Дата документу 12.02.2020 Справа № 332/125/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/171/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 332/125/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2020 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з професійно-технічною освітою, який працює плавильником в ТОВ «Сяйвомет», неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

задоволено клопотання слідчого СВ Заводського ВП Дніпровського ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 березня 2020 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2020 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зобов`язати ОСОБА_7 прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду залежно від стадії кримінального провадження.

Апелянт посилається на те, що органом досудового розслідування не доведено прямий умисел ОСОБА_7 на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 та на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, отже, відсутня обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Також захисник вважає, що заявлені слідчим в клопотанні ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та встановлені слідчим суддею ризики, передбачені пунктами 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням даних про особу ОСОБА_7 , його бездоганної репутації та наявності міцних соціальних зв`язків, є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами та ґрунтуються лише на припущеннях, як і неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою, а сама лише тяжкість злочину, не є підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, під час розгляду клопотання слідчий суддя, встановивши, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, зазначені у ч. 1 ст. 194 КПК України, врахувавши підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні були заслухані пояснення підозрюваного, вислухані доводи слідчого, прокурора та захисника, а також були з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Згідно зі змістом апеляційної скарги, захисник не погоджується з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Разом з цим, відсутність нормативного визначення змісту стандарту доказування «обґрунтована підозра» у кримінальному процесуальному законодавстві України покладає тягар тлумачення відповідного стандарту на суд. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» є найнижчим стандартом доказування в кримінальному процесі й не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи недоведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, при вирішенні питання про обґрунтованість пред`явленої підозри, колегія суддів виходить з тих міркувань, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, в якому суд послався на те, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Дослідивши клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, слідчий суддя встановив, що зазначені у ньому обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доданих до клопотання доказів, а також правильно визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченогоч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді та вважає, що, всупереч доводам захисника, обґрунтованість підозриОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, присутня в контексті її розуміння Європейським судом з прав людини.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя встановив, що наявні ризики, передбачені п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з чим погоджується й колегія суддів.

Так, на думку колегії суддів, у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, шляхом залякування останніх з метою спотворення їх показань в суді, виходячи з того, що досудове розслідування наразі триває, а перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті, оскільки за змістом ст. ст. 23, 95 КПК України, показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Отже, на переконання колегії суддів, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є суттєвим з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання винуватим, ОСОБА_7 може покинути місце проживання, що унеможливить відвідання ним свого офіційного місця роботи, наслідком чого може стати втрата робочого місця та джерела матеріального доходу, що, у свою чергу, може спонукати підозрюваного до вчинення іншого кримінального правопорушення, тобто, існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, на думку колегії суддів, існування ризиків, передбачених п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ґрунтується на реальних фактичних даних, та ці ризики виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою.

Міцні соціальні зв`язки ОСОБА_7 , на наявність яких посилається в апеляційній скарзі захисник та які були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення, жодним чином не вплинули і не стали стримуючим фактором у поведінці підозрюваного, не спростовують існування ризиків, передбачених п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що стали підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому, та не можуть слугувати дійсною гарантією нездійснення ОСОБА_7 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України

Зазначені обставини свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та про недостатність застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим, як вважає колегія суддів, слідчий суддя, врахувавши всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, адекватно оцінивши ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні, постановив рішення, яким забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також вважає, що, правильно застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, виходячи з вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив підозрюваному розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги захисника.

Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2020 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_7 задоволено клопотання слідчого СВ Заводського ВП Дніпровського ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 березня 2020 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: