ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/791/20 Справа № 197/1418/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_7
засудженого: ОСОБА_6 в режимі відеоконференції, -

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , вказуючи на необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить переглянути її та застосувати до нього положення ст.81 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги засуджений зазначає, що за порушення ним режиму щиро розкаюється. Вони не є систематичними і покараннями за них були лише профбесіди. Вказує, що своєю поведінкою намагається довести, що став на шлях виправлення. Щодо стягнення з нього процесуальних витрат за виконавчим провадженням зазначає, що не мав змоги погасити вчасно, оскільки не був повідомлений про стягнення, а, як тільки дізнався, написав заяву про примусове відрахування з його заробітної плати.

Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд обґрунтовуючи своє рішення, зазначив, що заохочення не носять системний характер, в той же час системний характер носять порушення засудженим режиму утримання (має місце на протязі всіх років відбування покарання), процесуальні витрати в сумі 183,54 грн. не сплачені засудженим з 2014 року, хоча працює 2017-2019 роки і сума незначна, стягнута в примусовому порядку лише в липні 2019 року, подяки отримує практично одразу після чергової відмови в умовно-достроковому звільненні. Отже, періоди гарної поведінки засудженого пов`язані з бажанням отримати звільнення, а не з фактичним виправленням.

Крім того, раніше засудженому було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення, як такому, що не довів своє виправлення.

Вислухавши суддю - доповідача, доводи засудженого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно з вимогами ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суди при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення зобов`язані дослідити весь період відбування засудженого за вироком суду та враховувати, що підлягають умовно - достроковому звільненню ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що ОСОБА_6 не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Відповідно до довідки, засуджений ОСОБА_6 має 3 заохочення та 4 стягнення за весь період відбування покарання.

В матеріалах особової справи містяться підтвердження додаткових порушень засудженим режиму відбування покарання: протокол № 23 від 05.03.2018 року (відсутність на ранковій перевірці); протокол № 27 від 18.04.2018 року (перебування засудженого в іншому відділенні без дозволу адміністрації); протокол № 22 від 19.02.2019 року (невихід на ранкову перевірку без дозволу адміністрації).
Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг від 05.07.2018 року засудженому вже було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення, як такому, що не довів своє виправлення.
Крім того, процесуальні витрати в сумі 183,54 гривень не сплачені засудженим з 2014 року, хоча працює він працює з 2017 року і сума незначна, а стягнута в примусовому порядку лише в липні 2019 року.
Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст.81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.
При цьому, колегія суддів зауважує, що наявність лише 3 заохочень за весь період відбування покарання та відомості про належну поведінку засудженого ОСОБА_6 хоча і характеризують позитивно особу засудженого, однак з урахуванням інших встановлених судом обставин, на виправлення ОСОБА_6 не вказують, а тому його поведінку не можна визнати сумлінною.

Крім того, колегія суддів зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до того ж короткий проміжок часу за яким змінилася поведінка засудженого, згідно наданої характеристики не є достатніми обставинами для можливості оцінки поведінки засудженого, з підстав, які визначені положеннями ст. 81 КК України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4