Справа № 947/1621/20
Провадження № 1-кс/947/950/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000841, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000841 від 11.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11 вересня 2019 року до слідчого управління ГУНП в Одеській області від ОСОБА_5 надійшла заява, якою вона просить вжити заходів до осіб на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які займаються сутенерством та шляхом обману втягують осіб жіночої статі у зайняття проституцією.

При перевірці зазначеної заяви органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які дають підстави вбачати, що починаючи з вересня 2019 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_9 , та іншими, невстановленими досудовим розслідуванням особами, керуючись одним єдиним умислом та корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення, всупереч загально визнаним, охоронюваним моральним засадам суспільства, перебуваючи на території міста Одеси, займаються сутенерством, тобто здійснюють діяльність із зайняття проституцією особами жіночої статі у спеціально відведених місцях розпусти, використовуючи для цього приміщення квартири АДРЕСА_1 , та шляхом введення осіб жіночої статі у оману, під приводом надання можливості працевлаштування на високооплачувану роботу, використовуючи їх уразливий стан, втягують зазначених осіб у зайняття проституцією з метою отримання в подальшому від них матеріального прибутку, отриманого в результаті зайняття проституцією.

При цьому ОСОБА_9 , працюючи в якості оператора, приймає від клієнтів замовлення на надання повіями послуг сексуального характеру.

Підставами для проведення обшуку є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення його мети, а саме виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та відшукання речових доказів.

Отже, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке здобуте у результаті його вчинення та фіксування події злочину, виникла необхідність у проведенні обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , право власності згідно реєстру речових прав на нерухоме та рухоме майно, зареєстровано на ОСОБА_10 , однак знаходиться в користуванні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Згідно ухвали Київського районного суду м.Одеси 30.01.2020 було проведено обшук за місцем мешкання: АДРЕСА_2 , право власності згідно реєстру речових прав на нерухоме та рухоме майно, зареєстровано на ОСОБА_10 , але фактично яке знаходиться в користуванні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , під час якого було виявлено та вилучено зазначене у клопотанні майно.

З метою забезпечення збереження вилученого майна, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, між тим від слідчого надійшла заява про розгляд поданого клопотання про арешт майна за її відсутності.

ОСОБА_9 про дату та час судового засідання була належним чином повідомлена, що підтверджується відповідною заявою слідчого, однак остання до суду не з`явилася.

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про дату та час судового засідання повідомити не вдалося за можливе, оскільки останні за місцем свого проживання відсутні, теперішнє їх місцезнаходження не відоме.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, враховуючи положення ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з КонституцієюУкраїни та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавстваУкраїни і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальнадекларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні встановлено наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами у сукупності.

Так, згідно клопотання, досудове розслідування в рамках вказаного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого зайняття сутенерством та втягнення осіб жіночої статі у зайняття проституцією.

За таких обставин, враховуючи, що в ході проведення обшуку було виявлено речі та документи, які можуть підтверджувати факт та обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, які могли використовуватися як засоби та знаряддя вчинення вказаного кримінального правопорушення та могли бути набуті кримінально-протиправним шляхом, слідчий суддя приходить до переконання про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а відтак, з метою забезпечення збереження такого майна та в подальшому його використання як доказів, слідчий суддя приходить до переконання про наявність необхідності в накладенні арешту на таке майно.

За таких обставин, враховуючи правові підстави для арешту майна, можливість використання як доказів вилученого майна в рамках кримінального провадження, з огляду на засади розумності та пропорційності арешту майна завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність задоволення поданого клопотання.

Таким чином, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000841, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України задовольнити.
Накласти арешт, на майно яке було вилучено за адресою: АДРЕСА_2 , право власності згідно реєстру речових прав на нерухоме та рухоме майно, зареєстровано на ОСОБА_10 , але фактично яке знаходиться в користуванні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , під час якого було виявлено та вилучено, а саме:

-запечатаний презерватив в білій етикетці;

-упаковка з під презервативів;

-банківська картка «Приватбанк» № НОМЕР_1 ;

-мобільний телефон марки «IPHONE 6S»;

-мобільний телефон марки «IPHONE 5», в якому знаходиться сім-карта оператора «Лайф» з абонентським номером: НОМЕР_2 ;

-картка «Альфабанк» № НОМЕР_3 ;

-пластиковий тримач від сім-карт «Joice Vodafone»№ НОМЕР_4 ;

-картка «monobank» з номером: НОМЕР_5 ;

-пластиковий тримач від сім-карт «Lifecell» № НОМЕР_6 ;

-пластикова картка «Приватбанк» № НОМЕР_7 ;

-водійські права на ім`я ОСОБА_14 ;

-18 презервативів в упаковці;

-пластикова картка «Ощадбанк» № НОМЕР_8 ;

-поліетиленовий пакет, в якому знаходиться порошкоподібна речовина рожевого кольору;

-пов`язку на голову білого кольору з червоним хрестом;

-3 презервативи в упаковці;

-2 етикетки з-під презервативів;

-мобільний телефон марки «Ксіомі»;

-мобільний телефон марки «MEIZU М-8»;

-мобільний телефон марки «Ксіомі Редмі» 3XG

-мобільний телефон марки «Ergo» imei1: НОМЕР_9 imei2: НОМЕР_10 ;

-мобільний телефон марки «Samsung Duos», imei1: НОМЕР_11 ;

-блокнот з чорновими записами;

-3 коробки з презервативами;

-2 коробки зі смазками «Personal Lubricant»;

-2 фалоімітатори у формі чоловічого статевого органу;

-грошові кошти у сумі 4310 гривень купюрами номіналом 500 грн ФЖ 721537; СЖ 3692785; АА 7839159;

-купюра номіналом 200 грн УЗ 7328219; ЖГ 1925650; ЄІ 8576973; КЗ 2354806; КЗ 5254121; УЕ 3338029; УЕ 8506533; ТВ 8890638; ВЦ 7298189; УД 0311003; купюра номіналом 100 грн: ЄЦ 5833561; УП 8862283; ЗФ 4998989; ЄВ 1030471; СГ 3124435; купюри номіналом 50 грн: Мсб 8970094; ТВ 1930314; РБ 9014489; УГ 8074535; купюри номіналом 20 грн: ТЄ 6292312; СЗ 6822060; купюри номіналом 10 грн.XL 5888951; купюри номіналом 5 грн ЮД 0413658; ЮШ 1442141; УВ 0373265; ТВ 0758259; ЮЕ 7902835; УЕ 9140558; ЮД 7807601; купюра номіналом 20 грн. УД 8498195;

-4 аркуша паперу з чорновими записами: «моб.тел. ergo imei: НОМЕР_12 »;

-блокнот з чорновими записами;

-презервативи у кількості 22 шт;

-мобільний телефон марки «Vivo»;

-картка «monobank» № НОМЕР_13 ;

-грошові кошти у сумі 9400 гривень.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1