Провадження № 1-кп/127/471/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2020 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237 від 29.01.2019, за № 0003571 від 29.08.2018 та за № 0004233 від 31.10.2018 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області на розгляді перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

У ході судового провадження на виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України судом поставлено на розгляд учасників судового провадження питання, доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, оскільки незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу, так як саме на суд покладається обов`язок незалежно від наявності клопотань сторони обвинувачення або захисту розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Вказане означає, що саме на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доцільністю його збереження.

У ході судового провадження прокурор ОСОБА_4 клопотав перед судом про продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 днів, оскільки на думку прокурора наявні ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені раду злочинів середньої тяжкості, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а тому може переховуватись від суду та продовжувати свою злочинну діяльність, а також обвинувачений ОСОБА_3 офіційно не працюючий та не має стабільного джерела прибутку.

Захисник ОСОБА_5 заперечував, щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , вважає, що ризики передбачені ст. 177 КПК України прокурором не доведені, зазначив, прокурором не було вручено письмового клопотання обвинуваченому ОСОБА_3 , а тому суд не може вирішувати вказане питання без письмового клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_3 просив суд змінити запобіжний захід на непов`язаний із позбавленням волі, оскільки у нього на утриманні перебуває новонароджена дитина та дружина, які потребують його допомоги.

Суд вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження приходить до наступного висновку.

Так, глава 18 КПК України визначає мету та підстави застосування запобіжних заходів, роз`яснює загальні положення, визначає обставини, що враховуються при обранні, продовженні запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є найбільш суворішим запобіжним заходом.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід розглядати у кожній справі окремо з урахуванням її особливостей (Рішення ЄСПЛ «Jecius проти Литви» заява №34578/97 від 31.07.2000).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом, але за наявності чітких ознак, що цього вимагає справжній суспільний інтерес, який не зважаючи на наявність презумпції невинуватості переважає інтереси забезпечення права на свободу.

З вказаного слідує, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає вимогам КПК України, але й постановлено з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Посилання сторони захисту на те, що прокурор мав би подати письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою відповідно до вимог глави 18 КПК України не ґрунтується на вимогах КПК України.

Так, глава 18 КПК України визначає мету та підстави застосування запобіжних заходів, роз`яснює загальні положення, визначає обставини, що враховуються при обранні, продовженні запобіжного заходу.

Разом із тим ст. 199 КПК України на яку посилається сторона захисту означає те, що прокурор, слідчий за погодженням з прокурором подає до місцевого суду клопотання про продовження строку тримання під вартою. Розгляд вказаного клопотання у будь-якому випадку віднесено лише до компетенції слідчого судді місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України, тобто розглядаючи клопотання про зміну, скасування або обрання запобіжного заходу, суд повинен керуватись положеннями ст. 177, ст. 178, ст. 194 КПК України.

Натомість ч. 3 ст. 331 КПК України покладає на суд обов`язок незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.11.2017 неконституційним визнано положення, щодо автоматичного продовження тримання під вартою без клопотань сторін на стадії підготовчого судового засідання, а тому саме ч. 3 ст. 331 КПК України покладає на суд, який здійснює судове провадження обов`язок розглянути питання доцільності тримання під вартою незалежно від наявності клопотань сторін.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2019 відносно обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів. В подальшому ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2019, від 17.09.2019 та від 14.11.2019 продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує вимоги ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою суд крім наявності ризиків зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини у тому числі зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

З урахуванням вказаного суд вважає, за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , оскільки обвинувачений ОСОБА_3 відповідно до обвинувальних актів обвинувачується у вчиненні ряду злочинів середньої тяжкості, постійного джерела доходів не має, офіційно не працює, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів.

Суд вважає, що прокурором доведені ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 , не маючи постійного джерела доходів, не працюючий, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, а тому може переховуватись від суду, може впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідно до ухвали суду від 03.06.2019 не перестали існувати та не зменшились, а тому підстав для заст осування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні встановлено не було.

При цьому судом, враховано вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_3 та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, як такого, що недостатній для запобіганню ризиків та забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Враховуючи викладене суд вважає, за доцільне продовжити строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 370, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк дії обраного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 09.03.2020 включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Суддя: