Справа № 573/754/20
Номер провадження 1-кп/573/129/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2020 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 06 березня 2020 року за №0000157, по обвинуваченню

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Череватівка Білопільського району Сумської області, з базовою середньою освітою, вдівця, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 24 квітня 2019 року Білопільським районним судом за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становлять 850 грн, штраф сплачений 01 травня 2019 року, судимість не погашена і не знята

-за ч. 3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
01 березня 2020 року, близько 19:00 год., ОСОБА_4 з метою крадіжки чужого майна прибув до домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 проник до приміщення літньої кухні зазначеного вище домоволодіння, звідки таємно викрав дві чавунні плити з кружками розміром 41х71 см кожна, вартістю 266 грн за 1 плиту, загальною вартістю 533 грн.

Вийшовши з літньої кухні, ОСОБА_4 у дворі біля будинку помітив велосипед марки «Україна», який теж вирішив викрасти.

Викрадені чавунні плити з кружками ОСОБА_4 поклав на велосипед, тим самим таємно його викравши, та покинув господарство ОСОБА_6 з викраденим майном. Вартість велосипеду становить 400 грн.

Загальна сума викраденого ОСОБА_4 у ОСОБА_6 майна становить 933 грн.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та дав покази, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Зокрема, показав, що 01 березня 2020 року з 12 год. вдома в с. Череватівка спільно з братом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вживали спиртне. Потім, близько 19 год., він вирішив піти до ОСОБА_9 додому та що-небудь у нього викрасти, бо знав, що того немає вдома. Нічого не сказавши брату та ОСОБА_10 , він пішов додому до ОСОБА_9 . Через хвіртку зайшов у двір, потім зайшов до літньої кухні, двері якої на замок не були закриті, звідки з груби зняв дві чавунні плити. Вийшовши у двір, побачив, що біля будинку стоїть велосипед та вирішив і його викрасти. Плити поклав на велосипед і покинув господарство ОСОБА_6 .

Окрім показань обвинуваченого ОСОБА_11 , факт вчинення ним інкримінованого йому злочину підтверджується також письмовими матеріалами справи:

- витягом з кримінального провадження №0000157 від 06 березня 2020 року, з якого вбачається, що 06 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесена інформація про викрадення майна у потерпілого ОСОБА_6 (а. п. 28);

- рапортом помічника чергового Білопільського відділення поліції від 06 березня 2020 року про надходження по телефону повідомлення про викрадення майна у ОСОБА_6 (а. п. 29);

- протоколом огляду місцевості від 06 березня 2020 року біля будинку №50 по вул. Логвина в с. Череватівка Білопільського району, під час якого ОСОБА_4 працівникам поліції добровільно видав два колеса з велосипеду, дві чавунні плити та гайковий ключ (а. п. 32-39);

- протоколом огляду місця події від 06 березня 2020 року з фототаблицею до нього, під час якого було оглянута місцевість, де ОСОБА_4 заховав раму з велосипеда (а. п. 40-45);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 09 березня 2020 року, під час проведення якого потерпілий ОСОБА_6 впізнав викрадені у нього дві чавунні плити, колеса та раму з велосипеду (а. п. 46-54);

- висновком судово-товарознавчої еспертизи №19/119/11/1-837 від 03 квітня 2020 року, з якого вбачається, що вартість викраденого у ОСОБА_6 майна становить 933 грн (а. п. 72-78);

- протоколом слідчого експерименту з участю підозрюваного ОСОБА_4 від 07 травня 2020 року, якій розказав та показав на місцевості про обставини вчинення ним крадіжки (а. п. 79-87);

- висновком судово-психіатричної експертизи №33 від 06 травня 2020 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 має діагноз легка розумова відсталість, на момент вчинення злочину і на даний час не виявляв і не виявляє ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, може постати перед слідством та судом (а. п. 91-93).

Захисник ОСОБА_5 зазначив, що протокол огляду місцевості від 06 березня 2020 року біля будинку №50 по вул. Логвина в с. Череватівка Білопільського району, під час якого ОСОБА_4 працівникам поліції добровільно видав два колеса з велосипеду, дві чавунні плити та гайковий ключ, та протокол огляду місця події від 06 березня 2020 року з фототаблицею до нього, під час якого було оглянута місцевість, де ОСОБА_4 заховав раму з велосипеда, є недопустимими доказами, оскільки проведені раніше, ніж внесені відомості про злочин до ЄРДР.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.
З матеріалів провадження вбачається, що огляди проводилися невідкладно слідчим 06 березня 2020 року після надходження інформації про крадіжку майна у ОСОБА_6 у період часу з 14:10 год. до 15:05 год., відомості про злочин в ЄРДР внесені 06 березня 2020 року о 23:07 год.
Отже, порушень з боку слідчого не вбачається і аргументи захисника щодо недопустимості зазначених протоколів суд відхиляє.
Всі інші докази сторона захисту не просила визнати неналежним чи недопустимим.

У суду немає підстав не довіряти вказаним вище доказам, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) з проникненням в інше приміщення та сховище.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку в лікаря психіатра з діагнозом легка розумова відсталість.

Обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття, оскільки ОСОБА_4 критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки та попросив вибачення у потерпілого; активне сприяння розкриттю злочину, оскільки він правдиво повідомив про обставини вчинення злочину та повідомив, де знаходяться викрадені речі; добровільне відшкодування потерпілому завданих збитків; з`явлення із зізнанням про вчинений ним злочин до правоохоронного органу.

Обставини, що обтяжують покарання, під час судового розгляду не встановлені.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Тому суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням наведених вище всіх обставин та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 хоча і вчинив тяжкий злочин, але йому достатньо призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 185 КК України, без ізоляції його від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, що буде достатнім для того, щоб він довів своє виправлення.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання необхідно залишити до набрання вироком законної сили.

З обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню в доход держави процесуальні витрати в сумі 471 грн 03 коп. за проведення експертизи.

12 березня 2020 року слідчим суддею Білопільського районного суду накладений арешт на велосипедну раму, два колеса від велосипеду, дві пічні чавунні плити, ріжковий гайковий ключ, який необхідно скасувати, оскільки відпала в ньому потреба.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України, а саме: велосипедну раму, два колеса від велосипеду, дві пічні чавунні плити необхідно залишити потерпілому, ріжковий гайковий ключ, за допомогою якого ОСОБА_4 вчинив крадіжку майна, необхідно знищити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання за цим злочином у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави 471 грн 03 коп.

Скасувати арешт на велосипедну раму, два колеса від велосипеду, дві пічні чавунні плити, ріжковий гайковий ключ.

Речові докази:

- металеву раму з велосипеду марки «Україна», два велосипедних колеса, дві чавунні плити без кружків, які зберігаються у потерпілого ОСОБА_6 , залишити останньому як власнику;

- ріжковий гайковий ключ 13х17 мм, який зберігається в камері зберігання речових доказів Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області, знищити.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя