Справа № 372/389/20
Провадження 1-кс-114/20
ухвала
Іменем України
28 січня 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання слідчого СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000166 від 28.01.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, яке обґрунтовує тим, що 28.01.2020 року до Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області надійшла заява від директора ТОВ «Українка» ОСОБА_4 , про те, що 04.04.2013 між ТОВ «Українка» в особі директора ОСОБА_5 та ТОВ «СОФТТРЕЙД» в особі директора ОСОБА_6 , було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме цілісного майнового комплексу, будинку побуту, літера А, що знаходиться в Київській області, Обухівському районі, м. Українці по вул. Юності 6, вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , про що зроблено запис в реєстрі за №782. Відповідно до вказаного договору, вартість даного комплексу становить 2 599 926,00 грн., та кошти за вказаним договором ТОВ «СОФТТРЕЙД» мало сплатити ТОВ «Українка» до 31 грудня 2013 року. Станом на 28.01.2020 свої зобов`язання за вказаним договором ТОВ «СОФТТРЕЙД» не виконало та грошові кошти на рахунок ТОВ «Українка» не перерахувало, що підтверджується виписками з рахунку ТОВ «Українка», за період час з 2013 по 2020 роки, а саме з рахунку АТ «Райфайзен Банк АВАЛЬ» № НОМЕР_1 , м. Київ, МФО 380805. Окрім цього, 22.02.2016р. ОСОБА_6 під час проведення загальних зборів учасників ТОВ «СОФТТРЕЙД» було прийнято рішення про передачу 70% частки ТОВ «СОФТТРЕЙД» ОСОБА_4 , про що складено протокол № 10 зазначених зборів, окрім цього, на підставі вказаного протоколу ОСОБА_6 було зроблено письмову заяву про передачу вказаної частки ТОВ «СОФТТРЕЙД» ОСОБА_4 , яку посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , про що внесено відомості в реєстр за №223. Однак, не зважаючи на вказані обставини, 24.01.2020 посадовими особами ТОВ «СОФТТРЕЙД», не провівши розрахунки за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 04.04.2013, який було укладено між ТОВ «Українка» в особі директора ОСОБА_5 та ТОВ «СОФТТРЕЙД» в особі директора ОСОБА_6 , було відчужено вказаний об`єкт нерухомого майна, та за договором купівлі-продажу від 24.01.2020, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9 , продано цілісний майновий комплекс, будинок побуту, літера А, що знаходиться в АДРЕСА_1 , ОСОБА_10 . Таким чином, посадові особи, шахрайським шляхом заволоділи та розпорядились на власну користь нерухомим майном - цілісним майновим комплексом, будинком побуту, літера А, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Будучи допитаний як потерпілий, ОСОБА_4 показав, що 20.06.1995 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб було внесено відомості про державну реєстрацію ТОВ «Українка». Станом на 1995 рік у вказаного товариства було 14 осіб-засновків, та у 1995 році ТОВ «Українка» отримало право власності на цілісний майновий комплекс, будинок побуту, літера А, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Директором зазначеного товариства того часу була ОСОБА_11 .. У 2008 році ОСОБА_4 та інші особи увійшли до переліку засновників ТОВ «Українка», таким чином з того часу у ТОВ «Українка» мало 23 засновників. З 2008 по 2018 роки директором ТОВ «Українка» була ОСОБА_5 5.12.2018 на зборах учасників ТОВ «Українка» ОСОБА_4 призначено на посаду директора ТОВ «Українка». З 2008 року з метою отримання права власності на майно, а саме цілісний майновий комплекс, будинок побуту, літера А, що знаходиться в Київській області, Обухівському районі, м. Українці по вул. Юності 6, Українська міська рада звернулась з позовом до різних судових інстанцій, однак результатом розгляду зазначених судових спорів за ТОВ «Українка» було визнано право власності на оспорюване нерухоме майно. Так, 04.04.2013 між ТОВ «Українка» в особі директора ОСОБА_5 та ТОВ «СОФТТРЕЙД» в особі директора ОСОБА_6 , було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме цілісного майнового комплексу, будинку побуту, літера А, що знаходиться в Київській області, Обухівському районі, м. Українці по вул. Юності 6, вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , про що зроблено запис в реєстрі за №782. Відповідно до вказаного договору, вартість даного комплексу становить 2 599 926,00 грн., та кошти за вказаним договором ТОВ «СОФТТРЕЙД» мало сплатити ТОВ «Українка» до 31.12.2013 року. Протягом тривалого часу Українська міська рада намагалася отримати право власності на вказаний комплекс, та довести факт незаконного отримання у власність ТОВ «Українка» майнового комплексу. Однак, в судовому порядку було доведено факт законного набуття у власність майнового комплекс у ТОВ «Українка». ТОВ «Українка» неодноразово усно та письмово повідомляла ТОВ «СОФТТРЕЙД», а саме директора та членів, про необхідність сплати грошових коштів за договором купівлі-продажу від 04.04.2013, однак останні дану вимогу ігнорували. Оскільки постійно йшли суди з приводу визнання права власності на вказане майно, то ТОВ «Українка» чекало їх закінчення, при цьому безпосередньо була позивачем та брала участь у вказаних судових спорах. Так, в січні 2020 року ОСОБА_4 проглядав інформацію відносно права власності на цілісний майновий комплекс, будинок побуту, літера А, що знаходиться в АДРЕСА_1 та побачив, що право власності на вказане майно було змінене. Так, 24.01.2020 о 15 год. 40 хв. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності на майно, а саме цілісний майновий комплекс, будинок побуту, літера А, що знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу №127 від 24.01.2020. Після цього, з реєстру судових рішень ОСОБА_4 стало відомо, що 17.12.2019 рішенням судді ОСОБА_12 . Господарського суду Київської області було визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора КП КОР «Готово» ОСОБА_13 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від (індексний номер 32296683) від 09.11.2016 реєстрацію права власності на цілісний майновий комплекс, будинок побуту, літера А, що знаходиться в Київській області, Обухівському районі, м. Українці по вул. Юності 6 за Українською міською радою та відновлено право власності за ТОВ «СОФТТРЕЙД», за договором купівлі-продажу від 04.04.2013. Таким чином, посадовими особами ТОВ «СОФТТРЕЙД», розуміючи, що ТОВ «СОФТТРЕЙД» не розрахувалось з ТОВ «Українка» за нерухоме майно за договором купівлі-продажу від 04.04.2013 відчужує вказане нерухоме майно на користь третіх осіб, а саме ОСОБА_10 . Про те, що ТОВ «СОФТТРЕЙД» не сплатило ТОВ «Українка» вартість зазначеного нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 04.04.2013 підтверджено виписками з банківського рахунку ТОВ «Українка» за період з 2013 по 2020 роки. Отже, посадовими особами ТОВ «СОФТТРЕЙД» було свідомо вчинено шахрайство по відношенню до ТОВ «Українка». Окрім цього, ОСОБА_4 долучив копію нотаріально посвідченої заяви від ОСОБА_6 про те, що він передає ОСОБА_4 частку ТОВ «СОФТТРЕЙД» у розмірі 70 %, яку було посвідчено 22.02.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , про що внесено відомості в реєстрі за №223, а також протокол №10 загальних зборів Учасників ТОВ «СОФТТРЕЙД» від 22.02.2016, на якому ОСОБА_6 було прийнято відповідне рішення. Відповідно до Інформаційної довідки №197862379 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, цілісний майновий комплекс, будинок побуту, літера А, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_10 .

Слідчий в судове засідання не з`явився, просив розглядати клопотання без участі слідчого та прокурора, вимоги клопотання підтримав в повному обсязі, просив не здійснювати фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів, в тому числі не здійснювати аудіо запис та відео запис за допомогою технічних засобів.

Судом встановлено, що СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0000166 від 28.01.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого від 28.01.2020 року цілісний майновий комплекс, будинок побуту, літера А, що знаходиться в АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом.

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання до задоволення не підлягає виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Такі дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь - яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно із частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із частиною першою статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів клопотання, воно не містить жодних доказів, які б підтверджують необхідність накладення арешту на вище вказане майно, як того вимагає ст.171 КПК України, також не вбачається доказів того, що незастосування арешту призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна, тобто клопотанням не доведено розумності та співмірності обмеження права користування.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Разом з тим, слідчим лише перелічено норми КПК щодо арешту майна, проте не обґрунтовано належним чином необхідність арешту, хоча обов`язок доведення необхідності арешту майна та наявності відповідних ризиків, законодавцем покладено на особу, що звернулася з клопотання про арешт майна.

Слідчий в клопотанні зазначив, що метою арешту вищезазначеного комплексу є перешкоджання подальшого відчуження вказаного нерухомого майна, його поділу, об`єднання тощо, проте відповідних доказів не надав. Оскільки цілісний майновий комплекс, будинок побуту, який зазначений в клопотання слідчого не підпадає під визначення майна зазначеного у ст. 170 КПК України, та визнаний постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.1.2016 року у справі №011/2685/13 за територіальною громадою м. Українка в особі Української міської ради яка не є, ані підозрюваним, ані обвинуваченим, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, необхідно відмовити.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про арешт майна.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1