Номер провадження: 11-кп/813/1026/20
Номер справи місцевого суду: 509/4809/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.12.2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 в кримінальному провадженні № 0000527 від 09.12.2012 року,
встановив:

оскарженою ухвалою районного суду продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21.02.2020 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коломия, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , що не має судимості в силу ст.89 КК України,
обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000527 від 09.12.2012 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України.

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Овідіопольському районному суді Одеської областіперебуває на розгляді кримінальне провадження №0000527 від 09.12.2012 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно ОСОБА_8 . Обвинувачений та його захисник, заперечуючи проти клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.12.2019 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21.02.2020 року.

Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, районний суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , відсутність стійких соціальних зв`язків, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого йому злочину, та врахував, що доведені ризики, які існували при обранні запобіжного заходу, не знизились та не відпали, і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого.
Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Вказує, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є безпідставним. Жодний ризик передбачений ст. 177 КПК України слідчим та прокурором не доведений, ризики зазначені в ухвалі не обґрунтовані та не мають належного підтвердження.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою було продовжено законно і обґрунтовано; дослідивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією п.п. 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, яке у відповідності до положень ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу..
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Крім того, апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення ОСОБА_8 , а також існування ризиків, того, що обвинувачений, який не має стійких соціальних зв`язків, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого злочину, може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків в кримінальному провадженні, чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше був судимий, хоч на даний час і є особою, яка в силу ст. 89 КК України не має судимостей, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відсутність у обвинуваченого офіційного працевлаштування, відсутність відомостей про джерела його заробітку також свідчить про те, що у кримінальному провадженні наявний ризик подальшого вчинення ним кримінальних правопорушень, що дає апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду.

При розгляді апеляційної скарги захисника, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, районний суд обґрунтовано врахував, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про обґрунтованість обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого та існуючі ризики, які не зменшилися.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і судом апеляційної інстанції, встановлено не було.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, та з урахуванням наявності на даній стадії судового розгляду обґрунтованого обвинувачення у скоєнні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, необхідністю продовження судового розгляду та запобігання ризикам можливого переховування обвинуваченого від суду, у районного суду існували підстави для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.12.2019 рокупро продовження йому строку тримання під вартою без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4