Справа № 755/700420
№ 1-кс/755/2427/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Арарат, вірмену, громадянину Вірменії, із середньою освітою, не одруженому, працюючому барменом у кафе «Арарат», зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, у кримінальному проводженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003372 від 22.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 .

Клопотання погоджено з прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 .

Клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 21 травня 2020 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , разом з іншими трьома невстановленими особами, перебували поруч з кінотеатром «Дніпро» за адресою: м. Київ, пр-т Юрія Гагаріна, буд. 7, поруч з автомобілем «Mitsubishi Lancer» білого кольору. В цей час, повз них проходили ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . У подальшому, в ОСОБА_8 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Внаслідок вказаного конфлікту, на ґрунті особистих неприязних стосунків, ОСОБА_4 почав наносити тілесні ушкодження ОСОБА_10 . У цей час, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 вирішили вчинити напад на ОСОБА_10 з метою заволодіння особистим майном останнього, за попередньою змовою групою осіб. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 дістав ніж та почав наносити ним удари потерпілому ОСОБА_10 , чим застосував до нього насильство, яке є небезпечним для здоров`я особи в момент заподіяння. У цей час, ОСОБА_8 , згідно заздалегідь розподілених ролей, почав наносити тілесні ушкодження ОСОБА_10 та голосно висловив вимогу ОСОБА_4 на відрізання плечового ременя сумки ОСОБА_10 ОСОБА_8 та ОСОБА_4 звалили потерпілого ОСОБА_10 на землю і почали наносити йому удари руками та ногами в область голови та тулуба, в ході чого, ОСОБА_4 , використовуючи ніж, виконав вимогу ОСОБА_8 та зрізав сумку з плечового ременя, чим вступив у згоду за попередньою змовою з ОСОБА_8 на заволодіння особистим майном ОСОБА_10 . Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 заволоділи тактичною сумкою, вартістю 1100 гривень, в якій знаходились наступні речі: пристрій для відстрілу гумових куль Форт-12Р, вартістю 15700 гривень; спецзасіб «Терен 4-М», вартістю 120 гривень; посвідчення працівника поліції; паспорт громадянина України; дозвіл на зброю; складний ніж, вартістю 1300 гривень, чим спричинили матеріальну шкоду ОСОБА_10 на загальну суму 18220 гривень. У подальшому, ОСОБА_4 передав сумку разом з її вмістом ОСОБА_8 , після чого, продовжив погрожувати фізичною розправою ОСОБА_10 , демонструючи при цьому ніж, яким він наносив тілесні ушкодження ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, направившись в напрямку Дарницької площі у м. Києві, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, однак, через деякий час, повернулись на місце скоєння злочину, де були затримані працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

22 травня 2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Вина підозрюваного ОСОБА_4 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування матеріалами: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 ; протоколом огляду місця події; постановами про визнання речовими доказами та іншими доказами в їх сукупності.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, сторона обвинувачення прийшла до висновку, що наявні докази вчинення ОСОБА_4 тяжкого кримінального правопорушення є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку, у разі визнання винуватим, останньому загрожує покарання від 7 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Оцінюючи особу підозрюваного та вчинений ним злочин, досудове слідство приходить до переконання в наявності, передбачених ст. 177 КПК України, ризиків невиконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, бажаючи уникнути кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, з метою примушування їх до зміни раніше наданих показів, що може негативно вплинути на хід та повноту досудового розслідування, може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити свою злочинну діяльність. Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 не працевлаштований та немає постійного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення нових майнових злочинів.

Таким чином, відносно підозрюваного ОСОБА_4 не може бути застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 вчинив умисний злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, та за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Також, до підозрюваного ОСОБА_4 неможливо застосувати запобіжний захід у вигляді особистої поруки, оскільки з оточення підозрюваного, осіб, які могли б виступити в якості поручителя, досудовим розслідуванням встановлено не було.

Зокрема, до підозрюваного ОСОБА_4 не може бути застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у зв`язку з тим, що така міра обмеження особистої свободи буде абсолютно не дієвою, зважаючи на обставини кримінального правопорушення та встановлені і обґрунтовані у даному клопотанні ризики.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки 22.05.2020 року останньому було вручено підозру. На даний час, вина підозрюваного підтверджується протоколом допиту потерпілого, свідків та іншими доказами, долученими до клопотання, та які підтверджують, що ОСОБА_4 перебував у змові з ОСОБА_8 , і разом з яким, вчинив напад на потерпілого за допомогою предмету, схожого на ніж. Підозрюваний виконав усну вимогу ОСОБА_8 та підрізав сумку потерпілого, крім того, погрожував ножем, фізичною розправою та наніс тілесні ушкодження. Вважав, що на даний час, вина і вказані у клопотанні обставини підтверджуються наданими доказами. Зокрема, існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від суду та органів досудового розслідування з метою уникнення відповідальності, є громадянином іншої держави, тобто, може покинути територію України, може впливати на потерпілого, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Досудове розслідування на даний час триває, а тому, просив застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зокрема, просив не визначати розмір застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства. Крім того, такі запобіжні заходи як домашній арешт і особисте зобов`язання, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим, просив задовольнити клопотання.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив проти застосування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, надав пояснення, які мотивував тим, що у клопотанні слідчий посилається на те, що 21 травня 2020 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , разом з іншими трьома невстановленими особами, перебували поруч із кінотеатром «Дніпро» за адресою: м. Київ, пр-т Юрія Гагаріна, 7, поруч з автомобілем «Mitsubishi Lancer» білого кольору. У цей час, повз них проходили ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Дана інформація частково не відповідає дійсності так, як ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не проходили повз них, а підійшли до них та були ініціаторами інциденту, який у подальшому відбувся. Крім того, слідчий Дніпровського управління поліції жодним чином у своєму клопотанні не зазначає, що фізичні особи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у той час, знаходилися у громадському місці та займалися тим, що вживали спиртні напої в той час, як ОСОБА_8 та ОСОБА_4 розмовляли з іншими особами та не мали жодного наміру ініціювати конфлікт. Крім того, слідчий Дніпровського управління поліції у клопотанні не зазначає, що фізична особа - ОСОБА_10 , знаходився у той час у стані алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_11 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, яке характеризується як сп`яніння середньої степені сп`яніння, в той час, як ОСОБА_8 та ОСОБА_4 жодним чином не вживали алкогольні напої та були тверезі. Під час конфлікту, який виник між вищезазначеними особами, громадянин ОСОБА_10 , знаходячись у збудженому стані під дією алкогольних напоїв, дістав зброю пістолет, який перезарядив та направляв на інших учасників конфлікту. Також, громадянин ОСОБА_10 перед тим, як дістав зброю, знаходився у збудженому стані під дією алкоголю і розумів значення своїх дій та міг ними керувати, так як перезаряджав свою зброю з метою, яка на теперішній час невідома. На той час, громадянин ОСОБА_10 крім пістолета мав ще ніж. Саме цікаве в цій ситуації те, що громадянин ОСОБА_10 на час інциденту був діючим працівником правоохоронних органів, який не мав жодного права розпивати спиртні напої у громадському місці, в тому числі, під час дії карантину, поводити себе як особа, якій все дозволено; діставати зброю та направляти її на інших людей без необхідності, передбаченої чинним законодавством України, мати при собі ніж. Також, між ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 була сутичка і сумка могла бути розірваною, порваною, відірваною та відкинутою в сторону так, як знаходилась небезпечна зброя, а саме, пістолет, яким громадянин ОСОБА_10 погрожував іншим учасникам сутички. Відповідно до ст. 187 КК України, суб`єктивною стороною даного злочину є прямий умисел та корисливий мотив. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, заволодіння чужим майном. Мети заволодіння чужим майном у ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не було. На момент прибуття працівників правоохоронних органів на місце інциденту, громадянин ОСОБА_10 був зі своєю тактичною сумкою, пістолетом Форт -12 Р, посвідченням працівника поліції, паспортом громадянина України, дозволом на зброю, складним ножем і зазначені речі працівники поліції вилучили саме у ОСОБА_10 , а не у громадянина ОСОБА_8 , або ОСОБА_4 , а тому, спричинення матеріальної шкоди в розмірі 18 220 гривень, на яку посилається у своєму клопотанні слідчий, не відповідає дійсності. Зокрема, щодо ножа на який посилається слідчий, яким, нібито, ОСОБА_4 повинен був за вказівкою ОСОБА_8 зрізати сумку на місці інциденту знайдено, або вилучено не було, а ніж було вилучено тільки у громадянина ОСОБА_10 , а тому, розірвання сумки сталося під час сутички, яка виникла під час інциденту. Крім того, щодо зникнення громадянина ОСОБА_4 та громадянина ОСОБА_8 з місця інциденту, то останні під час прибуття працівників поліції, не зникали з місця події так, як вважали себе не винними, а тому, надали покази, але після того, як працівники поліції дізналися, що учасником інциденту був працівник поліції ОСОБА_10 , то ОСОБА_4 та ОСОБА_8 були затриманні, а в подальшому, їм висунули обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Крім цього, ОСОБА_10 зазначає, що на місці інциденту був автомобіль білого кольору «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 , але якщо перевірити дану інформацію, то буде встановлено, що даного автомобіля взагалі не існує і це ще раз підтверджує неадекватний стан, в якому знаходився ОСОБА_10 на той час. Також, ОСОБА_4 раніше не був судимий, не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, позитивно характеризується у соціумі, працює, має місце постійного проживання в м. Києві, проживає з матір`ю, яка часто хворіє та потребує його допомоги. Зокрема, ОСОБА_4 не мав жодного бажання переховуватись від органів досудового розслідування та суду, і на підтвердження цього є те, що останній знаходився на місці інциденту та не переховувався від працівників поліції. Крім того, у ОСОБА_4 після інциденту при собі не було жодних речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення і в іншому місці їх теж немає, так, як органи досудового слідства не проводили жодних дій на їх встановлення, у зв`язку з чим, відсутній ризик знищення або спотворення даних речей. Щодо незаконного впливу на потерпілого, то для цього не має жодної підстави, так, як ОСОБА_10 є працівником правоохоронних органів і вплив є не можливий. Зокрема, слідчий не зазначає у клопотанні, яким чином ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню, а тому, немає підстав задовольняти клопотання за цією підставою. Крім того, ОСОБА_4 ніколи раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, а тому, вірогідність вчинення ним іншого кримінального правопорушення відсутня, або дуже мала і продовження кримінального правопорушення, в якому останній обвинувачується, теж не є об`єктивною, так, як в діях підозрюваного ОСОБА_4 відсутній склад злочину. У зв`язку із вищенаведеним, просив відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника та зазначив, що у них з потерпілим відбувся конфлікт, останній почав нецензурно висловлюватися у його бік, ображати його національність і він декілька разів просив потерпілого це припинити. Далі, потерпілий дістав пістолет, направив його на нього та ОСОБА_8 і він злякався, оскільки у нього така ситуація вперше у житті.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, захисників та підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У судовому засіданні, на думку слідчого судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання у м. Києві, офіційно працює.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

На момент розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, доказів про те, що, перебуваючи на волі ОСОБА_4 переховувався від органу досудового розслідування, перешкоджав якимось чином кримінальному провадженню, прокурором надано не було.

Також прокурором, окрім констатації, не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, прокурором не наведені жодні доводи, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, ОСОБА_4 буде ухилятись від слідства та суду.

Твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину не є достатнім для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський суд зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Також у Рішенні Європейського суду у справі «Мюллер проти Франції» 21802/93 від 17 березня 1997 року зазначено: «щодо небезпеки вчинення нових злочинів, то посилання на минуле особи не може бути достатнім для обґрунтування відмови в звільненні».

При розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує і правову позицію, викладену у п.17 рішення ЄСПЛ від 02 серпня 2001 року у справі «Манчіні проти Італії», відповідно до якої з огляду на їхній вплив та спосіб виконання, обидва застосовані запобіжні заходи тримання під вартою у в`язниці і домашній арешт були позбавленням волі за змістом підпункту (с) пункту 1 Статті 5 Конвенції.

Окрім цього, при розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує правову позицію, викладену у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», щодо обов`язку суду при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядати можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Частина 2 статті 194 КПК України передбачає обов`язок суду постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Таким чином, оскільки прокурором, на момент розгляду клопотання, доведено обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений статтею 177 КПК України, зокрема, можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, однак, не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), слідчий суддя, враховуючи дані про особу підозрюваного, вважає, що вагомих підстав для застосування щодо нього виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з матеріалів клопотання не вбачається, у зв`язку з чим, необхідно застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений у клопотанні.

За вищевказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що запобігання будь-яких ризиків, пов`язаних із прибуттям підозрюваного ОСОБА_4 на вимогу слідчого, прокурора, суду, можливе і при застосуванні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю та покладенням інших обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись, ст. ст. 3, 176-178, 181, 183-184, 194, 196, 198, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , до 23 липня 2020 року, із застосуванням електронних засобів контролю та зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду залежно від стадії кримінального провадження, в межах строку дії цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Заборонити ОСОБА_4 залишати цілодобово житло, за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 строком до 23 липня 2020 року включно, такі обов`язки:

1) не відлучатись за межі м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

2) повідомляти слідчого, прокурора, суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід; працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати через прокурора для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного та зобов`язати останніх негайно поставити його на облік і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 .

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному негайно після її оголошення та довести до відома виконавців.

Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Ухвала слідчого судді, щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: