У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2020 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження № 0000846 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.
Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою з тих підстав, що ОСОБА_6 розуміючи тяжкість покарання за вчинене вживатиме заходів для переховування від суду. Адже останній на стадії досудового розслідування вже переховувався від правоохоронних органів та перебував у розшуку. Крім того обвинувачений може впливати на свідків, які на цей час не допитані.
Захисники та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання прокурора, оскільки відсутні реальні ризики вчинення обвинуваченим дій, які зазначає прокурор. До того ж перебуваючи на волі, обвинувачений не вчиняв інших злочинів.
Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась, проте 25.11.2019 року подала через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, підтримання цивільного позову, з проханням призначити обвинуваченому максимальну міру покарання.
У порядку ст. 325 КПК України, вирішено питання про можливість проведення даного судового засідання без потерпілої, так як з урахуванням думки учасників судового провадження, є можливим за її відсутності вирішити питання щодо зміни, продовження чи скасування міри запобіжного заходу обвинуваченому.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про можливість продовження обвинуваченому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою з наступних підстав.
ст. 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
У п. 48 рішення ЄСПЛ по справі «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 року зазначено, що «Слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів або інформація, які б могли переконати об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, скоїла злочин» (см. Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, judgment of 30 August 1990, Series A no. 182, pp. 16-17, § 32).

При вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_6 заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді триманні під вартою, колегія суддів погоджується з висновком органу досудового слідства про існування обґрунтованої підозри, щодо можливого вчинення саме ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Суд, приймає до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, що збільшує ймовірність ризику переховування особи від суду. (У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів", тобто тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту).
На обґрунтування ризику можливого переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів надає оцінку особі обвинуваченого, який є не працюючим, не одруженим, за даними слідства має малолітнього сина, проте ні стороною обвинувачення, ні стороною захисту не надано доказів, що останній перебуває на його утриманні і потребує батьківської опіки, у зв`язку з чим можливо зробити висновок, про те, що ОСОБА_6 не має міцних соціальних звязків, які були б засобом превенції від можливої подальшої негативної та девіантної поведінки, та ухилення від явки особи до суду. Суд наголошує: обвинувачений не працевлаштований і не займається пошуком роботи, що впливає на його матеріальний стан, оскільки у нього відсутній дохід для забезпечення нормальних умов для проживання та існування, що може спонукати обвинуваченого до вчинення нових злочинів.

ОСОБА_6 має зареєстроване місце проживання, проте не підтверджено чи є він власником оселі, в якій проживає, у зв`язку з чим не можливо встановити наявність у нього «зв`язку» з житлом, тобто з місцем де він постійно проживає/перебуває і де його можливо знайти.

Злочин у якому обвинувачується ОСОБА_6 , пов`язаний з умисним позбавленням життя іншої особи, що не зважаючи на презумпцію невинуватості, виправдовує відступ суду від принципу поваги до особистої свободи, зважаючи на суспільний інтерес. Твердження захисників, що ОСОБА_6 під час розшуку не вчинив нових злочинів, суд не приймає за ту обставину, яка усуває можливі ризики.
Окрім того, колегія суддів приймає до уваги той ризик, що перебуваючи на волі, обвинувачений може здійснювати психічний або фізичний вплив на свідків, які на сьогодні не допитані.
Відповідно до вимог ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.. 177 КПК України.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Зокрема менш сувора міра запобіжного заходу аніж тримання особи під вартою, як то домашній арешт, є недоцільною у даній справі, оскільки обвинувачений не має власного житла і не має стабільного доходу.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 331 КПК України,-

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) діб - задовольнити.

Продовжити раніше обраний відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів - до 10 березня 2020 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та надіслати на адресу ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» - для виконання.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області у строки, встановлені чинним КПК України.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2