Справа № 206/47/20
Провадження № 1-в/206/21/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.01.2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
лікаря-психіатра КП "ДКПЛ" ДОР ОСОБА_5 ,
особи, відносно якої розглядалось клопотання ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро заяву представника Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» лікаря психіатра ОСОБА_5 про зміну примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,-
ВСТАНОВИВ:
08.01.2020 року заявник звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з письмовою заявою про зміну примусових заходів медичного характеру з примусового лікування у відділенні з загальним типом нагляду на амбулаторне примусове лікування стосовно ОСОБА_6 .
У судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення письмової заяви.
Представник заявника, лікар-психіатр ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисник-адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просили задовольнити письмову заяву
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, приходить до наступного.
Згідно ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.07.2019 року до ОСОБА_6 були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР.
Статтею 92 КК України визначено поняття та мету примусових заходів медичного характеру, так примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Згідно ч. 1 ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування»,ст. 95 КК України введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення)їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів. Судам слід розглядати такі справи в порядку, передбаченому статтями 419,422,424 КПК України. При цьому необхідно мати на увазі, що продовжувати застосування примусових заходів медичного характеру можна кожного разу на строк, який не перевищує шість місяців.
В письмовій заяві та висновку комісії лікарів-психіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру № 189 від 26.12.2019 року вказано, що підчас перебування в стаціонарі стан ОСОБА_6 покращився, про що свідчать впорядкована поведінка, рівний настрій, відсутність агресивних тенденцій, афективних порушень з появою вірних соціальних установ, цей стан носить стійкий та стабільний характер. Комісією лікарів зроблено висновок про те, що ОСОБА_6 рекомендовано змінити примусові заходи медичного характеру з лікування у відділенні із звичайним типом нагляду на амбулаторне примусове лікування.
Проте, як із встановлених судом обставин, так і з висновку не вбачається підстав вважати, що ОСОБА_6 одужав і не представляє небезпеку для себе та оточуючих та не потребує подальшого застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Отже, з огляду на наведене, висновок комісії лікарів - психіатрів № 189 від 26.12.2019 року в сукупності із іншими доказами є непереконливим, а зроблений в ньому висновок щодо стабілізації психічного стану, з врахуванням аналізу та оцінки всіх зібраних по справі доказів, є суперечливими в тому числі по відношенню до раніше зроблених висновків, оскільки стан ремісії (покращення) - це тимчасова стабілізація хворого, яка у випадку порушення умов амбулаторного лікування може стати наслідком погіршення стану та рецидиву хвороби.
При вирішенні питання про зміну примусових заходів медичного характеру на примусове амбулаторне лікування, саме на суд покладено обов`язок запобігти вчиненню зазначеною особою нових суспільно-небезпечних діянь.
Таким чином, враховуючи значну підвищену суспільну небезпеку вчиненого останнім діяння пов`язаного із незаконним придбанням та зберіганням наркотичних засобів у великих розмірах, без мети збуту та, що з часу застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру не минуло ще і року, а також виходячи з вимог ст.92 КК України, щодо обов`язкового лікування особи з метою запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь, діагнозу ОСОБА_7 , суд вважає, що законних підстав для задоволення заяви лікаря-психіатра на даний час не має.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що письмова заява Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради про зміну примусових заходів медичного характеру не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 372, 512, 514, 539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволеннізаяви представника Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» лікаря психіатра ОСОБА_5 про зміну примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 .
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 діб до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1