Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/173/20
Провадження № 1-кс/572/53/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року м.Сарни

Слідчий суддя Сарненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни клопотання заступника начальника СВ Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вирка Сарненського району Рівненської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, офіційно непрацюючого, не одруженогораніше не судимого, освіта середня, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.. 121 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника СВ Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернулись до Сарненського районного суду Рівненської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000074 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , 19 січня 2020 року приблизно о 02 год. 15 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу приміщення кафе «Панорама», яке знаходиться на околиці с. Велике Вербче Сарненського району, діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень, завдав декілька ударів ногами та кулаками обох рук в область голови та тулубу ОСОБА_7 , в результаті чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичного (комбінованого) шоку, висхідного набряку набухання та компресії стовбуру головного мозку, закритої тупої поєднаної травми шиї із ушкодженнями хребцевої лівої бокової зв`язки та частковим розривом міжхребцевих дисків між 4 та 5 шийними хребцями, з ушкодженнями шийного органокомплексу з масивними крововиливами в м`які тканини шиї, обличчя зліва, множинні переломи кісток лицевого скелету (носа, верхньої щелепи), множинні синці, дрібні ранки обличчя, перелом тіла грудини, 2, 3, 4 ребер справа з крововиливами в клітківку середостіння, в корінь лівої легені, синці правої кисті, лівої ноги, які в своїй сукупності (щодо живих осіб) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент їх заподіяння. В результаті отриманих тілесних ушкоджень, які знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого, ОСОБА_7 помер приблизно о 03 год. 19.01.2020р.

19.01.2020 о 18 год. 40 хв.. за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, в порядку ст. 208 КПК України, затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вирка, Сарненського району Рівненської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого

АДРЕСА_2 , громадянина України.

20.01.2020 о 14 год. 35 хв. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні, клопотання слідчого підтримав повністю, надав відповідні пояснення щодо наявності ризиків, просив задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні, щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував та вказав на відсутність прямих доказів для обґрунтованої підозри та недоведеність ризиків.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні просив у задоволенні клопотання відмовити, оскільки він непричетний до смерті ОСОБА_7 .

Дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, адвоката та підозрюваного слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Наявність обґрунтованої повідомленої підозри ОСОБА_4 , підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

Частиною 1 ст. 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вченні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

У відповідності до статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу

Пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод вимагає, щоб обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо доведено органами державної влади. Аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має грунтуватись за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її настільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі Бекчієв проти Молдови (Becciev v. Moldova).

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу в даному випадку суд враховує, що Стаття 194 КПК України, яка регулює застосування запобіжного заходу, передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України та клопотання прокурора є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам згідно даного клопотання:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду

2) незаконно впливати на потерпілого, свідка, у цьому ж кримінальному провадженні.

Слідчий суддя критично ставиться до обґрунтування прокурором ризику переховування, оскільки підозрюваний є особою, джерелом доходів якої є тимчасові заробітки, підозрюваний має сталі соціальні зв`язки за місцем проживання та реєстрації, (батько, мати, брат, сестри, племінниці), не здійснював спроб щодо переховування чи ухилення від явки до органу досудового розслідування.

Слідчий суддя враховує можливість, впливу зі сторони підозрюваного виключно на свідка ОСОБА_8 , який є членом родини підозрюваного, що не може бути беззастережною підставою для задоволення клопотання про тримання під вартою з огляду на те, що свідок вже допитаний, а можливість впливу не може бути виключеною і за умов тримання підозрюваного під вартою, як і не виключається відмова свідка від дачі показань на підставі ст.. 63 Конституції України. В даному засіданні свідок відмовився від дачі показань щодо члена родини на підставі ст..63 Конституції України.

Таким чином, в даному клопотанні не наведено достатніх підстав вважати, що перебуваючи на волі, особа може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду чи перешкоджатиме досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні, шляхом здійснення незаконного впливу на свідків, змушуючи їх свідчити на його користь.

Враховуючи наведене, можна стверджувати, що подане клопотання є формальним без зазначення будь-яких доводів і без посилання на докази, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким ризикам.

Матеріали клопотання не містять даних про те, що підозрюваний чинить перешкод слідству. Поведінка підозрюваного не дає підстав вважати, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а прокурором протилежного не наведено.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України, передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У справі «Луценко проти України» Європейський суд з прав людини у остаточному рішенні від 19.11.2012 в п. 62 зазначив: «Суд наголошує, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у зазначеному вище положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04).

ЄСПЛ визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви» (Jecius v. Lithuania), заява № 34578/97, п. 94, ECHR 2000-IX).

Між тим, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії»). Ця ж сама теза висловлена і в рішеннях ЄСПЛ у справах «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії», «Летельє проти Франції»)

Згідно практики ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справі «Смирнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX (витяги)). У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (див. рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії» (Vrenсev v. Serbia), заява № 2361/05, п. 76).

Статті 183-184 КПК України покладають саме на прокурора обов`язок обґрунтовувати наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також доводити, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Проте, на порушення процесуальних норм в клопотанні вказане не доведено. Доводи прокурора зводяться виключно до припущень, що не може слугувати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Беручи до уваги вищевикладене, слідчий суддя вважає, що на даному етапі відсутні підстави для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено наявності таких підстав. У даному випадку, наведені прокурором ризики є характеристикою можливої ситуації, що має невизначеність у результаті, при можливій наявності несприятливих наслідків, а не предметним обґрунтуванням існування ризиків, як таких чи реально існуючих.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є недоцільним та передчасним.

У відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту. Оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

З урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне застосувати до підозрюваного домашній арешт із забороною цілодобово залишати місце проживання.

Окрім цього, застосовуючи, щодо підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього на строк не більше двох місяців визначені обов`язки

Слідчий суддя, на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів відповідно до клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, доведеність ризиків та достатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 32, 131, 132, 176 - 178, 181, 183, 184, ч. 2 ст. 187, 188 КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції «Про захист прав та основоположних свобод»,-

УХВАЛИВ:

Клопотання задовільнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вирка Сарненського району Рівненської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки: за викликом прибувати до слідчого, прокурора, суду, заборонити підозрюваному залишати місце свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, прокурора або суду , здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, утриматись від спілкування зі свідками чи іншими особами визначеними слідчим за даним кримінальним провадженням.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою мають право з`явитися у житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали до 21.03. 2020 року.

Термін дії обов`язків, визначених в ухвалі встановити до 21.03.2020 року.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту передати на виконання у СВ Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Сарненську місцеву прокуратуру.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: