Постанова
Іменем України

16 червня 2020 року

м. Київ
справа № 140/2770/16-к
провадження № 51-6309 км 19

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 листопада 2019 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Згурівка Згурівського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Згідноз вироком суду, 11 липня 2016 року о 21.00 год, ОСОБА_7 , перебуваючи разом із своїм батьком ОСОБА_8 , поруч зі ставком в с. Селевінці Немирівського району, зустрівши неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , маючи намір на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, ігноруючи загальноприйняті елементарні норми поведінки та моральні принципи у суспільстві та використовуючи малозначний привід, ОСОБА_8 завдав ОСОБА_9 одного удару ногою по спині, від якого останній впав у ставок.

Після чого, продовжуючи хуліганські дії, ОСОБА_8 підійшов до батька неповнолітнього ОСОБА_10 ОСОБА_11 , який знаходився поруч із ними, та завдав йому одного удару рукою в обличчя, внаслідок чого останній впав на землю.

В цей час до даного місця підійшов ОСОБА_7 , який,усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер дій свого батька ОСОБА_8 , їх спрямованість, діючи спільно із ним, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, завдав ОСОБА_11 близько п`яти ударів кулаками в обличчя.

Внаслідок спільних протиправних дій ОСОБА_7 таОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_11 були спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 листопада 2019 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 було залишено без змін.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог вказує на те, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 ґрунтуються на недопустимих доказах, зокрема на копіях, а не оригіналах процесуальних документів, а також документах, законність яких не можливо перевірити. Заперечує правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК, оскільки під час події злочину, останній керувався особистою неприязню до потерпілого, а не з метою порушити громадський порядок. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки не містить мотивів, з яких відкинуто доводи апеляції сторони захисту.

Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні захисник підтримав касаційну скаргу та просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення касаційної скарги та просив судове рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 КПК.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Отже, дослідивши обставини встановленні під час кримінального провадження, надавши доказам належну оцінку, суд дійшов вмотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК.

Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.

Перевіривши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд надав належну оцінку доводам апеляційної скарги сторони захисника та навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника в інтересах ОСОБА_7 , апеляційний суд навів належні і достатні мотиви та підстави ухвалення рішення і не встановив неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування чи зміну вироку суду першої інстанції.
Доводи щодо недоведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні саме кримінального правопорушення, за який його засуджено, аналогічні викладеним у касаційній скарзі захисника, були перевірені судом апеляційної інстанції, який визнав їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам. Апеляційний суд проаналізував такі доводи, дав на них вичерпні відповіді та, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника, відповідно до вимог ст. 419 КПК зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.

Разом із тим, під час перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_7 , у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК, за обставин, встановлених судом і детально викладених у вироку, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах і є правильним.

Цей висновок підтверджується, як показаннями самого засудженого ОСОБА_7 , котрий не заперечував, що в день події, знаходячись біля ставка, приймав участь в конфлікті з потерпілим ОСОБА_11 , під час якого останній отримав тілесні ушкодження. При цьому, обставини конфлікту ОСОБА_7 з потерпілим ОСОБА_11 підтвердила свідок ОСОБА_12 , яка зазначила про те, що її чоловік ОСОБА_7 першим зробив дітям зауваження, а потім під час сутички з потерпілим скинув його в ставок.
Крім того, за змістом показань потерпілого ОСОБА_11 , коли він вступився за неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 завдали йому декілька ударів по голові та тулубу і кинули в ставок. При цьому, неповнолітні ОСОБА_10 і ОСОБА_9 були налякані та кричали, а на місце події прибігли сусіди й викликали поліцію.
Також, як повідомили свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , засуджений та його батько розпочали конфлікт з приводу вилову риби у ставку, під час якого вдарили ОСОБА_9 від чого він впав в ставок, а коли за них вступився ОСОБА_11 , вони його побили.
Між тим, обставини наявності конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 підтвердили свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які на крики потерпілих прибігли до ставка, де дізналися, що ОСОБА_7 та ОСОБА_13 вдарили неповнолітнього ОСОБА_9 та побили потерпілого ОСОБА_11 .
Ці показання узгоджуються між собою та з іншими доказами у кримінальному провадженні, зокрема: даними протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_11 від 25 серпня 2016 року, під час якого він відтворив механізм завдання йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , а також даними висновку судово-медичної експертизи № 159 від 12 липня 2016 року, проведеної на підставі постанови слідчого СВ Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області від 12 липня 2016 року, тощо.
Твердження захисника про неправильну кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК, який не мав умислу порушувати громадський порядок, а діяв з особистої неприязні до потерпілого, є безпідставними.
Основними критеріями відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, між іншим, є об`єкт злочину і така ознака суб`єктивної сторони, як його мотив.
Так, зі змісту ст. 296 КК, вбачається, що об`єктом захисту цієї норми є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, який відображається у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Мотивом хуліганства є неповага до суспільства, однак, причини вчинення таких дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, фактичною підставою кваліфікації кримінального правопорушення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК, стали об`єктивні дані (обставини), досліджені в судовому засіданні й зазначені у вироку. Під час юридичної оцінки цих даних були з`ясовані: причина виникнення конфлікту; місце вчинення протиправних дій, обстановка та обставини, за яких відбувався перебіг протиправного посягання; форма та характер дій обвинуваченого.

При цьому, як правильно установив суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, ОСОБА_7 , знаходячись зі своїм батьком у громадському місці біля ставку у присутності свідків, використовуючи незначний привід, розпочали конфлікт, під час якого в активній формі із використанням фізичного насильства відносно потерпілих неповнолітнього ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , посягали саме на порушення громадського порядку із особливою зухвалістю, викликаною їхнім бажанням показати свою зверхність, пов`язану із неповагою до людської гідності та байдужим ставленням до законів і сталих правил поведінки в суспільстві.
З огляду на ці обставини та їх кримінально-правове значення було зроблено висновок про наявність у діях ОСОБА_7 ознак хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб.
Твердження аналогічного змісту висловлював захисник й у своїй апеляційній скарзі. Апеляційний суд обґрунтовано визнав їх безпідставними, мотивувавши свої висновки належним чином, і з ними погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Що стосується доводів у касаційній скарзі про недопустимість доказів у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх неприйнятними з огляду на таке.
Так, відповідно до ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з положеннями ч. 5 ст. 217 КПК рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування приймається прокурором.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на підставі постанови прокурора Немирівської місцевої прокуратури від 28 вересня 2016 року матеріали у виді належним чином завірених копій документів відносно підозрюваного ОСОБА_7 були виділені із кримінального провадження № 0000389 в окреме провадження у зв`язку з неможливістю під час досудового розслідування встановити фактичне місце перебування підозрюваного ОСОБА_7 (а.п. 75-77).
Отже, зважаючи на те, що докази використані у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 отримані та виділені в окреме провадження, в порядку встановленому КПК, вони правильно були визнані судом допустимими.
Таким чином, враховуючи те, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставою для скасування ухвали апеляційного суду, не встановлено, тому касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147- VIIIвід 03 жовтня 2017 року, суд

ухвалив:
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню

не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_17