УХВАЛА
28 листопада 2019 року
м. Київ

Провадження № 13-91кс 19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідачаОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) кримінального провадження за касаційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_20 на ухвали Кропивницького апеляційного суду від 30 липня та 25 вересня 2019 року і

встановила:

Кіровський районний суд м. Кіровограда ухвалою від 26 липня 2019 року продовжив ОСОБА_20 строк тримання під вартою у кримінальному провадженні за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК), на два місяці до 26 вересня 2019 року включно та відмовив обвинуваченому у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Цей же суд ухвалою від 17 вересня 2019 року у цьому ж провадженні продовжив ОСОБА_20 строк тримання під вартою на два місяці до 17 листопада 2019 року включно та відмовив йому у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Кропивницький апеляційний суд ухвалами від 30 липня та 25 вересня 2019 року згідно з положеннями ч. 2 ст. 392, ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_20 на вищевказані ухвали суду першої інстанції на тій підставі, що ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового розгляду кримінального провадження, окремому оскарженню не підлягають.

На ці ухвали апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_20 подав касаційні скарги, об`єднані в одне касаційне провадження ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі колегія суддів, Касаційний кримінальний суд) від 12 листопада 2019 року.

Цього ж дня колегія суддів ухвалила передати на підставі ч. 5 ст. 4341 КПК вказане провадження на розгляд Великої Палати у зв`язку з тим, що, на думку колегії суддів, справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Мотиви колегії суддів Касаційного кримінального суду

Колегія суддів в ухвалі зазначила, що Конституційний Суд України у рішенні від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 дійшов висновку про те, що положення ч. 2 ст. 392 КПК в частині неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не гарантують особі ефективної реалізації її конституційного права на судовий захист, не відповідають критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), не забезпечують справедливого балансу інтересів особи та суспільства, а тому суперечать вимогам статей 1, 3, 8, 21, 29, ч. 1 ст. 55Конституції України. Конституційний Суд України вказав, що Верховна Рада України має привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК, у відповідність із Конституцією України та зазначеним рішенням, а також запровадити такий механізм гарантування права на свободу обвинуваченого, стосовно якого винесено ухвалу про тримання під вартою під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, який не перешкоджатиме досягненню цілей правосуддя, не порушуватиме права інших учасників кримінального провадження та забезпечуватиме інші засади судочинства, зокрема розумні строки розгляду справи.

Тому, Касаційний кримінальний суд вважає, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_20 має місце виключна правова проблема, оскільки положення ч. 2 ст. 392 КПК в частині неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою визнані неконституційними і фактично відсутній механізм гарантування права на свободу обвинуваченого, щодо якого винесено ухвалу про тримання під вартою під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. Це, на думку колегії суддів, призводить до різних підходів у правозастосовчій практиці під час вирішення зазначених питань та застосування положень, передбачених ст. 392, ч. 4 ст. 399 КПК, з одного боку, й ч. 1 ст. 8, частинами 4-6 ст. 9, пунктами 13, 14, 17, ч. 1 ст. 7 ст. 398 КПК, з іншого, що тягне за собою неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) та неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод та інтересів і неефективність існуючого їх правового захисту, у тому числі внаслідок неоднакової судової практики, яка виникає під час розгляду таких проваджень судом апеляційної інстанції.

Позиція Великої Палати

Згідно з ч. 4 ст. 4342 КПК Касаційний кримінальний суд при вирішенні питання про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати на підставі ч. 5 ст. 4341 цього Кодексу у своїй ухвалі має одночасно обґрунтувати те, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

У свою чергу Велика Палата згідно з ч. 6 ст. 4342 КПК перевіряє, чи є підстави для передачі кримінального провадження на її розгляд.

Перевіривши чи є такі підстави, Велика Палата дійшла висновку, що вони відсутні з огляду на таке.

В ухвалі не сформульовано, у чому полягає виключність проблеми застосування ч. 2 ст. 392 КПК після вищевказаного рішення Конституційного Суду України, і не наведено обгрунтування неможливості вирішити цю проблему колегією суддів під час касаційного перегляду, враховуючи, що не зазначено жодного прикладу різного підходу у правозастосуванні під час такого перегляду.

Саме Касаційний кримінальний суд своїми рішеннями урегульовує судову практику апеляційних судів з метою її єдності і сталості. Тому посилання колегії суддів в ухвалі на три приклади з практики апеляційних судів, не свідчить, що поставлена проблема набула виключності.

На думку Великої Палати, колегія суддів має процесуальні можливості розглянути касаційні скарги обвинуваченого ОСОБА_20 і ухвалити відповідне судове рішення щодо оскаржених ухвал апеляційного суду.

Оскільки підстави для передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати відсутні, воно підлягає поверненню колегії суддів для подальшого розгляду.

Керуючись статтями 4341, 4342 КПК, Велика Палата

ухвалила:

кримінальне провадження за касаційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_20 на ухвали Кропивницького апеляційного суду від 30 липня та 25 вересня 2019 року повернути колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду для подальшого розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_11

ОСОБА_3 ОСОБА_12
ОСОБА_4 ОСОБА_13
ОСОБА_5 ОСОБА_14
ОСОБА_6 ОСОБА_15
ОСОБА_7 ОСОБА_16
ОСОБА_8 ОСОБА_17
ОСОБА_9 ОСОБА_18
ОСОБА_10 ОСОБА_19