Справа № 201/2456/19
Провадження № - 1кп/201/140/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська матеріали кримінального провадження № 0000461 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг, громадянки України, з середньою освітою, заміжня, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

- 09.04.2014 Жовтневим районним судом м. Дніпра за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на 3 роки, на підставі ст. 71 до 4 років 1 місяць позбавлення волі; звільнена 02.10.2015 року ухвалою суду Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.09.2015року умовно достроково, невідбутий строк- 6 місяців 28 днів;

- 01.02.2017 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі;

- 14.06.2017 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч.5 ст. 72 КК України до 2 років позбавлення волі, 03.08.2018 звільнилась за відбуття покарання;

обвинуваченої у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачена ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , перебуваючи 21.02.2019 року близько 09-00 годин в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , в кухонному приміщенні квартири, на підвіконні побачила чоловіче портмоне, в якому виявила грошові кошти на загальну суму 600 грн. номіналом три купюри по 200 грн., які належали потерпілому ОСОБА_5 . Після чого у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Далі ОСОБА_3 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене потворно, переконавшись що за її діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, взяла дані грошові кошти та поклала до кишені джинсів одягнених на неї та з викраденим майном залишила місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила матеріальну шкоду потерпілому на сум у 600 грн.

Вказаними діями обвинувачена ОСОБА_6 вчинила злочин передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачена визнала свою вину і надала пояснення, які повністю підтверджують обставини викладені в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин без дослідження доказів.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченої у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно та її дії органом досудового розслідування кваліфіковані правильно по ч. 2 ст. 185 КК України.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка неодноразово судима за аналогічний злочин і вчинила цей злочин менш ніж через пів-року після відбуття покарання за попереднім вироком, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66, 67 КК України не встановлено, а висловлене нею каяття очевидно не є щирим і направлене виключно на пом`якшення покарання.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченій слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретних його обставин, даним про особу обвинуваченої, яка неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не стала, продовживши вчинення аналогічних злочинів незадовго після відбуття покарання призначеного за попереднім вироком, що свідчить про її вперте небажання соціалізуватись у суспільстві.
Підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Враховуючи особу обвинуваченої, зокрема її попередню поведінку, яка свідчить про небажання стати на шлях виправлення, суд незважаючи на позицію прокурора і обвинуваченої, вважає, що виправлення ОСОБА_3 не можливе без відбуття реального покарання, а тому звільнення останньої від відбуття покарання з іспитовим строком є недоцільним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді одного року позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з дня набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1