ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/426/20 Номер провадження 11-кп/814/827/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження

19 червня 2020 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши матеріали провадження № 11-кп/814/827/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 14 травня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :
Вирокрм Шишацького районного суду Полтавської області від 14 травня 2020 року затверджено угоду від 27 квітня 2020 про визнання винуватості, укладену між прокурором Шишацького відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , якого визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України з призначенням узгодженого сторонами угоди покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 1 256 грн. 08 коп. судових витрат, пов`язаних з залученням експерта.

Речові докази:

- ноутбук марки « ASUS», MB Ver.:K55VJ, CBNOCVO1232544D, K55VJ-SX092H, відеокамери « GoPro Apps » HERO5 та WI FI роутер марки « MERCUSYS » N 300, модель MW 305 R, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Шишацького ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області, у порядку спеціальної конфіскації, вилучено у власність держави;

- відеокамеру марки « Logitech » з перехідником й приставкою з пультом до неї, перехідних шнурів, модем марки « Hetis », ноутбук марки « Apple » inch Mac Book Pro 2014 » з зарядним пристроєм, ноутбук марки « Apple » Mac Book Air » з зарядним пристроєм; флеш носіій марки « Apacer », ємністю 32 G, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Шишацького ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області, - конфіскувано;

- два оптичних носіїв, на яких міститься інформація у відео файлах, що належить до продукції порнографічного характеру, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, - залишено в матеріалах кримінального провадження № 0000385 від 04 грудня 2019 року протягом усього часу їх зберігання.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне на його думку вирішення судом долю частини речових доказів, а саме: відеокамери марки « Logitech » з перехідником й приставкою з пультом до неї, перехідних шнурів, модему марки « Hetis », ноутбуку марки « Apple » inch Mac Book Pro 2014 » з зарядним пристроєм, ноутбуку марки « Apple » Mac Book Air » з зарядним пристроєм; флеш носіія марки « Apacer », ємністю 32 G , просить змінити вирок в частині вирішення питання про долю речових доказів. Стверджує, що конфісковані речі не були засобом виготовлення і демонстрації предметів порнографічного характеру і, вирішуючи питання про їх конфіскацію, суд вийшов за межі угоди про визнання винуватості.

Перевіривши апеляційну скаргу обвинуваченого, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1)обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання та невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою і сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі, не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, та затвердження судом угоди в провадженні, у якому, згідно з частиною четвертою ст. 469 цього Кодексу, угода не може бути укладена.

Зазначений перелік меж і підстав, з яких вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено є вичерпним.

Однак, як вбачається з апеляційної скарги, обвинувачений висловлює свою незгоду з вироком суду першої інстанції щодо нього з тих підстав, з яких він не може бути оскаржений, згідно з положеннями статті 394 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 27.04.2020 між прокурором Шишацького відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості, яка містить підписи обвинуваченого ОСОБА_3 про його згоду із запропонованим видом покарання; з роз`ясненням йому підстав оскарження вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначенні в ч. 4 ст. 394 КПК України; з роз`ясненням йому права на судовий розгляд. При цьому, угоду про визнання винуватості була укладена в присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 , що підтверджується його підписом в угоді.

Відповідно до вимог норми ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості мають бути зазначені її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 цього Кодексу, та наслідки невиконання угоди.

За змістом статтей 474, 475 КПК суд зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і може відмовити в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. В іншому випадку, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Перевіривши дотримання сторонами вимог ст. 472 КПК щодо змісту угоди про визнання винуватості, переконавшись у добровільності позиції ОСОБА_3 , правильному розумінні останнім суті угоди та її наслідків, суд затвердив цю угоду про визнання винуватості укладену між прокурором та обвинуваченим, згідно якої останній беззастережно та повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України, не заперечував обставин їх вчинення з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Вказані обставини підтверджуються угодою про визнання винуватості від 27.04.2020, журналом судових засідань та вироком місцевого суду від 14.05.2020.

Крім цього, відповідно до абзацу 9 п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку зазначаються рішення щодо речових доказів і документів, та спеціальної конфіскації, що не є предметом угоди про визнання винуватості та ці питання вирішуються виключно судом.

Оскільки обвинуваченим оскаржується вирок на підставі угоди про визнання винуватості, з підстав неправильного на його думку вирішення судом першої інстанції долі речових доказів, правові підстави для оскарження ними вироку суду визначені в ч. 4 ст. 394 КПК України, відсутні.

Така позиція апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 523/13129/17, відповідно до якого імперативна вказівка у цій процесуальній нормі щодо виключного визначення підстав для оскарження відповідного судового рішення узгоджується і з положеннями ч. 2 ст. 473 КПК України. Так, наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їхнього права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого- також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України. Таким чином законодавець створює процесуальні запобіжники від можливої недобросовісності та зловживання процесуальними правами учасників судового розгляду, які з метою скасування вироку суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості можуть в апеляційній скарзі відмовитися від визнання обставин, які визнавалися ними під час судового провадження на підставі угоди.

Ураховуючи зміст вказаних вище норм кримінального процесуального закону, приходжу до переконання, що обвинувачений не вправі оскаржувати вирок суду першої інстанції про затвердження угоди про визнання винуватості між обвинуваченим і прокурором з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства в частині вирішення питання долі речових доказів.

За вимогами ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим, згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначені обставини, а також норму ч. 4 ст. 399 КПК України, вважаю за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Керуючись ч.2 ст.392, ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 14 травня 2020 року щодо ОСОБА_3 за ч.2 ст.301 КК України.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя ОСОБА_2