Справа № 752/2598/19
У Х В А Л А
В клопотанні про скасування арешту з майна, адвокат ОСОБА_3 вказує, що арешт на майно був накладений безпідставно та необґрунтовано. В подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Також, наявний арешт порушує права та інтереси ОСОБА_4 , як законного власника такого майна.
В судове засідання заявник та прокурор не з`явилися, про день та час розгляду клопотання повідомлені належним чином. Заявник подала заяву з проханням розглядати клопотання у її відсутність.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
12 березня 2019 р. ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва накладено арешт на майно, вилучене 05 березня 2019 р. під час проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання громадянина ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 .
Питання про арешт майна вирішувалось у відсутність володільця майна.
Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носить у собі тимчасовий характер.
Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Фактичною підставою накладення арешту на майно є сукупність фактичних даних, що вказують на завдання кримінальним правопорушенням матеріальної та/чи моральної шкоди, заявлення цивільного позову про її відшкодування або можливість заявлення такого позову та накладення майнових стягнень, конфіскації майна за вироком суду. Необхідність накладення арешту на майно зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене або пошкоджене.
Згідно вимог ст.174 КПК України, арешт майна має бути скасованим повністю або частково, якщо:
- відпали підстави його застосування;
- арешт було накладено необґрунтовано.
Надані суду матеріали свідчать, що на даний час ОСОБА_4 не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні.
Ухвалою про накладення арешту визначено, що арешт на грошові кошти, що є власністю ОСОБА_4 , накладався з метою збереження речових доказів.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч.2 ст.84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Проте, в матеріалах кримінального провадження, як і в ухвалі суду про арешт майна, відсутні посилання на такі джерела задля обґрунтування доводів про належність арештованого майна до речових доказів. Всі обставини свідчать про невідповідність арештованого майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, тому що не доведено, чи були вони знаряддям вчинення кримінального правопорушення; чи зберегли на собі його сліди; чи набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Як наслідок, порушено вимоги ст.173 КПК України, а саме, не враховано наслідки арешту майна для їх власника.
Враховуючи наведене, оцінюючи в сукупності всі обставини, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання про скасування вказаного арешту підлягає задоволенню як обґрунтоване та направлене на недопущення порушення чи обмеження прав та інтересів законних власника такого майна.
З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя-
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: