Справа № 168/43/20
Провадження № 1-кп/168/16/20
У Х В А Л А
про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту

12 лютого 2020 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представників потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судового засідання в смт. Стара Вижівка Волинської області у режимі відеоконференції з Шевченківського районного суду м. Львова клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у виді тримання від вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 121, ч.2. ст. 383 КК України,

встановив:
10.02.2020 р. прокурор подав до суду клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Клопотання мотивує тим, що в провадження Старовижівського районного суду Волинської області надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 121, ч.2. ст. 383 КК України.
У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , будучи засудженим 03.07.2006 р. Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.5 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, судимість за що не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінальне правопорушення.
Так, 28.12.2018 р. близько 20:00 год., ОСОБА_4 після сварки з жителями м. Ковель ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яка виникла у зв`язку із приїздом останніх на територію житлового будинку його співмешканки ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у веранді житлового будинку, схопив до рук сокиру, яка лежала на підлозі, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, знаходився з правого боку від входу до житлового будинку, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зрозумів та побачив, що в будинок заходить чоловік, умисно замахнувся гострою частиною сокири в напрямку знизу до верху з метою подальшого спричинення тілесних ушкоджень і коли в будинок зайшов ОСОБА_6 син співмешканки, наніс останньому один удар гострою частиною сокири в ліву частину обличчя. Внаслідок цього спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Крім того, ОСОБА_4 28.12.2018 р., о 21:50 год., маючи злочинний намір, направлений на завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину, знаходячись у приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, достовірно знаючи, що тілесні ушкодження ОСОБА_6 спричинив він, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою притягнення невинної особи до кримінальної відповідальності, здійснив завідомо неправдиве повідомлення про вчинення відносно ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а саме: повідомив слідчому слідчого відділення Старовижівського ВП Ратнiвського ВП ГУНП у Волинський області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_15 про те, що 28.12.2018 р., біля 20:10 год. невідомі особи, перебуваючи на території подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 , умисно спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_6 .
Прокурор посилається на те, що сторона обвинувачення зібрала достатньо доказів, які свідчать про зв`язок обвинуваченого до вчинених злочинів.
Після закінчення строку дії попереднього запобіжного заходу у виді домашнього арешту виникли обставини, які дають підстави для обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою, а також встановлено нові обставини, які існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав i не міг знати.
Зокрема, на даний час заявлені попередньо ризики не зменшились i дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує, може з метою уникнення відповідальності переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином тобто ризиків, визначених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.
Прокурор зазначає, що обвинувачений не виконав умови ухвали, покладених на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу і не здав до Турiйського РС УДМС у Волинській області на зберігання належний йому паспорт для виїзду за кордон (далі Паспорт).
ОСОБА_4 не має постійного місця проживання, тривалий час та в різні періоди проживав в АДРЕСА_1 , інший період після вчинення злочину проживав в сусідньому селі в іншому районі (точний населений пункт та місце проживання ОСОБА_4 не встановлено), крім цього ОСОБА_4 зареєстрований в с. Осьмиговичі Турiйського району, де проживає його матір, деякий час після вчинення злочину, у якому він обвинувачуються ОСОБА_16 проживав у матері.
Зазначене може свідчити лише про те, що обвинувачений може змінювати фактичні адреси проживання без реєстрації та переховуватиметься від суду. Таким чином, на думку прокурора, є ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Після вчинення злочину потерпілий ОСОБА_6 відмовився від надання пояснень та показань з приводу отриманих тілесних ушкоджень та від написання заяви про вчинення кримінального правопорушення, а свідок ОСОБА_17 , яка є матір`ю потерплого ОСОБА_6 , також відмовилась від надання пояснень та показань по факту нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_4 шляхом умовляння та погрозами примусив ОСОБА_6 не свідчити проти нього.
Крім цього, після 29.12.2018 р. ОСОБА_4 деякий час проживав в іншому населеному пункті, при цьому неодноразово телефонував до свідка у даному кримінальному провадженні ОСОБА_18 діда ОСОБА_6 , та погрожував ОСОБА_19 фізичною розправою та вчинити відносно нього інші протиправні дії насильницького характеру. Також неодноразово приїжджав до потерпілого ОСОБА_6 та шляхом вмовлять i погроз фізичною розправою змушував потерпілого не давати показання щодо того, що саме обвинувачений спричинив тілесні ушкодження. Вказані обставини не були відомі органу досудового розслідування під час обрання обвинуваченому ОСОБА_4 попереднього запобіжного заходу.
Крім того, зазначається в клопотанні, що перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, обвинувачений ОСОБА_4 здійснював незаконний вплив на потерпілого ОСОБА_6 та свідків по даному провадженню, зокрема ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 з метою їх примушування не давати показання відносно нього.
На підтвердження вказаних обставин свідчить подання вказаними особами заяв до ГУНП у Львівській області та до Личаківського ВП ГУНП у Львівській області про вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ст. 386 КК України.
Також, обвинувачений ОСОБА_4 незаконно впливає на свідка ОСОБА_17 , яка не повідомляючи про фактичні i дійсні обставини вчиненого правопорушення, під впливом останнього, своєю поведінкою, діями та погрозами сприяє, щоб свідки та потерпілий не давали показання. Таким чином, є ризики, передбачені п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.
Крім цього, ОСОБА_4 особисто після вчинення кримінального правопорушення зателефонував на лінію «102» та повідомив, що невідомі особи, які приїхали до його подвір`я в с. Мильці спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_6 , хоча усвідомлював, що саме він сокирою завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , при цьому штучно та свідомо створював coбi докази невинуватості «алібі» та під час допиту в якості свідка не повідомив слідчого, що саме він завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та під час проведення досудового розслідування приховував своє відношення до вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, є ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Прокурор вважає, що ризики, передбачені п.1, п.3, п.4 ч.1 ст.177 КПК України, які діяли на час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу не зменшилися, а навпаки обвинувачений не виконав умови запобіжного заходу та продовжує впливати на потерпілого i свідків.
Також у клопотанні зазначається, що враховуючи репутацію обвинуваченого, відсутність офіційного місця роботи, утриманців, молодий вік обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків, майновий стан, наявність непогашених судимостей, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, а також свідоме нехтування обов`язками умов раніше обраного запобіжного заходу у виді цілодобового арешту, можна зробити висновок, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, вважає, що обвинуваченому необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та доповнив, що обвинувачений працевлаштувався лише за кілька днів до обрання попереднього запобіжного заходу, що викликає сумнів у достовірності цього трудового договору, зі своєю матір`ю раніше мало спілкувався і лише ухвалою суду про застосування домашнього арешту був зобов`язаний проживати з нею, раніше проживав не місцем реєстрації, що свідчить про можливість змінювати місце проживання.
Представники потерпілого підтримали клопотання, посилаючись на те, що обвинувачений не здав на зберігання паспорт громадянина для виїзду за кордон, хоч мав таку можливість, відразу після вчинення злочину, знищив знаряддя злочину сокиру, якою завдано тілесних ушкоджень потерпілому, а також знищив одяг зі слідами крові, здійснив завідомо неправдиве повідомлення про злочин, чинив тиск на свідків і потерпілого, домашнє насильство щодо сестри потерпілого, впливає на матір потерпілого, яка вчиняє вдома сварки і спричиняє конфлікти, чим створює нестерпні умови проживання потерпілому і його родині. Вважають, що за таких обставин є підстави для потерпілого переживати за себе та свою сім`ю.

Захисник ОСОБА_5 проти обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечив, вважаючи такий захід надмірно суворим і невиправданим щодо обвинуваченого. Вказує, на те, що Паспорт обвинувачений був позбавлений можливості здати в міграційну службу, оскільки після проголошення ухвали апеляційного суду, на її виконання був зобов`язаній негайно прибути до с. Осьмиговичі в Турійському районі, а Паспорт знаходиться в с.Мильці Старовижівського району, таким чином, не міг залишити місце перебування, визначене йому ухвалою про застосування цілодобового домашнього арешту, оскільки в такому випадку він би порушив умови цього запобіжного заходу.
Крім того, обвинувачений не порушував умов попереднього запобіжного заходу і перебував за визначеною в ухвалі адресою. У день, коли не прибув з поважної причини у підготовче засідання, то перебував за місцем свого проживання, що підтвердилось в ході телефонної розмови з його матір`ю.
Потерпілий та його родичі під час обрання попереднього запобіжного заходу повідомили, що жодного тиску та них обвинувачений не чинив, погроз на їх адресу раніше не висловлював. Потерпілий звернувся з заявою про вчинення злочину лише через 7 місяців після події. З моменту обрання попереднього запобіжного заходу обвинувачений з потерпілим і його батьком та дідом не спілкувався. У зв`язку з цим, вважає, що ризики щодо впливу на свідків не підтверджені, а надані до клопотання докази вважає такими, що не доводять обставин, вказаних у клопотанні, оскільки свідчать про конфлікт родини потерпілого та потерпілого з його матір`ю, між батьками потерпілого, а не стосуються обвинуваченого. Навпаки, дід потерпілого телефонує до матері обвинуваченого і погрожує обвинуваченому та його цивільній дружині, що стало підставою того, що обвинувачений звернувся із заявою до поліції.
Також, просить врахувати, що до моменту обрання запобіжного заходу обвинувачений працював, має міцні соціальні зв`язки, оскільки проживає з цивільною дружиною та з матір`ю, якій допомагає в господарстві. Також обвинувачений давав показання у ході досудового розслідування, на яких прокурор обґрунтовує обвинувачення, також за його участі проведено слідчий експеримент.
Обвинувачений просить обрати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, але лише у вечірній час, аби мати можливість працювати, і не перебувати на утриманні матері-пенсіонерки. Зазначив, що не ухилявся жодного разу від слідства і суду, слідству сприяв, надаючи показання, вину частково визнає. Вказав, що з дідом потерпілого були непорозуміння, оскільки їх сім`я його не хоче прийняти, однак, зробив усе, щоб порозумітись. Жодного впливу на них чи чинив, оскільки не спілкувався з ними.

Суд, заслухавши учасників провадження, приходить до такого висновку.

Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, суд враховує вимоги п.п. 2, 3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно зі ст.ст. 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Під час розгляду клопотання встановлено, що прокурор довів наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.383 КК України і існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Так, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 надійшов у провадження суду, також в матеріалах клопотання щодо запобіжного заходу містяться посилання на конкретні докази, якими сторона обвинувачення буде доводити об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням кримінального правопорушення. Встановлено, обвинувачений не здав органам міграційної служби паспорт громадянина для виїзду за кордон, чим не виконав умов встановлених в ухвалі від 06.12.2019 р. про застосування щодо нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, а зробив це лише під час розгляду цього клопотання, а також він обвинувачується у вчиненні злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми і від двох до п`яти років позбавлення волі відповідно, один із них це завідомо неправдиве повідомлення про злочин, до обрання попереднього запобіжного заходу проживав за різними адресами, не за місцем своєї реєстрації, має непогашену судимість.
Однак, прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, при цьому суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів клопотання, ухвалою слідчого судді Старовижівського районного суду Волинської області від 06.12.2019 р. відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід - домашній арешт до 06.02.2020 р. включно.

За час попереднього застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що закінчився 06.02.2020 р., ОСОБА_4 від слідства чи суду не переховувався, 07.02.2020 р. у судове засідання не прибув з поважних причин, у зв`язку з тим, що перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджено відповідними документами, злочинів не вчиняв, з потерпілим і свідками не спілкувався, що також підтвердили і свідки в судовому засіданні.
Одним із ризиків прокурор вказує можливість обвинуваченого здійснювати незаконний вплив на потерпілого і свідків в кримінальному провадженні.
Допитані у судовому засіданні під час розгляду клопотання як свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_6 показали, що обвинувачений неодноразово висловлював погрози на їх адресу, починаючи з 28.12.2018 р. Однак вони звернулись в поліцію із заявою про вчинення злочину лише в липні 2019 р.
Під час обрання запобіжного заходу на стадії досудового розслідування в суді першої інстанції 06.12.2019 р. і в подальшому у засіданні апеляційного суду, вони про тиск, який на них чиниться, суду не повідомляли, оскільки побоювались на своє життя.
Також, допитані як свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_6 підтвердили, що в період з моменту обрання попереднього запобіжного заходу 06.12.2019 р. і по час розгляду даного клопотання, ні особисто, ні по телефону з обвинуваченим не спілкувались. Особисто їм в цей період не погрожував.
Однак, вони чули, що коли ОСОБА_14 (яка є матір`ю потерплого і співжителькою обвинуваченого) спілкувалась по телефону з ОСОБА_4 , то останній в ході цих розмов казав ОСОБА_14 , що повбиває їх, тобто висловлював погрози на їхню адресу. Вважають, що таким чином обвинувачений чинить на них тиск через ОСОБА_14 , а саме: через координацію дій ОСОБА_14 , яка під впливом обвинуваченого влаштовує нестерпні умови життя в родині, скандали і суперечки, що супроводжуються викликами поліції. Вважають, що таким чином в них є підстави побоюватись за своє життя.
До клопотання додані заяви від 02.02.2020 р. та 03.02.2020 р. свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 і потерпілого ОСОБА_6 на адресу поліції та талони повідомлення про прийняття цих заяв.
Однак, зі змісту даних заяв встановлено, що в цих заявах заявники ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_6 скаржаться на поведінку і дії саме ОСОБА_14 , що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_6 .
Копії протоколів про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_20 і ОСОБА_14 та тимчасові заборонні приписи не можна розцінювати як докази впливу на свідків і не можуть братись до уваги під час вирішення питання щодо запобіжного заходу, оскільки стосуються вчинення домашнього насильства саме в їхній сім`ї, а витяг з ЄРДР про внесення відомостей за ч.1 ст.125 КК не приймається як доказ впливу, оскільки з нього встановлено, що потерпілий звернувся з приводу нанесення тілесних ушкоджень його матір`ю, а не обвинуваченим.
Свідок ОСОБА_14 пояснила, що її конфлікти з сином та колишнім чоловіком стосуються особистих сімейних справ і не мають відношення до розгляду даного клопотання.
Суд не оцінює матеріали справи про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки вони можуть стати в подальшому предметом дослідження при розгляді справи то суті.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
За викладених вище обставин, необхідності застосування такого виняткового запобіжного заходу до обвинуваченого не доведено. Суд вважає, що з моменту застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 домашнього арешту до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та не змінилася обстановка, що дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт.

Відповідно до ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби і може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Суду надано копію цивільно-правової угоди між ОСОБА_4 та ТОВ «Еко Тара», однак не надано доказів укладення трудового договору, відтак не надано доказів необхідності застосування домашнього арешту лише у певний період доби.

Зважаючи на викладене, враховуючи обставини справи, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачені ст.177 КПК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , а враховуючи необхідність забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, оскільки в даний час триває стадія підготовчого судового засідання, потерпілий і свідки в справі не допитані, думку обвинуваченого який просить застосувати до нього домашній арешт (однак не цілодобовий), його характеристику та поведінку під час дії попереднього запобіжного заходу, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на шістдесят днів з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК.
Керуючись ст. ст. 314, 315, 177, 181 КПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_2 , запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт строком на 60 днів, тобто до 11 квітня 2020 року включно.

Відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утриматись від спілкування з потерпілим, свідками у даному кримінальному провадженні.

Встановити, що адресою, за якою відбуватиме арешт ОСОБА_4 , є житло, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених ухвалою суду обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення.

Згідно з ч.4 ст.181 КПК України - орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Турійське ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області та на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у справі.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1