Справа № 349/1424/18
Провадження № 1-кп/349/11/20
У Х В А Л А
іменем України
29 січня 2020 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000162 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, неодруженого, раніше несудимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,
учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4

потерпіла ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати.
Обвинувачений, його захисник та потерпіла заперечили щодо продовження строку тримання під вартою, просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки відсутні будь-які ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України .
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов до висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження судом неодноразово були задоволені клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та неможливістю завершення судового провадження до спливу строку тримання під вартою.

Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_3 знову було продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 02 лютого 2020 року, включно.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до обвинувального акта, органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується в заподіяннні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою в суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд враховує те, що обвинувачений не перебуває у шлюбі, але спільно проживав з потерпілою ОСОБА_5 , в нього є матір ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка хворіє та є особою похилого віку , обвинувачений мав постійне місце праці, а також вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, що в сукупності з загрозою тяжкого покарання у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину свідчать про наявність ризику залишення обвинуваченим свого місця проживання та переховуванню від суду.
На підставі вищевикладеного, з метою запобігти переховуванню обвинуваченого від суду та враховуючи те, що судове провадження не може бути завершене до спливу строку дії ухвали Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2019 року, суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів.

Частиною четвертою статті 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Враховуючи те, що ч.4 ст.183 КПК України не забороняє, а лише дає право суду не визначати розмір застави у вказаних випадках, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому розмір застави виходячи з наступного.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 , який утримується під вартою розглядається в суді з серпня 2018 року, відповідно до обсягу доказів та порядку їх дослідження , судом допитано потерпілу, яка спільно проживала , але не перебувала у шлюбі із обвинуваченим, свідків, досліджені документи, речові докази, допитаний експерт, а також обвинувачений, який частково визнав себе винним , оскільки вважає, що правова кваліфікація його дій є неправильною.
Однак , стороною захисту заявлено ряд письмових клопотань про доповнення судового розгляду, а саме: долучення до матеріалів кримінального провадження додаткових доказів та їх дослідження, проведення повторної експертизи щодо встановлення причин смерті потерпілого ОСОБА_8 .
Частиною 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у межах, щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, характер та обставини його вчинення.
На підставі наведенного, суд дійшов до висновку, що заставу необхідно визначити в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 84 080 гривень та покласти на обвинуваченого у разі внесення застави обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 177, 182-183, 194, 196, 331 КПК України , суд

УХВАЛИВ:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на шістдесят днів, до 28 березня 2020 включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_3 заставу у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 84 080 гривень.

У разі внесення застави на ОСОБА_3 покласти такі обов`язки:

прибувати за кожною вимогою до суду;
не відлучатись з місця проживання без дозволу суду;
повідомляти суд про зміну місця проживання та/або роботи.
У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.
Строк дії ухвали до 28 березня 2020року.
Ухвала суду підлягає до негайного виконання після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1