Справа № 191/85/20
Провадження № 1-кс/191/11/20
У Х В А Л А
іменем України

15 січня 2020 року м. Синельникове

Слідчий суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши клопотання захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про зміну (скасування) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч. 3 ст.187 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Захисники ОСОБА_5 і ОСОБА_6 звернулися до суду з клопотанням про скасування або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 . В обґрунтування клопотання зазначили, що стороною обвинувачення у кримінальному провадженні не зазначено у зв`язку з чим мета застосування запобіжного заходу не може бути досягнута за умови відсутності запобіжного заходу або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Підозрюваний ОСОБА_7 не мав і на даний час не має намірів переховуватися від слідства та суду, підтвердженням чого є лист від 15 липня 2019 року та залишене без відповіді клопотання захисника на ім`я заступника начальника СВ ВП ГУНП в Дніпропетровській області, що свідчить про створення захиснику перешкод у наданні підозрюваному правової допомоги.

Щодо відсутності обгрунтованої підозри та її невручення в законний спосіб, то відповідно до п.3 ч.1 ст.27б КПК України повідомлення про підозру вручається за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України факти і обставини з`ясовуються виключно на підставі доказів, а для того, щоб джерела доказів назвати доказами, необхідно провести процедуру їх оцінки відповідно до ст.94 КПК. Встановлена цією статтею процедура стосується слідчого,прокурора та слідчого судді. Підозри пред`явлені 22 листопада 2019 року ОСОБА_7 про вчинення кримінальних правопорушень за ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, є неконкретними, дія кожного з нападників не визначена, сума матеріального збитку нічим не підтверджена, а визначена лише за слів потерпілих, фактичні обставини відображені в підозрах не відповідають всім доказам які містяться в матеріалах справи. По епізоду розбійного нападу на подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 доказами по якому є покази потерпілих від 11 січня 2019 року і 12 січня 2019 року, з яких витікає, що вони тільки підтверджують факт нападу на них та зазначають майно яким заволоділи невідомі особи, нападників було троє, прикмет не запам ятали і впізнати не можуть. підозрований ОСОБА_7 свою участь не визнає. В ході досудового розслідування особи, які приймали участь та автомобіль, на якому вони пересувалися, не встановлені, свідків злочину досудове слідство не встановило, вилучене майно не встановленно ні як його походження, ні місце знаходження. В матеріалах кримінального провадження відсутні документи, якіб свічили про проведення органами досудового слідства дій, направлених на пошук викраденого майна, що свідчить про небажання органу досудового слідства законними шляхами розкривати вищезазначений злочин.
Також по епізоду подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 призначено ряд судових експертиз, з яких вбачається, що вони ніяким чином не підтверджують участь саме ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення. Фактичні дані, отриманні в ході експертних досліджень, не можуть бути використані для доказу вини осіб які вчинили цей злочин.
При таких фактично встановлених обставинах підозра ОСОБА_7 є надуманою.

Інші докази винуватості ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення відсутні.
Щодо епізоду вчинененого кримінального правопорушення 06 жовтня 2019 року у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , то в матеріалах кримінального провадження містяться покази потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з яких витікає, що вони тільки підтверджують факт нападу на них та зазначають майно яким заволоділи невідомі особи, притому зазначаючи суми та майно які було викрадено нічим не підтверджені та не обгрунтовані, прикмет не запам`ятали і впізнати не можуть. Відсутні документи, які б свічили про проведення органами досудового слідства ціленаправлених дій на пошук викраденого майна.
На підставі ували слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області 22 листопада 2019 року було проведенно обшук в АДРЕСА_1 , який належить матері підозрюваного ОСОБА_12 , який було проведено без участі підозрюваного та його захисника.
При вивченні письмового протоколу обшуку та вивчення відеофіксації обшуку встановленно порушення ряду норм КПК України, а саме :
обшук проводився оперативними співробітниками, проте доручення на проведення обшуку саме ціми співробітниками не були надані; не вручено другий приірник протоколу обшуку, не надано навіть копії; в протоколі обшуку не містяться відомості про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії;
в приміщенні, де проводився обшук, перебувало не меньше семи-восьми осіб, за діями яких прослідкувати було не можливо;
в протоколі не зазначено повної інформації, не встановлено і не перевірено документів, що встановлюють осіб понятих.
Ці порушення на думку сторони захисту були скоєні оперуповноваженими співробітниками та слідчим Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області умисно, для досягнення незаконної цілі щодо фальсіфікації данних про дакази кримінального правопорушення.
У зазначеному відеофайлі на 13 хвилині 20 секундах зафіксовано що оперуповноважений ОСОБА_13 у лівій руці пальці якої тримали і були зажаті в кулак щось ложе на місце де через п ять секунд (13 хвилин 30 секунд) були вилучені сережки не відомого походження. Ці сережки згідно постанови слідчого визнані речовим доказом по цьому епізоду.
Впізнання потерпілою ОСОБА_11 сережок здійснено з суттєвими порушеннями норм КПК України, а саме: без відеофіксації слідчої дії, без присутності підозрюваного і захисника, в якості понятих були залучені співробітники Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з числа цивільних осіб, ці обставини вказують на явну упередженість органу досудового слідства.
Інших доказів винуватості підозрюваного ОСОБА_7 по цьому епізоду в кримінальному провадженні не має.
Щодо епізоду кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, то при вивченні письмового протоколу обшуку та вивчення відеофіксації обшуку встановленно порушення ряду норм КПК України, а саме:
обшук проводився оперативними співробітниками, проте доручення на проведення обшуку саме ціми співробітниками не були надані;
не вручено другий примірник протоколу обшуку;
в протоколі обшуку не містяться відомості про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії;
в приміщенні, де проводився обшук, перебувало більше десяти осіб, за діями яких прослідкувати було не можливо;
в протоколі не зазначено повної інформації та не встановленно, не перевірено документів, що встановлюють осіб понятих.
Проаналізувавши відеофайли з міст обшуку від 20 листопада 2019 року сторона захисту вважає, що зміст відео підтверджує факт фальсіфікації протоколу обшуку як доказу винуватості ОСОБА_7 в цьому кримінальному провадженні, яка полягає в тому, що при проведенні слідчої дії обшук розпочався біля під`їзду будинку де знаходиться орендована квартира підозрюваного ОСОБА_7 , ухвалу не зачитано, до ОСОБА_7 були незаконно застосовані спеціальні засоби, весь час з початку проведення обшуку і до 20:00 годин, перебував у кайданках під охороною спецпідрозділу Корд; ухвала суду, на підставі якої проводився обшук в квартирі, вручена не була, не зачитана і взагалі не було не відомо в якій квартирі наманаються провести обшук; як потім з`ясувалося в ухвалі зазначена квартира до якої ОСОБА_7 ніякого відношення не має, про що ОСОБА_7 зробив заяву яка зафіксована на відеозаписі; на третьому поверсі ОСОБА_7 зі співробітниками спецрозділу Корд фактично півгодини перебував без присутності всіх учасників слідчої дії в тому числі слідчого ОСОБА_14 , оперативних співробітників, прокурора ОСОБА_15 та понятих; після перебігу 30-50 хвилин на неодноразові прохання ОСОБА_7 ніхто не реагував і не викликав адвоката ОСОБА_5 , за цей час на думку сторони захисту слідчі та оперативні співробитникі мали змогу вільного доступу до відкритого автомобілю так як з відеофайлу видно неодноразові зникнення всіх учасників слідчої дії та надання вказівок, щодо вилучення тих чи інших предметів з автомобілю без участі ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 було надано можливість викликати адвоката за допомогою телефона слідчого ОСОБА_14 , який було вімкнено на гучномовець, після закінчення розмови слідчий не перевів свій телефон у звичайний режим, як видно з відеофайлу на 15 хвилині 36 секунді на телефон ОСОБА_16 надійшов дзвінок, в якому оперуповноважений ОСОБА_17 з невідомих підстав надає команду слідчому щодо порядку проведення слідчої дії, а саме говорить: « Давай с машини начнем...», після чого ОСОБА_14 перевів свій телефон у звичайний режим, закінчив розмову та дав розпорядження спускатися до автомобілю. Сторона захисту вважає, що за весь час перебування ОСОБА_7 в під`їзді будинку на третьому поверсі у співробітників поліції була змога підкинути в салон відчиненого автомобіля слідуючі предмети: гранату РГД-5 із запалом типу УЗРГМ, пістолет CARRERA GT50 ( НОМЕР_1 ) та 14 патронів до нього з маркуванням 9 мм Р.А., які орган досудового слідства видає за речові докази по кримінальному провадженню;
В ухвалі суду про обшук автомобілю слідчий посилається на те, що начебто свідок ОСОБА_18 пояснив, що у нього є знайомий ОСОБА_7 , який мешкає десь в м.Дніпро (де саме він не знає). ОСОБА_7 йому знайомий з тіх пір, коли ОСОБА_18 працював на СТО в смт.Васильківка приблизно 2-3 роки тому, ОСОБА_7 неодноразово приїздив на вказане СТО на своєму автомобілі ВАЗ 21103 зеленого кольору, р.н. НОМЕР_2 .Судом та слідством не досліджений факт з якого моменту і кому належить автомобіль, чи дійсно ОСОБА_7 користується данним автомобілем 2-3 роки. Фактично автомобіль ВА321103 знаходиться у користуванні сім`ї ОСОБА_19 згідно Довіреності серії НОМЕР_3 від 26 грудня 2018 року, тобто декілька місяців до момету вчинення кримінального правопрушення.
Досудове слідство в якості винуватості ОСОБА_7 в скоєнні злочину по епізоду з розбійним нападом на подружжя ОСОБА_20 посилаються на покази свідка ОСОБА_21 від 11 липня 2019 року. Із аналізу показів свідка ОСОБА_21 вбачається, що він безпосередньо участі в скоєнні цього злочину не брав, всі обставини про цей злочин з його слів йому стали відомі з пояснень ОСОБА_7 , аналіх показів свідка ОСОБА_22 дає підстави стороні захисту вважати, що вони є недостовірними та надуманими, в них є багато протиріч з фактичними даними відображеними в іншим процесуальних документах.
Суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів не залежно від можливості допитати особу яка подала первинні пояснення, в виняткових випадках якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.
Згідно ч.4 ст.97 КПК України суд може визнати доказами показання з чужих слів, якщо сторони погоджуються визнати їх доказами, а згідно ч.5 цієї статті суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів, якщо підозрюваний створив або сприяв створенню обставин за яких ця особа не може бути допитана.
Підозрюваний ОСОБА_7 своєї провини в скоєнні злочину до подружжя ОСОБА_20 не визнає повністю та заявляє, що свідка ОСОБА_21 не знає взагалі. Протиріччя в показах свідка ОСОБА_21 , а також між іншими фактичними данними в інших процесуальних документах в ході досудового розслідування не були усунуті при наявності протирічь між показами свідка ОСОБА_22 та позицією підозрюваного ОСОБА_7 одночасного їх допиту проведення не було, впізнання особисто або за фотознімками підозрюваним ОСОБА_7 свідка ОСОБА_21 проведено не було.
Крім того, Прокуратурою Дніпропетровської області захисника повідомлено, що прокурор ОСОБА_15 перебував у щорічній відпустці тривалістю 21 календарний день з 04 по 24 листопада 2019 року, тому з незрозумілих підстав 20 листопада 2019 року був присутній при слідчих діях, але не внесений до жодного протоколу обшуку.
Всі слідчі та процесуальні дії були проведенні з грубим порушенням норм КПК, а тому така діяльність є незаконною і за таких умов захисники вважають, що ОСОБА_7 не може вважатися повідомленим про підозру і не можна вважати, що йому підозра вручена в законний спосіб.
Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 не скоював жодного злочину і не готувався до цього. Доказів його винуватості матеріали провадження не містять.
Протокол затримання складений о 18-10 годин, а як вказано в протоколі затримання фактично затриманий об 11-30 годин, але КПК України не передбачає можливості затримання особи до внесення даних про правопорушення до СРДР. А такі даті згідно з витягом з СРДР по цьому правопорушенню внесені лише в 17-37 20 листопада 2019 року. Крім того, в протоколі зазначено, що про затримання повідомлено дружину ОСОБА_23 , але дружина перебувала на роботі до 13-00 години, протокол складався о 18-10 годин. До цієї процесуальної дії було не допущенно захисника ОСОБА_5 . В момент фактичного затримання були присутні поняті ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , а в момент складання протоколу затримання були присутні зовсім інші поняті ОСОБА_26 та ОСОБА_27 . Обшук ОСОБА_7 фактично відбувався декілька разів в період з 11-30 годин до 18-10 годин. Отриманий захисником протокол затримання не містить підпису слідчого, який його складав. Хто, коли та як роз яснював і забезпечував права затриманого ОСОБА_7 також не вказано в протоколі.
Щодо відсутності ризиків та підстав для утримання ОСОБА_7 під вартою, слідчий суддя при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зробила висновок про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Факт того, що ОСОБА_7 працював, спростовує висновки слідчої судді, характерезує його вкрай позитивно, підтверджує його соціальні зв`язки і добру репутацію. Слід також взяти до уваги, що він одружений, має родину, сім`ю, гарні стосунки з оточуючими людьми, працює, має постійне місце проживання і постійне місце роботи, має міцні соціальні зв`язки, відносно молодий вік, докази скоєння ним інкримінованого правопорушення відсутні.
На підставі вищевикладеного захисники просять слідчого суддю змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, скасувавши його, а в разі неможливості - застосувавши інший, не пов`язаний з позбавленням волі, а також надати оцінку допустимості, законності отримання та достовірності доказів і обставин, на підставі яких ОСОБА_7 затриманий, йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та вручена підозра.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 клопотання підтримала.
Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні клопотання підтримав. Також оперуповноважені кримінального розшуку не відносяться до учасників кримінального провадження, тому вони не мають права приймати участь у проведенні обшуку. Із наданих ними довідок вбачається, що начебто ОСОБА_7 має відношення до розбійних нападів, що є підставою для проведення обшуку, однак вказані довідки не є процесуальними документами і відповідно не можуть бути підставами для проведення обшуку. В порушення вимог ч.1 ст.41 КПК України працівникам оперативного підрозділу слідчим не було надано письмового доручення на проведення слідчих дій, що свідчить про порушення його проведення за місцем проживання ОСОБА_7 і його батьків. Крім того, слідчим до часу проведення обшуку не була перевірена інформація, чи є ОСОБА_7 власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , що також свідчить про незаконність обшуку. Клопоче про визнання протоколів обшуку недопустимими доказами по кримінальному провадженню. Також вважає, що прокурором у судовому засіданні не доведена неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Також захисник зазначив, що за період з 22 листопада 2019 року до 13 січня 2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 не було проведено жодної слідчої і процесуальної дії. Вважає, що тримання ОСОБА_7 під вартою протягом 51 дня, не проводячи слідчі дії, є необґрунтованою мірою процесуального примусу.
Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що перелічені стороною захисту можливі порушення можуть бути предметом розгляду в порядку ст.303 КПК України, а не як підстава для зміни підозрюваному запобіжного заходу. Також зазначив, що на даний час перелічені в ухвалі слідчого судді ризики не зменшилися, у зв`язку з чим просить у задоволенні клопотання відмовити.
Слідчий у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала і підтримала думку прокурора.
Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 зазначила, що під час проведення в її житловому приміщенні обшуку її сина ОСОБА_7 . Жодних прав до початку обшуку їй не роз`яснили, протокол обшуку вона підписала не читаючи, оскільки їй не повідомили про таку можливість. Виявлені під час обшуку сережки ні їй ні членам її родини не належать, тому вважає, що вони були підкинуті працівниками поліції. Обшук в кімнаті її сина проводили одночасно три працівника поліції, що унеможливило чітко слідкувати за їх діями.
Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_28 зазначив, що підозрюваний ОСОБА_7 на протязі півроку ремонтує у нього автомобіль. 20 листопада 2019 року він прийшов у двір за місцем проживання ОСОБА_7 і побачив, що останнього було затримано працівниками поліції і вели у під`їзд будинку. Автомобіль ОСОБА_7 знаходився у дворі і він бачив, як невідомий чоловік двічі відкривав двері автомобіля і щось у нього поклав. Що саме він не бачив. Після цього ОСОБА_7 був виведений з під`їзду і в автомобілі проводився обшук. Що саме було виявлено під час обшуку йому невідомо.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею були оглянуті письмові докази, надані стороною захисту в обґрунтування клопотання, а також відео файли обшуку від 20 листопада 2019 року та від 22 листопада 2019 року.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання і відеофайли, приходить до наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до частини 1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою не повинен перевищувати шістдесяти днів.

Ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року було задоволено клопотання прокурора і до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування такого рішення слідчий суддя послалася на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень. Зокрема, в ухвалі зазначено, що у протоколі допиту свідка ОСОБА_21 від 11 липня 2019 року зазначено, що на початку січня 2019 року він на прохання ОСОБА_7 та за плату у сумі 300 доларів США здійснював доставлення ОСОБА_7 , ОСОБА_29 та ще одного чоловіка на прізвисько « ОСОБА_30 » до одного із будинків, розташованих у с. Андріївка. Як йому стало відомо пізніше, саме за тією адресою відбувся розбійний напад за участю вказаних осіб. Також у судовому засіданні було досліджено протокол обшуку автомобіля ВАЗ 21103, д/н НОМЕР_4 від 20 листопада 2019 року, з якого здійснено вилучення гранати РГД-5 із запалом типу УЗРГМ, пістолет «CARRERA GT50» ( НОМЕР_1 ) та 14 патронів до нього з маркуванням 9мм Р.А., які згідно висновків експерта від 21 листопада 2019 року №13/5.2/395, 7/3.1/822, є придатними для використання за цільовим призначенням. Згідно протоколу обшуку від 21 листопада 2019 року за місцем проживання батьків підозрюваного ОСОБА_7 були виявлені годинник наручний в корпусі золотого кольору, сережки з металу білого кольору у вигляді квітки та заглушка. У протоколі пред`явлення речей для впізнання від 22 листопада 2019 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_11 впізнала сережки з металу білого кольору у вигляді квітки розташовані за №2 які були викрадені у неї під час розбійного нападу від 06 жовтня 2019 року за адресою: АДРЕСА_3 .

Зазначена ухвала слідчого судді була оскаржена стороною захисту до Дніпровського апеляційного суду і 02 грудня 2019 року була залишена без змін.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі-Браво проти Італії» питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

У клопотанні сторона захисту просить слідчого суддю оцінити і визнати недопустимими докази, які на її думку отримані органом досудового розслідування з суттєвими порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства України.

Однак оцінка доказів і можливість визнання їх недопустимими не входить до кола повноважень слідчого судді, а є обов`язком суду під час судового провадження, у зв`язку з чим на час розгляду клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мав відповідні докази обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що було підтверджено і судом апеляційної інстанції.

При цьому, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, суворість покарання за яке є визначальним елементом при оцінці ризику переховування чи вчинення інших кримінальних правопорушень на початковому етапі досудового розслідування, тоді як вирішення питання про продовження запобіжного заходу і подальшого тримання підозрюваного під вартою не можна вирішувати беручи до уваги лише тяжкість кримінального правопорушення, про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини «Мамедова проти Росії».

При вирішенні клопотання сторони захисту слідчий суддя враховує і той факт, що обраний підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою закінчується 18 січня 2020 року, тобто вказаний запобіжний захід підозрюваним майже відбутий.

Враховуючи вищенаведені обставини, слідчий суддя вважає за необхідне у задоволенні клопотання про скасування чи зміну підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.193, 201, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про зміну (скасування) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч. 3 ст.187 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Головуючий суддя: ОСОБА_1