ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/474/20 Справа № 193/1214/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 02 грудня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000152, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 грудня 2019 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 січня 2020 року.
Суд першої інстанції враховував наявність визначених при обранні обвинуваченому запобіжного заходу ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а саме вірогідність переховування його від суду, незаконного впливу на свідка, вчинення іншого кримінального правопорушення. Враховано, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у разі визнання його винуватим у виді довічного позбавлення волі, що у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не залишивши особу під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляції обвинувачений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.
Звертає увагу в апеляції, що тяжкість покарання і обґрунтована підозра не можуть слугувати єдиним обґрунтуванням продовження строку тримання під вартою. Вказує, що він є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання, проживає разом з батьками та іншими членами родини. Справа розглядається тривалий час, а обрання відносно нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, вважає навпаки полегшить і прискорить судовий розгляд.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник та обвинувачений доводи та вимоги апеляції підтримали, просили задовольнити її.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши сторони кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Апеляційний суд, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Так, судом першої інстанції встановлено, що обставини на які посилався суд при обранні запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою не змінилися, та враховуючи тяжкість вчинених злочинів, суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме вірогідність переховування від суду, незаконно впливати на свідка, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Такий висновок суду першої інстанції є об`єктивним і повністю відповідає встановленим обставинам, які свідчать про те, що визначенні ризики не зменшилися і продовжують існувати, що виправдовує продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд зважає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я людини і проти власності, передбачених п.6 ч.2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України, незворотність їх наслідків смерть людини, та за який більш тяжкий, у разі визнання його винуватим передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Та у сукупності з іншими обставинами, зокрема, обвинувачений не одружений, на утриманні дітей не має, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, безсумнівно збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не залишивши особу під вартою. Судовий розгляд даної справи продовжується, що також може свідчити про високу ймовірність впливу ним на свідків.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на відсутність у нього судимостей, наявність місця проживання, не є само по собі достатньо переконливими обставинами які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
З огляду на наведене, існування зазначених вище обставин, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, і більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Щодо посилання обвинуваченого на те, що справа тривалий час розглядається судом, то колегія суддів, хоча і констатує тривалість судового розгляду, однак ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, враховуючи складність даного кримінального провадження, соціальний інтерес до злочину проти життя людини і незворотність їх наслідків, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, наявність двох обвинувачених у кримінальному провадженні, а також поведінку учасників кримінального провадження, що узгоджується з критеріями розумності строків кримінального провадження, визначеними ст. 28 КПК України.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 грудня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4