Справа № 346/4600/18
Провадження № 11-кп/4808/55/20
Категорія ст.121 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000666 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано Франківської області від 13.11.2019 року, відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 ч.2 ст.186 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джизак Узбекистан, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, неодноразово судимого, востаннє 01.08.2013 року вироком Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим за ст..ст.187 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 3 місяці, ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27.01.2016 року зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст.72 КК України, у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.186 КК України.

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі Заступник прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого вважає вирок Коломийського міськрайонного суду від 13.11.2019 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що призначаючи покарання з застосуванням ст. 69 КК України суд повинен був врахувати те, що ОСОБА_8 у період не знятої та непогашеної судимості за умисний тяжкий злочин, повторно вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, який становить підвищену суспільну небезпеку.

Просить вирок Коломийського міськрайонного суду від 13.11.2019 року щодо ОСОБА_8 за ст. 121 ч.1, ч.2 ст.186 КК України скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України 4 роки позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання 5 років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без зміни.

Під час апеляційного розгляду справи захисник ОСОБА_9 заявив суду клопотання про скасування вироку Коломийського міськрайонного суду від 13 листопада 2019 року, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, мотивуючи тим, що суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_11 не врахував наявність вироку Коломийського міськрайонного суду від 29 січня 2019 року, який обвинувачений не відбув.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 121 та ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України три роки позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст..69 КК України два роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено остаточне покарання ОСОБА_8 у виді (3) трьох років (6) шести місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 залишено без зміни тримання під вартою.

Строк відбуття покарання вказано рахувати з моменту затримання 12 липня 2018 року.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь держави витрати за проведення судових експертиз що становить 18 238,15 гривень.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 12.07.2018 року приблизно о 06.00 год. Перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , належної ОСОБА_12 , де діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, під час спільного розпиття алкогольних напоїв, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, взяв у власника квартири ОСОБА_12 , деревяну палицю (биту) та почав наносити удари в ділянки голови та тулуба потерпілому ОСОБА_13 . В результаті нанесених ударів потерпілий впав на підлогу, де обвинувачений продовжував наносити удари дерев`яною палицею (битою) у ділянки голови та тулуба. Після чого потерпілий ОСОБА_13 вийшов із квартири ОСОБА_12 пішов по вул. Топоровського у напрямку вул. Шарлая, втратив свідомість, після чого його було доставлено у реанімаційне відділення Коломийської ЦРЛ.

В результаті протиправних дій потерпілому ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозгової травми із струсом головного мозку, рани голови, рани правої гомілки, синців лівої завушної ділянки шиї, лівої клубової та поперекової ділянок, в ділянках грудної клітки, правого і лівого плечей, передпліч, садна нижньої губи, лівого передпліччя. Дані тілесні ушкодження супроводжувались травматичним шоком важкого ступеня (артеріальний тиск 60/40 мм.рт., пульс 110 уд/хв., сонливий дещо збуджений) і відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 02.08.2018 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення.

Крім того, ОСОБА_8 12.07.2018 року, приблизно о 01 год 00 хв. Перебуваючи на території залізно-дорожнього вокзалу м. Коломия, підійшов до потерпілого ОСОБА_14 , який сидів на лавці на території перону, де діючи умисно, повторно, керуючись корисливими мотивами, маючи на меті відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, вирвав із руки мобільний телефон марки "Lenovo A516", міжнародний ідентифікатор мобільного обладнання НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , згідно висновку товарознавчої експертизи від 27.07.2018 року вартістю 347 грн у якому знаходився стартовий пакет ПрАТ "ВФ Україна" вартістю 20 грн.

В подальшому обвинувачений ОСОБА_8 направився в напрямку залізно - дорожнього пішохідного моста, однак потерпілий ОСОБА_14 наздогнав його, після чого обвинувачений наніс декілька ударів кулаками рук та ногами по тілу потерпілого ОСОБА_14 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді саден лобної ділянки правого та лівого ліктьових суглобів, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 19.07.2018 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. З викраденим майном ОСОБА_8 міце вчинення кримінального правопорушення покинув, чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 367 гривень.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор, підтримав подану апеляційну скаргу просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати;

-обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, або скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст. 186 КК України, ґрунтується на зібраних і досліджених належних і допустимих доказах, яким дано обґрунтовану правову оцінку.

Що стосується доводів клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 про скасування вироку Коломийського міськрайонного суду від 13.11.2019 року та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, то вони є безпідставними.

Колегія суддів, не вбачає підстав для скасування вироку, та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, оскільки за наявності іншого вироку дане питання можливо вирішити в порядку виконання вироків.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 надто м`яке покарання, яке суперечить тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 12 КК України.

Однак, на думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції визнано обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого: повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відшкодування завданих збитків.

Окрім цього, при призначенні покарання судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, потерпілі претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, обвинувачений позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, на утриманні має двох малолітніх дітей.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Колегія суддів звертає увагу на таку обставину, що прокурор посилається в апеляційній скарзі на м`якість призначеного покарання обвинуваченому враховуючи його особу, однак ні в апеляційній скарзі так і під час апеляційного розгляду не звертався до суду з клопотанням про дослідження доказів які характеризують особу ОСОБА_8 .

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд оцінивши зібрані докази в сукупності, давши їм належну правову оцінку, врахувавши обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, прийшов до обґрунтованого висновку, щодо можливості застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України та призначив ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Призначене покарання ОСОБА_8 на думку колегії суддів є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання, виходячи з вимог ст. 50 КК України, тому доцільності в призначенні більш суворого покарання колегія не вбачає.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подана апеляційна скарга прокурора є необгрунтованою, а покарання судом першої інстанції призначене без порушень кримінального та кримінального процесуального закону.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 слід залишити без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду Івано Франківської області від 13 листопада 2019 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 залишити - без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду Івано Франківської області від 13 листопада 2019 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 186 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5