відсутні посилання на обставини, які підтверджують, що незастосування заборони або обмеження користування, а також розпорядження майном призведе до відчуження або вчинення будь-яких інших дій щодо вказаного нерухомого майна. Не приєднано таких доказів і до матеріалів клопотання.

Відповідно до клопотання та матеріалів справи не вбачається розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою чи фізичною особою (ст. 173 КПК України).

При розгляді даного клопотання встановлено, що досудове розслідування кримінального провадження № 00000915 від 28.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, проводиться за фактом внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, повідомлення про підозру нікому не вручено, тобто на даний час підозрюваного не має, цивільний позов у даному кримінальному провадженні також ніким не заявлено, належних доказів, які б свідчили про правову підставу для арешту майна, можливий розмір шкоди завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження матеріали клопотання не містять, що свідчить про відсутність правових підстав у накладенні арешту на майно.

Документальне обґрунтування необхідності накладення арешту на земельні ділянки відсутні, сукупність зазначених обставин засвідчує відсутність доцільності накладення арешту на майно у рамках даного кримінального провадження, порушеного за фактом внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, тому вважає нерозумним накладення арешту завданням даного кримінального провадження.

Вважаю, що слідчим в клопотанні не доведено необхідність арешту зазначеної у клопотанні земельної ділянки, зокрема, її значення як доказу у кримінальному провадження за ч.1 ст.366 КК України, а також існування ризиків, визначених ч.1 ст.170 КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість клопотання щодо накладення арешту та про відмову в його задоволенні.

Керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 2, 22, 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000915 від 28.12.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали проголошено «26» лютого 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_7