ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/285/20 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 25 квітня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Харкова, з середньо технічною освітою, вдова, має на утриманні неповнолітню дочку ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштована, раніше не судима, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
визнана винною та засуджена за ч.1 ст.115 КК України із застосуванням вимог ч.1 ст.69 КК України на строк 5 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з 26 серпня 2017 року з розрахунку один день попереднього увязнення за один день позбавлення волі.
Згідно вироку, ОСОБА_9 визнана винною у тому, що вона 25.08.2017 року, приблизно о 16.00 год., знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , в ході сварки зі своїм братом ОСОБА_10 , що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, маючи раптово виниклий умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого та бажаючи їх настання, тримаючи у правій руці кухонний ніж, яким ОСОБА_9 різала продукти харчування у своїй кімнаті, нанесла ним один удар ОСОБА_10 в область грудної клітини зліва, де розташовані життєво важливі органи людини. В результаті вищевказаних дій ОСОБА_9 спричинила смерть ОСОБА_10 та причиною смерті останнього, згідно висновку судово-медичної експертизи №2280-Дм/17 від 20.09.2017 року стало проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва з ушкодженням легені, що ускладнилось розвитком гострої крововтрати. Між крововтратою, проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітини з пошкодженням лівої легені і настанням смерті ОСОБА_10 є наявний прямий причинний зв`язок.
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з необґрунтованим застосуванням закону, який не підлягає застосуванню ст..69 КК України та невідповідністю призначеного судом покарання степеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості. Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.115 КК України 9 років позбавлення волі.
В апеляційній скарзі обвинувачена просить застосувати до неї положення ч.5 ст.72 КК України та зарахувати їй у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника на підтримку апеляційної скарги обвинваченої, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги прокурора, думку потерпілої, яка просила пом*якшити призначене покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного.
Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченої у скоєнні злочину та правильності кваліфікації її дій в апеляційних скаргах не заперечується. Відповідно до вимог ч.1 ст.404 суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
При призначенні покарання ОСОБА_9 суд діяв з дотриманням вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину; конкретні обставини справи; дані про особу обвинуваченої, яка є вдовою, має середньо-технічну освіту, двох дочок: ОСОБА_11 , 1997 р.н., що є повнолітньою, мешкає окремо, та неповнолітню ОСОБА_12 , 2003 р.н., що знаходиться на її утриманні та проживала разом з матір`ю.
Згідно відомостей служби у справах дітей ОСОБА_9 батьківських прав не позбавлена, раніше не судима, на обліку у лікаря - психіатра не перебуває, однак за відомостями Обласного наркологічного диспансеру з 2009 року перебуває на обліку з діагнозом: синдром залежності від алкоголю. ОСОБА_9 офіційно не працевлаштована, характеризується негативно дільничним офіцером поліції сектору превенції ПП Київського відділу поліції ГУ НП Харківської області за місцем мешкання. ОСОБА_9 має захворювання, з приводу якого проходила лікування та їй була проведена операція під час перебування під вартою. (а.с. 16,106-107, 74 т.2).
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 662 від 18.09.2017 року ОСОБА_9 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_9 перебувала поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_9 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. (а.с. 120-122 т.1)
Відповідно до ст.ст.66, 67 КК України судом враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, наявність на її утриманні неповнолітньої дитини 2003 р.н. та наявність хвороб, відсутність моральних та матеріальних претензій з боку потерпілої. Обставин, які обтяжують покарання, судом не виявлено.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Так, ОСОБА_9 раніше не судима, є вдовою, має середньо-технічну освіту, двох дочок: ОСОБА_11 , 1997 р.н., що є повнолітньою, мешкає окремо, та неповнолітню ОСОБА_12 , 2003 р.н., що знаходиться на її утриманні та проживала разом з матір`ю.
Таким чином наведені дані про особу обвинуваченої, зокрема, перебування на утриманні неповнолітньої дитини, наявність захворювання, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин покарання, дані щодо особи загиблого, який на момент події перебував у стані алкогольного сп*яніння, свідчать про те, що покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_9 із застосування положення ст.69 КК України, відповідає тяжкості скоєного нею кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у зв`язку із його м`якістю колегія суддів не має.
Доводи в апеляційний скарзі обвинуваченої ОСОБА_9 про зарахування їй у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, тобто на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року) є необґрунтовані.

Як вбачається з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинувачена ОСОБА_9 вчинила злочин за цим кримінальним провадженням після 21 червня 2017 року.
Відповідно до правового висновку, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII.
З огляду на викладене, апеляційні доводи обвинуваченої ОСОБА_9 про зарахування їй попереднього ув`язнення у строк відбування покарання із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), належить залишити без задоволення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м.Харкова від 25 квітня 2019 року у відношенні ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий

Судді: