Номер провадження: 11-сс/813/898/20
Номер справи місцевого суду: 520/6044/19 1-кс/947/6475/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2020 року про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, маючого на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, відносно якого на розгляді Покровського районного суду Дніпропетровської області перебувають два кримінальні провадження за ст. 365-2 КК України,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України, у кримінальному провадженні №0000257, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2018 року,
установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Старший слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України, у кримінальному провадженні №0000257, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2018 року.
Клопотання мотивоване наявністю у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також неможливістю застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів з метою запобігання наявним ризикам.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання.
Рішення слідчого судді мотивоване тим, що обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, його тяжкість та ступінь суспільної небезпеки не відповідають суворості запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, а відтак шляхом застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 такого запобіжного заходу досягнення мети застосування запобіжних заходів видається вкрай сумнівним. Беручи до уваги, що слідчий суддя самостійно позбавлений можливості вийти за рамки поданого клопотання, а саме шляхом застосування більш суворого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні поданого клопотання слід відмовити.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В своїй апеляційній скарзі прокурор зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що слідчим суддею не враховано даних про особу підозрюваного, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та наслідків скоєного.

Крім того прокурор зазначає, що слідчий суддя, встановивши обставини притягнення підозрюваного до інших кримінальних правопорушень, дійшов помилкового висновку про можливість залишення підозрюваного взагалі без запобіжного заходу.

На підставі викладеного, прокурор місцевої прокуратури просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_7 , вказує, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та посилається на те, що:

- слідчим суддею не встановлено та не досліджено докази на підтвердження обґрунтованості підозри;

- слідчий суддя безпідставно погодилась із клопотанням прокурора щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України;

- судом не взято до уваги, що у інших кримінальних провадженнях, які перебувають на розгляді в Покровському районному суді Дніпропетровської області, строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчився, інший не обирався.

На підставі викладеного, підозрюваний ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого через недоведеність прокурором обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши: доповідь судді-доповідача; виступ прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_7 ; доводи підозрюваного, який підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про те, що при постановленні оскаржуваної ухвали, слідчий суддя не в повній мірі дотримався положень вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, відмовляючи у задоволені клопотання слідчого, слідчий суддя виходив з того, що обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, його тяжкість та ступінь суспільної небезпеки не відповідають суворості запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, а відтак шляхом застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 такого запобіжного заходу досягнення мети застосування запобіжних заходів видається вкрай сумнівним та врахував те, що слідчий суддя самостійно позбавлений можливості вийти за рамки поданого клопотання, а саме шляхом застосування більш суворого запобіжного заходу відносно підозрюваного.
Апеляційний суд вважає такі висновки слідчого судді помилковими, оскільки відповідно до ч.1, 2 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Разом з тим, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, слідчий суддя, всупереч вимогам кримінального процесуального законодавства та вимогам п.18 ч.1 ст.3 КПК України не здійснив судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів підозрюваного, а перейняв функції обвинувачення та, не встановлюючи, чи доводять надані слідчим докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, навпаки, вважав занадто м`яким запобіжний захід, який слідчий вважав достатнім для забезпечення виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що більш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також апеляційний суд звертає увагу, що відмовивши у задоволені клопотання, слідчий суддя допустив можливість залишення підозрюваного взагалі без запобіжного заходу, що суперечить меті застосування запобіжного заходу.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що при розгляді клопотання, слідчий суддя допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали судового рішення у відповідності до п.3 ч.1 ст.409 КПК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу, якою в даному випадку має бути вирішено клопотання слідчого про застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Розглядаючи по суті клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно із ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

З поданого слідчим клопотання вбачається, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені внесеного до ЄРДР за № 0000257 від 16.03.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 4 ст.358, ч.1,2 ст.364, ч.3, 4 ст.190, ч.1 ст.15 ч.2 ст.197-1, ч.3 ст.362, ч.1 ст.365-2 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що за Приватним акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», податковий номер 02583780, на приватній власності перебував Санаторій «Красні зорі», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Красних Зорь (на теперішній час нова назва вул. Бернардацці), 4/6, про що 31.03.2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_9 прийнято рішення №29046919 та проведено державну реєстрацію права власності у формі приватна на Санаторій «Красні зорі», відкривши розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна за №01 та здійснивши в даному розділі запис про право власності №13985918.

Встановлено, що вартість будівель, споруд, а також інших основних засобів, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 становить 9 380 600 грн.

ОСОБА_7 , згідно розпорядження голови Покровської районної державної адміністрації №50-к-16 від 07.10.2016, призначеним з 10.10.2016 року на посаду начальника відділу державної реєстрації райдержадміністрації державного реєстратора Покровської райдержадміністрації та, згідно посадової інструкції, затвердженої 05.09.2016 року, будучи уповноваженим здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також на виконання організаційно-розпорядчих функцій, а саме:

- здійснювати безпосереднє керівництво відділом і персонально відповідати за виконання покладених на відділ завдань;

- планувати роботу відділу і забезпечувати виконання перспективних і поточних планів його роботи;

- визначати завдання і розподіляти обов`язки між працівниками відділу, контролювати їх діяльність, аналізувати результати роботи, вживати заходів щодо підвищення ефективності їх діяльності;

- розробляти посадові інструкції працівників відділу, забезпечувати дотримання ними правил внутрішнього трудового розпорядку;

- здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону;

- здійснювати державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

- забезпечувати опрацювання і підготовку документів з питань, віднесених до компетенції відділу;

- забезпечувати прийом документів, поданих для державної реєстрації та інших реєстраційних дій;

- забезпечувати проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій;

- забезпечувати ведення Єдиного державного реєстру та надання відомостей з нього;

- забезпечувати ведення реєстраційних справ та тимчасовий доступ до документів з реєстраційних справ в порядку, визначеному законом та нормативними актами;

- здійснювати контроль за дотриманням у відділі правил діловодства;

- контролювати та забезпечувати представництво відділу у судових установах з питань, що відносяться до компетенції відділу,

тобто являючись державним реєстратором, діючи умисно, вчинив несанкціоновані зміни інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі, мають доступ до неї при наступних обставинах:

Так, ОСОБА_7 , 22.11.2017 року, протягом дня, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не вдалося, перебуваючи за місцем своєї роботи, а саме у своєму службовому кабінеті, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , та виконуючи обов`язки державного реєстратора, прийняв заяву від 22.11.2017 року за реєстраційним номером 25362780, від ОСОБА_10 щодо скасування запису про скасування державної реєстрації - розділу в Державному реєстрі прав за номером 01 та запис про право власності №1395918 на підставі неіснуючого рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2017 по справі №202/8993/17, провадження №2/202/4793/2017, яке відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

У подальшому, ОСОБА_7 маючи доступ до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не дотримуючись вимог ст. 10, 18, 23, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 та п.п. 10, 12, 14 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року, якими передбачено, що державний реєстратор у разі відсутності рішення суду, що є підставою для проведення державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі судових рішень державний реєстратор обов`язково запитує копію такого рішення суду, засвідчену в установленому порядку, від відповідного суду, необхідне для такої реєстрації, та у разі, коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви, маючи сумнів щодо поданої завіреної копії судового рішення, будучи достовірно обізнаним про порядок здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, не витребував із суду копію рішення судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2017 по справі №202/8993/17, провадження №2/202/4793/2017, та не зупинив розгляд заяви, натомість, ОСОБА_7 , цього ж дня, о 14 годині 41 хвилині, діючи із порушенням вищевказаних норм законодавства про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, за відсутності вичерпних правових підстав прийнявши рішення №38279500 по заяві № 25362780 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, здійснив дії пов`язані зі зміною та внесенням інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі, а саме маючи доступ до Реєстру, вчинив протиправну реєстраційну дію в ньому, скасувавши запис про право власності за номером №13985918 від 25.03.2016 року та розділ за номером 01, чим фактично позбавив права власності Приватне акціонерне товариство Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» на Санаторій «Красні Зорі», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Красних Зорь (на теперішній час нова назва вул. Бернардацці) 4/6, завдавши збитки останнім в розмірі 9 380 600 гривень, що більше ніж в 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є значною шкодою, передбаченою ч.3 ст. 362 КК України.

15.05.2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 362 КК України.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_7 про недоведеність його вини та вважаючи їх безпідставними, апеляційний суд наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_11 (а.п.36-39), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (а.п.15-18), листом Індустріального суду м. Дніпропетровськ від 05.02.2019 року та від 24.05,2019 року (а.п.44, 45), довідкою про спричинену майнову шкоду Приватному акціонерному товариству Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» (а.п.32), реєстраційною справою №01 (а.п.64-95), наявними відомості в Державно реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (а.п.110-115) та іншими матеріалами кримінального провадження в цілому.

На даній стадії досудового розслідування зазначені докази є достатніми для відповідних висновків по суті клопотання слідчого, тому апеляційний суд наголошує, що на теперішні час лише вирішується питання про обґрунтованість підозри, яку колегія суддів вважає попередньою, та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу підозрюваному.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Також апеляційний суд звергає увагу на те, що відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає, що надані прокурором докази, які долучені до клопотання повністю доводять на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Не погоджуючись із доводами підозрюваного про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, які були б підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегія суддів наголошує на таких обставинах.

Підозрюваний ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у випадку доведення його вини у вчиненні такого кримінального правопорушення у встановленому законом порядку судом, й сам факт усвідомлення підозрюваним можливих негативних наслідків ймовірно вчинених ним дій, свідчить про те, що підозрюваний може вжити заходів до переховування від органів досудового розслідування та суду, що свідчить про те, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, апеляційний суд вважає, що в рамках даного кримінального провадження існує ризик можливого знищення або спотворення підозрюваним ОСОБА_7 речей та документів, які мають значення для даного кримінального провадження (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України), а саме документів пов`язаних з проведенням реєстраційний незаконних дій.

Також апеляційний суд вважає наявним існування ризику можливого незаконного впливу на потерпілих та свідків в рамках даного кримінального провадження, особи яких відомі підозрюваному та які допитані на стадії досудового розслідування, однак під впливом підозрюваного можуть змінити показання під час судового розгляду (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Зважаючи на інкриміновані підозрюваному ОСОБА_7 епізоди ймовірної злочинної діяльності за обставинами, як вони викладені у клопотанні та письмовому повідомленні про підозру, з огляду на ту обставину, що ОСОБА_7 являється обвинуваченим у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000065 від 22.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 365-2 КК України, апеляційний суд також дійшов висновку, що наявний ризик можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження та встановленими під час апеляційного розгляду обставинами.
Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги підозрюваного стосовно того, що у інших кримінальних провадженнях, які перебувають на розгляді в Покровському районному суді Дніпропетровської області, строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчився, інший не обирався, оскільки зазначене не зменшує встановлені апеляційним судом ризики у даному кримінальному провадженні.
Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1, 2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_7 підлягає задоволенню, оскільки на даному етапі досудового розслідування підозра ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України є обґрунтованою, підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження, апеляційним судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а тому саме домашній арешт, який відповідно до ст.184 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло у нічний час доби, з покладанням на підозрюваного обов`язків передбачених п.п. 1, 8 ч.5 ст. 194 КПК України, буде відповідати меті застосування запобіжного заходу, передбаченої ст.177 КПК України та буде достатнім для забезпечення виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд вважає необхідним роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту та контроль за його поведінкою у відповідності до вимог ч.3 ст.181 КПК України необхідно покласти на співробітників Покровського райвідділу національної поліції України в Дніпропетровській області.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2020 року про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України, у кримінальному провадженні №0000257, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2018 року скасувати та постановити нову ухвалу.
Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України, у кримінальному провадженні №0000257, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2018 року - задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня, строком до 15.07.2020 року.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
- в термін 2 робочих дні здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4