Номер провадження: 11-сс/813/466/20
Номер справи місцевого суду: 947/3797/20 1-кс/947/1959/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.03.2020 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000116, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.03.2020 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, яке 26.02.2020 року вилучене під час проведення обшуку в приміщенні Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради за адресою: вул. Єврейська, 21, м. Білгород-Дністровський, Одеської області.
Своє рішення про накладення арешту на зазначене майно слідчий суддя мотивував тим, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, що свідчить про наявність необхідності в забезпеченні їх збереження. Крім того, в рамках даного кримінального провадження планується проведення комп`ютерно-технічної експертизи, для забезпечення проведення якої наявна необхідність в наданні експерту вилучених системних блоків та жорсткого диску, для отримання важливої для кримінального провадження інформації.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, представник Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.03.2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно в рамках зазначеного кримінального провадження.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що перелік майна на який накладено арешт оскаржуваною ухвалою (276 будівельних паспортів) не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження та не співпадає з тим переліком майна, на яке ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2020 року надано дозвіл на проведення обшуку в Управлінні містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради, що розташоване за адресою: вул. Єврейська, 21, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, з метою виявлення та вилучення актів №КБ-3, №КБ-2в від 14.08.2019 року, акти №КБ-3, КБ-2в від 23.09.2019 року щодо виконання ТОВ «Південьбудізол» робіт по реконструкції очисних споруд на території міськрайону «Радужний» смт. Затока міста Білгород-Дністровського, договір №15 від 15.02.2019 року, додаткова угода №1 від 01.04.2019 року укладені між Затоківською селищною радою та ТОВ «Південьбудізол», тендерна документація, щодо виконання ТОВ «Південьбудізол» робіт по реконструкції очисник споруд на території мікрорайону «Радужний» смт. Затока міста Білгород-Дністровського, а також список складу осіб, які входять до тендерної комісії, а також інші супутні документи, що мають значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.
Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням вимог КПК, в результаті чого слідчим суддею було допущено неповноту судового розгляду, а висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Вказує, що представника апелянта не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Наголошує, що Управління не приймає жодним чином участь в тендерах та не є розпорядником бюджетних коштів, а вилучені будівельні паспорти не мають жодного відношення до вищевказаного кримінального провадження, зокрема до кримінальних правопорушень, інкримінованих фігуранту даного кримінального провадження ОСОБА_8 , та є вилученим майном, оскільки не було надано дозвіл ухвалою слідчого судді на їх відшукання.

Учасники апеляційного провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, однак до суду не з`явились.
Від прокурора надійшла заява, в якій він просить апеляційний розгляд проводити за його відсутності. Від представника власника майна надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за його відсутності з метою забезпечення оперативності апеляційного провадження, в якій зазначив, що підтримує подану ним апеляційну скаргу в повному обсязі.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, відповідно до яких неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників апеляційного розгляду та, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, не здійснювати технічну фіксацію судового провадження.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя не дотримався вищевказаних вимог Закону та практики ЄСПЛ, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно у рамках зазначеного кримінального провадження.
Як убачається з матеріалів провадження органами досудового розслідування встановлено, що 15.11.2019 року до Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, надійшло повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від УСБУ в Одеській області про те, що посадові особи Затоківської селищної ради разом із посадовими особами ТОВ «Південьбудізол» вчинили службове підроблення, а саме внесли завідомо неправдиві відомості до договору №15 від 15.01.2019 року «Про закупівлю робіт» що нібито укладений між Затоківською селищною радою і ТОВ «Південьбудізол», а також до актів №КБ-3, №КБ-2в від 14.08.2019 року та до актів №КБ-3, №КБ-2в від 23.09.2019 року, щодо виконання товариством робіт по реконструкції очисних споруд на території мікрорайону «Радужний» смт. Затока м. Білгород-Дністровського, які фактично не проводилися.
За даним фактом, прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури 15.11.2019 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000116, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та за №0000117, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2020 року надано дозвіл на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення документів, що мають значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Однак відповідно до матеріалів провадження в ході проведеного обшуку 26.02.2020 року в приміщенні Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради за адресою: вул. Єврейська, 21, м. Білгород-Дністровський, Одеської області вилучено майно (будівельну документацію та комп`ютерну техніку), яке не має жодного відношення до кримінального провадження, та яке було зазначено в клопотанні слідчого про накладення арешту, на що слідчий суддя безпідставно уваги не звернув. Апеляційний суд констатує, що клопотання про накладення арешту на майно не містить обґрунтування відносно того, що вилучене майно має відношення до даного кримінального провадження. Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився та не надав суду пояснень в обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з наведеного апеляційний суд доходить висновку, що вилучене в ході обшуку майно, яке не входить до переліку, щодо якого надано дозвіл ухвалою слідчого судді від 14.02.2020 року, жодним чином не стосується даного кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 5 ст. 191 КК України, а тому не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно з п.2 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Натомість задоволення слідчим суддею клопотання слідчого про накладення арешту на вищевказане майно призвело до порушення дотримання пропорційності між інтересами досудового розслідування та наслідками для власника майна, що в свою чергу призвело до порушення звичного режиму роботи Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради, яке не може виконувати свої обов`язки.
Посилання слідчого судді на те, що майно, на яке накладено арешт, містить відомості на підтвердження факту чи обставин можливого вчинення кримінальних правопорушень та відповідає категорії речових доказів є безпідставними, оскільки ані клопотання, ані ухвала слідчого судді не містить належного мотивування та обгрунтування такого висновку. Само по собі визнання вилученого в ході проведення обшуку майна речовим доказом з перерахуванням зазначеного майна не може слугувати підставою для такого висновку.
Крім того, апеляційний суд не може прийняти як належне посилання слідчого судді як на підставу накладення арешту необхідність проведення комп`ютерної технічної експертизи, оскільки поставлені у постанові слідчого про призначення експертизи питання носять загальний порядок та направлені лише на отримання інформації, яка могла міститися та міститься на даний час на жорсткому диску, який належить ОСОБА_9 , та на системному блоку комп`ютера, однак не зазначено, яке відношення вказані носії інформації мають до даного кримінального провадження.
При цьому колегія суддів констатує той факт, що само по собі вилучення жорсткого диску у особи, яка як свідчать матеріали справи не має жодного відношення до даного кримінального провадження та накладення в подальшому арешту на зазначене майно, грубо порушує право власника на володіння цим майном.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що слідчий суддя за відсутності підстав для накладення арешту повинен був відмовити в задоволенні необґрунтованого клопотання слідчого, однак задовольняючи вищевказане клопотання прийняв рішення, яке не відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги представника власника майна є обґрунтованими.

Висновки апеляційного суду.
Приймаючи до уваги встановлені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність прийнятого слідчим суддею рішення про накладення арешту на вищевказане майно, яке у даному випадку не має жодного відношення до зазначеного кримінального провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді незаконною та невмотивованою, та приходить до висновку про те, що при розгляді клопотання та постановленні ухвали допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливлювали прийняття законного та обґрунтованого рішення, які у відповідності до вимог ст. 409 та ст. 412 КПК України є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргупредставника Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради адвоката ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.03.2020 року, якою накладено на майно, вилучене 26.02.2020 року під час проведення обшуку в приміщенні Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради за адресою: вул. Єврейська, 21, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, в рамках кримінального провадження №0000116, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно (документи та комп`ютерну техніку), яке 26.02.2020 року було вилучене під час проведення обшуку в приміщенні Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради за адресою: вул. Єврейська, 21, м. Білгород-Дністровський, Одеської області.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3