Номер провадження:1-кп/521/71/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 року м. Одеса
Малиновським районним судом м. Одеси у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
прокурор ОСОБА_3
захисник ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Одеси в порядку ст. 331 КПК України питання щодо доцільності продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Сторона обвинувачення в судовому засіданні просила продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та посилаючись на обставини, які на її думку свідчать про їх наявність.
Сторона захисту просила не продовжувати запобіжний заход у вигляді тримання під вартою, наводячи доводи на підтвердження своєї позиції.
Суд вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченого необхідно продовжити з наступних підстав.
ОСОБА_5 обвинувачується, у скоєні злочину проти власності, який відноситься до категорії тяжких злочинів. У практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри (обвинувачення) щодо вчинення тяжкого злочину на початковому етапі розслідування виправдовує тримання під вартою. Хоча, поряд з цим Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»). Суд вважає, що з урахуванням дати скоєння злочину, тяжкість покарання вже не може свідчити про наявність ризику переховування від суду (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України), проте може бути прийнято судом до уваги.
Крім того, ОСОБА_5 є особою, яка була раніше судима за скоєння аналогічного злочину проти власності, що з урахуванням відсутності постійного місця роботи у обвинуваченого може свідчити про наявність ризику вчинення іншого злочину ( п.5 ч.1 ст. 177 КПК України).
Відповідно до ч.3 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» (далі Конвенція) звільнення особи може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання, проте сторона захисту не надала таких гарантій.
Таким чином, слід вважає, що міцність соціальних зв`язків ОСОБА_5 не є достатнім стримуючим фактором, який свідчив би про беззаперечну відсутність ризику можливого переховування обвинуваченого.
При вирішенні питання про продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд також враховує і інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вік обвинуваченого та стан його здоров`я відсутність відомостей щодо неможливості перебування під вартою.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому суд також враховує вимоги ст.ст. 5, 6 Конвенції та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Все вищевикладене, в сукупності, свідчить, щодо доцільності продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого та обмеження його конституційних прав в даному випадку, є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.
Обставин, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, судом не встановлено.
Вирішуючи питання щодо застосування запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою суд вважає, що вони не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та бере до уваги ту обставину, що судом застосовано до обвинуваченого альтернативний запобіжний заход у вигляді застави.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 , який обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України на 60 днів, тобто до 09.05.2020 року.
Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 60 360 гривень.
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу.
У разі внесення застави, покласти на обвинувачених обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати за кожною вимогою до суду;
2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення.
Апеляційна скарга, на ухвалу суду, може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя: ОСОБА_1