Справа № 465/1188/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/243/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
слідчого ОСОБА_6 , представника власника майна адвоката: ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 ,

на ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 03 березня 2020 року про накладення арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000250 від 07.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

оскаржуваною ухвалою клопотання слідчого задоволено. Накладено арешт на автомобіль марки «Land Rover Range Rover», д.н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , білого кольору, 2007 р.в. Заборонено на термін накладення арешту відчуження, розпорядження (реалізацію) та використання фізичним та юридичним особам вказаних вище об`єктів до прийняття законного рішення у кримінальному провадженні.

Ухвала мотивована тим, що оскільки вилучений 27 лютого 2020 року в ході виконання постанови про проведення слідчих дій на іншій території, автомобіль являється предметом даного кримінального правопорушення, з метою забезпечення кримінального провадження та позбавлення права приховування, пошкодження, псування, знищення, на нього слід накласти арешт.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник власника арештованого майна адвокат ОСОБА_7 оскаржив її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі адвокат, не оспорюючи необхідності накладення арешту на даний автомобіль із забороною розпоряджатися ним або віджувати (реалізовувати, здавати в оренду) його, просить залишити власнику майна право володіти та користуватися ним до закінчення кримінального провадження та повернути автомобіль, як тимчасово вилучене майно, відповідно до вимог ч. 6 ст. 173 КПК України особі у якої воно було вилучено.
Апеляційна скарга мотивована тим, що незважаючи на вказівку в клопотанні слідчого про арешт майна його власника ОСОБА_8 , слідчий суддя здійснив його розгляд без виклику та участі такої особи, а також її захисника, та із значним перевищенням строку розгляду, встановленого законом. Оскільки майно, на яке накладено арешт, в розумінні положень ч. 7 ст. 237 КПК України вважається тимчасово вилученим, тому слідчий суддя не вірно застосував при розгляді клопотання норми ч. 1 ст. 172 КПК України. Наведене не дало можливості повідомити власнику майна слідчого суддю, що такий арешт може обмежити здійснення нею правомірної підприємницької діяльності та матиме своїм наслідком порушення інтересів близьких до неї людей. Також копія ухвали слідчого судді не була надіслана власнику майна, всупереч вимогам п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України.
Також представник власника арештованого майна адвокат ОСОБА_7 подав заяву, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, яку мотивує тим, що оскаржувана ухвала постановлена без виклику та участі власника майна, в ЄДРСР розміщена 09 березня 2020 року.

До початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції від прокурора надійшло клопотання, в якому він просить здійснити розгляд такої без його участі.

Також власником майна ОСОБА_8 подано заяву, в якій вона просить вирішити питання про повернення їй арештованого автомобіля, а також вилучених під час огляду місця події ключів та свідоцтва про реєстрацію цього ТЗ, із залишенням в матеріалах кримінального провадження засвідченої копії такого документа. Окрім цього зазначає, що не заперечує щодо часткового арешту в частині заборони відчуження та надає свою згоду на огляд арештованого ТЗ і зобов`язується надати такий на першу вимогу слідчого, прокурора чи суду.

Заслухавши доповідача, доводи представника власника майна на підтримання мотивів апеляційної скарги, а також заперечення щодо такої слідчого у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з такого.

Згідно із частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною десятою цієї статті Кодексу передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (частина одинадцята статті 170 КПК України).
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.
Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з вказаним клопотанням, слідчий просив лише накласти арешт на вилучений автомобіль, без зазначення необхідності обмежити його використання. Всупереч наведеним вище положенням процесуального закону, слідчий суддя не тільки наклав арешт на вилучений автомобіль, а також обмежив можливість його відчуження, розпорядження (реалізації) та використання таким автомобілем, без належного на це обґрунтування.
З огляду на доводи апеляційної скарги, в якій не заперечується доцільність накладення арешту на вказаний автомобіль, а також заборони щодо його відчуження або розпорядження таким, оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню лише в частині заборони на термін накладення арешту можливості використання фізичним та юридичним особам вказаним автомобілем. В решті ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу задоволити частково.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині порушення строків розгляду клопотання слідчого, а також щодо розгляду такого у відсутність власника майна, колегія суддів виходить з того, що враховуючи час надходження клопотання до суду першої інстанції (28 лютого 2020 року), а також те, що наступні два дні були вихідними, розгляд такого у третій робочий день, не призвів до порушення строків розгляду такого. А розгляд клопотання без повідомлення власника майна, з огляду на те, що це було необхідним для збереження такого, здійснено слідчим суддею з дотриманням вимог статті 172 КПК України.

З огляду на те, що до повноважень суду апеляційної інстанції не віднесено вирішення за наслідками перегляду ухвали слідчого судді питання про повернення арештованого майна, таке з врахуванням положень статті 175 КПК України є виключною компетенцію слідчого,апеляційна скарга у цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Як убачається з матеріалів справи, оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена 03 березня 2020 року, а апеляційна скарга подана до апеляційного суду 10 березня 2020 року, що з урахуванням положень статті 115 КПК України (оскільки святковий день 8 березня перенесено на 9 березня), дає підстави для висновку, що строк апеляційного оскарження не пропущений.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 задоволити частково.

Ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 03 березня 2020 року в частині заборони користування фізичним та юридичним особам автомобілем марки «Land Rover Range Rover», д.н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , білого кольору, 2007 р.в. скасувати, в решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4