ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/4221/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1055/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.2 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 31 жовтня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 31 жовтня 2018 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Харкова, українка, громадянка України, з середньою освітою, незаміжня , офіційно не працююча, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:
- 01.06.2018 року Харківським районним судом Харківської області за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнена від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік,
визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України з призначенням покаранняу виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 01.06.2018, і остаточно призначено покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

Вказаним вироком встановлено, що 9 червня 2018 року в період часу з 09:00 по 18:00, ОСОБА_7 , працюючи прибиральницею у фізичних осіб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в квартирі останніх за адресою: АДРЕСА_2 , маючи злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливого мотиву, з метою незаконного особистого збагачення, діючи повторно, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно взяла зі скриньки, яка знаходилася на тумбочці в коридорі вищезазначеної квартири, такі ювелірні вироби, що є власністю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 : брошку із золота чистою вагою золота 2,8 грам, 585 проби, вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №2691 від 25.06.2018 - 1753,81 гривень; ланцюжок із золота, 585 проби, чистою вагою золота 3 грами, вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №2691 від 25.06.2018 - 1879,08 гривень; кільце із золота, 585 проби, вагою 3 грами, круглої форми на якому закріплена підвіска в формі «Серця», вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №2691 від 25.06.2018 - 1879,08 гривень; сережки-підвіски з червоного золота, 585 проби, з перлами та фіанітами, довжиною 50 мм, вартість яких згідно з висновку товарознавчої експертизи №2691 від 25.06.2018 визначена не була, так як відсутня необхідна ідентифікуюча інформація стосовно чистої маси металу у виробі; кулон-підвіску круглої форми, в нижній частині з мереживами, а у верхній з камінцем, вагою 5 грам, вартість якого згідно з висновку товарознавчої експертизи №2691 від 25.06.2018 визначена не була, так як відсутня необхідна ідентифікуюча інформація стосовно виду металу, проби та чистої маси металу у виробі, - які вона непомітно для власника квартири приховала при собі, цим самим привласнивши їх, після чого, закінчивши свій робочий день близько 18:00, після роботи з вказаним викраденим майном залишила місце злочину, тобто зазначену квартиру, та розпорядилась в подальшому викраденим майном на власний розсуд, чим потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 завдано матеріальний збиток на загальну суму 5511,97 гривень.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачена ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу в якій просить вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 31.10.2018 року змінити. Застосувати до неї Закон України «Про амністію у 2016 році» або звільнення від покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що призначене покарання є занадто суворим та не підпадає під ступінь тяжкості вчиненого нею злочину та її особі. Зазначає, що на вчинення злочину її спонукало тяжке матеріальне становище, у скоєному щиро покаялась, сприяла розкриттю злочину.
Зазначає що звільнення від відбування покарання з випробуванням на її думку було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання, а саме виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.
Крім того обвинувачена ОСОБА_7 подала клопотання про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2016 році» в якому зазначила, що оскільки вона вчинила злочин середньої тяжкості та вирок стосовно неї не набрав чинності до неї може бути застосовано вимоги ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вислухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченої та захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої; пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченої кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд діяв з дотриманням вимог ст.65 КК України, а саме. Врахував характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, відношення до скоєного, та данні про особу обвинуваченої, яка незаміжня, офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судима.
Відповідно до ст.ст. 66,67 КК України врахував обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, яке виразилось у критичному відношенні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, сприянні органу розслідування та суду в установленні дійсних обставин вчиненого злочину, а також відсутність обтяжуючих обставин.

Крім того судом прийнято до уваги, що ОСОБА_7 скоїла злочин в період іспитового строку, через декілька днів після ухвалення попереднього вироку, та призначив покарання яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання скоєння ним нових злочинів.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 раніше судима за скоєння аналогічного злочину проти власності та їй було призначено покарання з застосуванням ст. 75 КК України, але відповідних висновків для себе не зробила, та продовжуючи злочинну діяльність вчинила вказаний злочини в період іспитового строку, що свідчить про стійку антисоціальну направленість її особи.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р., у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди

мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України

про звільнення від відбування покарання з випробуванням і

призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71

КК України. У таких випадках повторне звільнення від

відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення нею нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, тобто лише при позбавленні волі, та з призначенням покарання з застосуванням ст. 71 КК України, а призначення більш м`якого виду покарання - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.

Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, апеляційні вимоги обвинуваченої ОСОБА_7 про можливість призначення більш м`якого покарання або звільнення від відбування покарання з випробуванням є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Також, обвинувачена подала клопотання про застосування до неї ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році». Відповідно до ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017року, дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що ОСОБА_7 скоїла злочин після набрання чинності вказаного Закону, амністія до неї не застосовується.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 31 жовтня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді-