Номер провадження: 11-кп/813/1279/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференціїапеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 04.03.2020 р. у об`єднаному кримінальному проваджені №0000162 від 20.01.2019 р.; №0002249 від 10.08.2018 р.; №0000299 від 03.02.2019 р.; №0003447 від 20.12.2018р.; №0002328 від 17.08.2018р.; №0000267 від 31.01.2019 р., якою відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, офіційно не працюючого, з неповною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого: за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-20.12.2018 Київським райсудом м.Одеси за ч.2 ст.190 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовий строк 2 роки;

-28.12.2018 Київським райсудом м.Одеси за ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.125 КК України у відкритому судовому засіданні продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Як вбачається із матеріалів провадження, на стадії судового розгляду в Київському районному суді м. Одеси знаходиться об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 04.03.2020 р. відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 03.05.2020 року.
Відмовлено в задоволенні клопотань адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_11 про зміну обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_10 запобіжного заходу на домашній арешт.
Мотивуючи своє рішення, суд послався на те, що обвинувачений ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів середньої тяжкості, та тяжкого кримінального правопорушення, санкції яких передбачають покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк.
Відповідно до ст.177 КПК України суд 1-ої інстанції вважає доведеною наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку доведеності його вини може здійснити дії на спроби переховуватися від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки не має офіційного джерела прибутку, міцних соціальних зв`язків, має не зняту і непогашену судимість, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальних провадженнях, неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності, неодноразові судимості за аналогічні злочини, кількості епізодів, що йому інкримінуються.
Також, суд 1-ої інстанції, вирішуючи клопотання сторони захисту про можливість застосування інших менш суворих запобіжних заходів, враховуючи доведені ризики, обставини кримінального провадження, його суспільний інтерес, дані про особи обвинуваченого, дійшов висновку про те, що інші менш суворі види запобіжних заходів, не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб яки їх подали.
Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, вважаючи, що ухвала суду 1-ої інстанції не відповідає повноті судового розгляду, висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення та прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, посилається на наступне:

- жодний ризик у клопотанні прокурора стосовно ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою передбачений ст. 177 КПК України прокурором не доведений;

- ОСОБА_8 не визнає себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, докази його вини відсутні, а відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування) підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого;

- судом 1-ої інстанції не враховано, що вина ОСОБА_8 по справі не доведена, а пред`явлене обвинувачення по ч.3 ст.185 КК України не обґрунтована та не підтверджена доказами, клопотання про продовження строку тримання під вартою подане з істотним порушенням норм КПК України, без надання у письмовому вигляді та неможливістю ознайомлення з ним, також жоден ризик передбачений ст. 177 КК України не доведений.

Таким чином, захисник ОСОБА_7 вважаючи, що суд не довів обґрунтованість продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , а продовжений запобіжний захід є невмотивовано жорстоким, тому просить ухвалу суду скасувати та застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Ухвала суду 1-ої інстанції про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, в апеляційному порядку учасниками провадження не оскаржується.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 в режимі відеоконференції, підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити, натомість, прокурор просив відмовити в апеляційній скарзі сторони захисту, а ухвалу суду 1-ої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на що, Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, а ухвала Київського райсуду м. Одеси від 04.03.2020 року підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Київському райсуді м. Одеси перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000162 від 20.01.2019р.; №0002249 від 10.08.2018р.; №0000299 від 03.02.2019 р.; №0003447 від 20.12.2018р.; №0002328 від 17.08.2018р.; №0000267 від 31.01.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Посилаючись на вказані обставини, судом першої інстанції за клопотанням прокурора поставлено питання щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2020 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування або продовження запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочину, його характеру та тяжкості, а також можливої міри покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання винним (позбавлення волі на строк від 3 до 6 років), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду.

Окрім того, підтвердженням існування зазначеного ризику переховування обвинуваченого від суду слугує характеристика особи останнього, зокрема, ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, неодружений та дітей на утриманні не має, тобто в останнього відсутні міцні соціальні зв`язки.

Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого не прийнято та на теперішній час докази в зазначеному кримінальному провадженні повністю не досліджені, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину та злочину проти життя та здоров`я особи, існують ризики того, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Посилання сторони захисту на необґрунтованість пред`явленого обвинувачення та порушення порядку заявлення клопотання спростовується викладеним вище, а саме тим, що продовження строків застосування запобіжного заходу може здійснюватися за ініціативою суду без клопотання прокурора. А обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_8 є предметом судового розгляду в суді 1-ої інстанції та не може оцінюватись апеляційним судом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Водночас, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 вже висунуте обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного.

Обвинувачення, в свою чергу, відповідно до приписів Розділу IV КПК України «Судове провадження у першій інстанції», є предметом судового розгляду, його обґрунтованість або безпідставність встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи.

Отже, доводи сторони захисту про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , пояснень сторони захисту та прокурора, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, зокрема, з січня 2019 року, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2020 р., якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.125 КК України у відкритому судовому засіданні продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 03.05.2020 р. залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України, ОСОБА_9 у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 у вчинені злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4