Номер провадження: 11-кп/813/1895/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 13 листопада 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001454 від 21 червня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 13 листопада 2019 року було продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України на 60 днів, до 12 січня 2020 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав клопотання про зміну йому запобіжного заходу, яке фактично відповідає вимогам апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_8 просив скасувати ухвалу суду від 13 листопада 2019 року та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він має постійне місце проживання, проживає разом з матір`ю пенсійного віку та неповнолітньою дочкою, до застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою він не ухилявся від суду та своєчасно з`являвся в усі судові засідання.
Крім того, обвинувачений зазначив про незадовільний стан свого здоров`я і про те, що розгляд кримінального провадження не здійснюється в розумні строки та безпідставно затягується.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частиною першою ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

13.06.2019 року рішенням Конституційного суду України №4-р/2019 року було вирішено питання про можливість оскарження стороною захисту ухвал суду першої інстанції щодо застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або у продовженні його строку під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Приморським районним судом м.Одеси проводиться судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001454 від 21 червня 2019 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, а тому на даному етапі кримінального провадження питання щодо обґрунтованості обвинувачення, оцінки доказів та встановлення вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.

Оскаржуваною ухвалою Приморським районного суду м. Одеси від 13.11.2019 року обвинуваченому ОСОБА_8 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України та зазначені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не зменшилися, і на сьогоднішній день жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

З матеріалів кримінального провадження №0001454 вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі строком на 5 років. Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд приймає до уваги і той факт, що ОСОБА_8 вчинив інкримінований йому злочин під час відбування покарання з випробуванням, призначеного Київським районним судом м.Одеси за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Також суд першої інстанції вірно врахував обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що, перебуваючи у працездатному віці, ОСОБА_8 ніде не працював, не мав законних джерел доходу, не має своєї сім`ї та осіб, що перебувають на його утриманні, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Між тим, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності на утриманні ОСОБА_8 неповнолітньої дочки та матері пенсійного віку, з огляду на те, що в матеріалах доданих до апеляційної скарги відсутні докази, що підтверджують зазначені доводи, а з наданого свідоцтво про народження ОСОБА_9 не вбачається, що її батьком є ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, продовжуючи ОСОБА_8 строк тримання під вартою, не врахував його стан здоров`я, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки додані до апеляційної скарги довідки не свідчать про неможливість надання обвинуваченому відповідної допомоги в ОУВП УДПтСУ в Одеській області №21.

Вищенаведене у сукупності з тим фактом, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, підтверджує наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 іншого аналогічного злочину.

На думку апеляційного суду суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до теперішнього часу не відпали ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження з урахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність підстав для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 13 листопада 2019 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001454 від 21 червня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4