Справа № 294/209/18
Провадження № 1-кп/282/39/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2020 року
смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі

головуючого - судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

потерпілого: ОСОБА_6

представника потерпілого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000212 від 29.04.2016 рокупо обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого як фізична особа підприємець, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 достовірно знаючи про те, що житель с. Троща, Чуднівського району, Житомирської області ОСОБА_6 має значні грошові заощадження, вирішив заволодіти вказаними коштами шляхом шахрайства.

З цією метою ОСОБА_4 , 11 січня 2014 року близько 09 години ранку прийшов до будинку ОСОБА_6 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де під приводом придбання млина та проведення ремонтних робіт у приміщенні свинарника, в якому він мав намір встановити вказаний млин, попросив у ОСОБА_6 , тимчасово позичити йому для цього кошти та запевнив останнього, що кошти він поверне до кінця 2015 року.

Будучи введеним ОСОБА_4 , в оману, ОСОБА_6 , передав ОСОБА_4 , грошові кошти в сумі 5000 доларів США, що по курсу Національного банку України становило 799,30000 грн., за 100 доларів США, на суму 39965 грн., а також 21000 гривень, а всього на суму 60965 грн., якими ОСОБА_4 , розпорядився на власний розсуд.

З метою повторного заволодіння коштами ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , в останніх числах січня 2014 року в денний час прийшов в будинок до ОСОБА_6 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де під приводом придбання фрези до трактора, попросив у ОСОБА_6 , тимчасово позичити йому для цього кошти та запевнив останнього, що кошти він поверне до кінця 2015 року.

Будучи введеним ОСОБА_4 , в оману, ОСОБА_6 , передав ОСОБА_4 , грошові кошти в сумі 6000 гривень, якими ОСОБА_4 , розпорядився на власний розсуд.

З метою повторного заволодіння коштами ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , в період з 08 по 22 травня 2015 року близько 9 години ранку прийшов в будинок до ОСОБА_6 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де під приводом придбання хлібопекарні у жителя с. Молочки, Чуднівського району, Житомирської області ОСОБА_8 , попросив у ОСОБА_6 , тимчасово позичити йому для цього кошти та запевнив останнього, що кошти він поверне до кінця 2015 року.

Будучи введеним ОСОБА_4 , в оману, ОСОБА_6 , передав ОСОБА_4 , грошові кошти в сумі 8000 гривень, якими ОСОБА_4 , розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_6 була завдана матеріальна шкода на загальну суму 74965 грн.

Дії ОСОБА_4 , які виразились у шахрайстві, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, що завдало значної шкоди потерпілому, органами досудового розслідування кваліфіковані правильно, за ч. 2 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що жодних коштів в 2014 році у ОСОБА_6 не позичав. Ствердив, що у 2013 році підписав мирову угоду з ТОВ «Аграрний фонд Терещенка» відповідно до якої останні виплатили йому 50 000 грн. на підставі рішення Апеляційного суду Житомирської області від 14.10.2013 року. На початку 2014 року продав автомобіль Рено Трафік та купив дешевший автомобіль Рено Кенго, а тому у нього були заощадження. Млин купив у листопаді 2014 року, що стверджується актом про підключення світла у вересні 2014 року розпискою від ОСОБА_9 про продаж обладнання до млина та свідками які допомагали йому розвантажити млин. Фрезу купляв у Вінниці. Осінню 2014 року купляв хлібопекарню. Запевнив суд, що потерпілий спочатку стверджував, що позичив йому гроші на купівлю млина якого він купив нібито у 2013 році, написавши заяву на ім`я начальника міліції в іншій заяві на ім`я прокурора стверджують про 2014 рік. Звернув увагу суду, що ні в січні 2013 року, ні в січні 2014 року жодних коштів у ОСОБА_6 не позичав. Позичав гроші в сумі 5 000 грн. на покупку тюкопреса у 2012 чи 2013 році. Домовились, що ці гроші він відпрацює шляхом допомоги по господарству, що він і робив протягом декількох років. 17 березня чи 17 квітня 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у своєму домогосподарстві закрили дружину ОСОБА_4 та вимагали від нього розписку про повернення коштів. Вони домовились, що 2 000 грн. ОСОБА_4 віддасть у суботу на наступний день. Він думав, що це йде розмова про кошти у сумі 5 000 грн. які позичав. Про заощадження які були у ОСОБА_6 та ОСОБА_10 не знав. Млина купляв за 50 000 грн. На даний момент млина у нього немає у зв`язку з тим, що він його продав. ОСОБА_11 привозив за його проханням млина з Тернопільської області біля Камянець-Подільська. У 2014 році проводив ремонтні роботи у приміщенні колишніх свинарників, за адресою АДРЕСА_2 , за кошти які заощадив. Млин купив на кошти які вилучив із продажу трактора, тюкопресу, плуга, косілки у липні-серпні 2014 року. До подій які відбулись із дружиною вимоги про повернення коштів від ОСОБА_6 в його адресу не висувались. До цих подій часто відвідував домогосподарство ОСОБА_6 та ОСОБА_10 .
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , за ч.2 ст.190 КК України, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:
-даними в судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_6 про те, що у 2014 році, будучи у дружніх відносинах, ОСОБА_4 попросив у нього гроші на придбання млина. Потерпілий погодився та запропонував зайти до нього у будинок щоб передати кошти. 11 січня 2014 року ОСОБА_4 прийшов до нього у будинок де він позичив гроші у сумі 5 000 доларів та 21 000 гривень. Приблизно у травні 2014 року прийшов знову та попросив позичити ще гроші для придбання трактора у сумі 6 000 гривень які потерпілий йому позичив. Через деякий час прийшов знову та просив позичити гроші на хлібопіч у сумі 8 000 гривень, які потерпілий йому позичив, при цьому ОСОБА_6 , запитав коли ОСОБА_4 поверне гроші на що він відповів «в кінці 2015 року». У 2015 році привізши сіно ОСОБА_6 упав з воза та поламав ребра. ОСОБА_10 , неодноразово просила ОСОБА_4 віддати кошти для проведення операції на що він їй відмовляв. Коли приїхав ОСОБА_6 , з лікарні пішов особисто до ОСОБА_4 по гроші та останній ствердив, що у нього немає грошей. Одного дня повз будинок ОСОБА_6 проїжджала на велосипеді дружина ОСОБА_4 яку потерпілий запросив у будинок для вирішення питання з повернення боргу. Коли дружина ОСОБА_4 зайшла у будинок ОСОБА_6 та тричі телефонувала до чоловіка однак він не приходив. Через деякий час ОСОБА_4 прибіг у домогосподарство ОСОБА_6 . ОСОБА_6 намагався вийти до ОСОБА_4 на подвір`я, однак він притиснув його дверима та невідпускав. ОСОБА_10 вийшовши з будинку іншою стороною відтягнула ОСОБА_4 від дверей та запропонувала вирішити питання з повернення боргу. ОСОБА_10 запропонувала ОСОБА_4 написати розписку. ОСОБА_4 написав розписку, однак не вказав, що це розписка та не вказав суми. Зауважив, що позичав гроші багатьом односельчанам які повертали йому їх назад. До 2014 року будь яких коштів ОСОБА_4 не позичав. ОСОБА_4 по господарству йому не допомагав. Були заощадження у сумі 8 000 доларів та 35 000 гривень від продажу будинку. При передачі коштів ОСОБА_4 у будинку була ОСОБА_10 та ОСОБА_12 з дитиною. ОСОБА_10 брала кошти у кімнаті, де була ОСОБА_12 з дитиною. Племінник ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , який привозив млина ОСОБА_4 розповідав, що запитував ОСОБА_4 де він узяв гроші на що останній відповів, що позичив у ОСОБА_6 . Про повернення процентів за користування позиченими грошима ОСОБА_6 ніколи не говорив. Ствердив, що не перешкоджав дружині ОСОБА_4 вийти з будинку. Ініціатива стосовно написання розписки була ОСОБА_6 . Розписку ОСОБА_4 писав добровільно в присутності ОСОБА_10 . В день коли ОСОБА_4 писав розписку, ОСОБА_6 звернувся до поліції з повідомленням про вчинення злочину.
-даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що у 2010 році позичала у ОСОБА_6 та ОСОБА_10 кошти у сумі 20 000 гривень які повернула. У січні 2014 року мали оперувати доньку, а коштів на операцію не було. Зателефонувала до ОСОБА_15 та запитала чи не позичать кошти на операцію, на що вони погодились. Близько 9 години, 11 січня 2014 року, приїхавши до будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_10 почала їх гукати. Вийшла ОСОБА_10 та повідомила, що гроші позичила ОСОБА_4 . Яку суму точно не пам`ятає, однак зазначає, що 5 000 чи то гривень чи то доларів та 21 000 чи 35 000 гривень. Коли під`їжджали до будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_10 бачила, як ОСОБА_4 виходив від них, тримаючи щось у руках. Розмовляли з ОСОБА_10 , яка пропонувала вернути ОСОБА_4 та позичити гроші ОСОБА_14 , на що остання відмовилась сказавши, якщо вже позичили то так мало бути. Два чи два з половиною роки тому зателефонувала ОСОБА_10 та повідомила, що ОСОБА_4 не хоче віддавати гроші. Знає, що заощадження у ОСОБА_6 та ОСОБА_10 були від продажі будинку. У 2010 році позичали у ОСОБА_6 та ОСОБА_10 20 000 гривень, таку суму і віддали. Запевнила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 і іншим односельчанам позичали гроші.
-даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що на різдво 6 січня 2014 року приїхала з дітьми до ОСОБА_6 та ОСОБА_10 в гості. 11 січня 2014 року після 9 години ранку, ОСОБА_4 прийшов до ОСОБА_6 та ОСОБА_10 позичати гроші. Чула, але не бачила, як ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , давали ОСОБА_4 гроші. В цей день приходила ОСОБА_14 до ОСОБА_6 та ОСОБА_10 щоб позичити гроші. Запевнила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 і іншим односельчанам позичали гроші. Завжди розповідають, кому та скільки позичають грошей. ОСОБА_6 розповідав, що має прийти ОСОБА_16 за грошима. 11 січня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_10 позичили ОСОБА_4 5 000 доларів та 21 000 гривень. Знала, що гроші у ОСОБА_6 та ОСОБА_10 були однак не знала де вони лежать. Знає, що заощадження у ОСОБА_6 та ОСОБА_10 були від продажі будинку. Ствердила, що побачила ОСОБА_14 11 січня 2014 року о 10 годині 30 хвилин, а коли саме вона під`їхала до будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_10 не знає. ОСОБА_14 приїхала в момент, коли ОСОБА_4 виходив з будинку. 11 січня 2014 року ОСОБА_6 привів ОСОБА_4 у будинок і сказав до ОСОБА_10 , що прийшов ОСОБА_4 , давай позичимо йому гроші. ОСОБА_10 пішла у іншу кімнату взяла гроші принесла ОСОБА_4 та сказала щоб він перерахував. ОСОБА_4 , перерахував гроші і сказав: Так тут 5 000 доларів та 21 000 гривень!
- даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що у листопаді 2014 року своїм трактором допомагав ОСОБА_4 перевозити млина. Млина привіз ОСОБА_11 . Коли розвантажували млина був присутній ОСОБА_6 15 років тому дружина позичала у ОСОБА_6 гроші. Усе село розмовляє, що ОСОБА_6 позичив гроші ОСОБА_4 , а він не повертає. На його думку, якщо б позичили гроші, то повинна б була бути якась довіреність. Ствердив, що ОСОБА_4 допомагав по господарству ОСОБА_6
- даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_18 про те, що допомагав ОСОБА_4 накривати млина в середині серпня три або чотири роки назад. Також допомагав розвантажувати млина в середині чи кінці листопада. Млина привіз ОСОБА_11 - ОСОБА_6 допомагав розвантажувати та накривати млина. Відомо, що ОСОБА_6 позичив гроші ОСОБА_4 . Ствердив, що ОСОБА_4 допомагав по господарству ОСОБА_6
- даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що його дядько ОСОБА_6 сказав йому про позичені гроші ОСОБА_4 на млин, якого він привозив своїм вантажним автомобілем «Камаз» приблизно пізньою осінню чи зимою 2014 року. Ствердив, що їздив з ОСОБА_4 у Тернопільську область по млина та під час дороги запитував у ОСОБА_4 , де він узяв такі кошти на придбання млина, на що останній відповів, що позичив у його дядька ОСОБА_6 , однак яку суму не сказав. Млина привіз у Трощу на ферму де його і вивантажували. Зазначив, що ОСОБА_6 не просив його іти до ОСОБА_4 , щоб той віддав гроші, однак при зустрічі з ОСОБА_4 сказав йому: «Якщо взяв гроші, то віддай». Про конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 щодо грошей йому розповіли люди в селі. При розмові з ОСОБА_6 він йому повідомив, що позичив гроші у сумі 5 000 тисяч доларів ОСОБА_4 , однак розписки у нього не брав. ОСОБА_6 завжди йому говорив, що гроші у нього є і коли потрібно зможе позичити.
- даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що 11 січня 2014 року позичили ОСОБА_4 гроші у сумі 5 000 доларів та 21 000 гривень на покупку трактора. Її чоловік ОСОБА_6 на протязі тривалого часу допомагав ОСОБА_4 в приготуванні приміщення для млина. У кінці квітня 2015 року позичили ОСОБА_4 ще 6 000 гривень те через місяць півтора ще 8 000 гривень. 3 липня 2015 року ОСОБА_6 привізши сіно упав з воза та поламав ребра. ОСОБА_10 неодноразово просила ОСОБА_4 віддати кошти для проведення операції, на що він їй відмовляв. Коли приїхав ОСОБА_6 з лікарні пішов особисто до ОСОБА_4 по гроші та останній ствердив, що у нього немає грошей. Ствердила, що коли ОСОБА_4 виорав город то вона заплатила йому за це 300 гривень, а її чоловік ОСОБА_6 завжди давав йому соляру. 12 березня 2016 року ОСОБА_10 та ОСОБА_6 зустріли ОСОБА_4 біля млина та запропонували йому прийти до них у домогосподарство для вирішення питання з повернення грошей, на що він погодився та запевнив, що через декілька днів прийде до них, однак так і не прийшов. Тоді ОСОБА_10 запропонувала ОСОБА_6 запросити у домогосподарство дружину ОСОБА_4 ОСОБА_19 . Через кілька днів ОСОБА_19 зайшла до їхнього домогосподарства та ОСОБА_10 запропонувала їй вирішити питання з повернення грошей на, що ОСОБА_19 запитала: «Скільки він вам винен?». ОСОБА_19 тричі телефонувала до чоловіка, однак він не приходив. Через деякий час ОСОБА_4 прибіг у домогосподарство ОСОБА_6 . ОСОБА_6 намагався вийти до ОСОБА_4 на подвір`я, однак він притиснув його дверима та не відпускав. ОСОБА_10 вийшовши з будинку іншою стороною відтягнула ОСОБА_4 від дверей та запропонувала вирішити питання з повернення боргу. ОСОБА_10 запропонувала ОСОБА_4 написати розписку. ОСОБА_4 написав розписку, однак не вказав, що це розписка та не вказав суми. Зазначила, що у них з ОСОБА_6 були заощадження у сумі 8 000 доларів від продажу будинку. При передачі коштів ОСОБА_4 у будинку був ОСОБА_6 та ОСОБА_12 з дитиною. Запевнила, що і іншим односельчанам позичали гроші. Ствердила, що 11.01.2014 року приходила ОСОБА_14 , щоб позичити гроші, однак ОСОБА_10 повідомила, що гроші позичили ОСОБА_4 . ОСОБА_10 запропонувала повернути ОСОБА_4 та позичити гроші ОСОБА_14 , на що остання відмовилась. Ствердила, що наскільки вона пам`ятає то трактор, косарку, плуг та граблі ОСОБА_4 продав ОСОБА_20 у 2017 році. На запитання захисника обвинуваченого повідомила про те, що чекаючи в приміщенні суду на запрошення у зал засідання для дачі показань, чула як невиховано виступав обвинувачений та обманював. Запевнила, що чула лише ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що він голосно говорив, а покази інших учасників судового засідання не чула.
- даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_19 про те, що 18 березня 2016 року добиралась до роботи, коли біля будинку Колесників, ОСОБА_6 зупинив її та запропонував зайти у домогосподарство для розмови з ОСОБА_10 . Взявши її під руку наполіг зайти у домогосподарство. Вони зайшли на подвір`я до прибудови, яка знаходилась біля будинку та зачинив за собою двері повідомивши ОСОБА_19 що вона буде знаходитись у будинку доки ОСОБА_4 не віддасть гроші. Стверджує, що це був перший раз, коли вона дізналась про гроші, які винен ОСОБА_4 ОСОБА_6 . Їхня розмова записувалась на диктофон, який лежав на холодильнику. При розмові погрожував, обзивав та вимагав телефонувати до ОСОБА_4 , щоб приніс гроші. Намагалась додзвонитись до ОСОБА_4 , однак його телефон знаходився поза зоною досяжності та з другого разу додзвонилась і запропонувала чоловікові прийти в домогосподарство ОСОБА_15 , розібратись, що вони хочуть. Приїхавши перший раз в домогосподарство ОСОБА_15 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 сварились через закриті двері на підвищених тонах, коли до ОСОБА_4 хтось зателефонував і він від`їхав. Приїхавши другий раз, ОСОБА_6 вимагав у ОСОБА_4 гроші в сумі 5 000 доларів, на що ОСОБА_4 відповідав, що не позичав ніяких грошей. ОСОБА_6 вимагав у ОСОБА_4 написати розписку, на що останній відповідав, що не буде писати розписку бо грошей не позичав. Однак в подальшому написав розписку. При цьому ОСОБА_4 викликав поліцію. Працівники поліції приїхали, коли ОСОБА_19 , та ОСОБА_4 вже були в дома, опитали їх та ОСОБА_19 відмовилась від подальшого руху справи у зв`язку з тим, що так порадили працівники поліції. Ствердила, що ОСОБА_4 придбав млина у листопаді 2014 року за заощаджені ним кошти. Запевнила, що 11 січня 2014 року ОСОБА_4 був на полюванні. Повідомила, що ОСОБА_4 позичав у Колесників в 2014 році 5 000 гривень на покупку тюкопресу.
- даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_21 , яка повідомила, що знає про те, що ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_6 гроші та не віддає так як про це говорять усі в селі. Запевнила, що позичала у Колесників гроші без розписки та повернула. Запевнила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 і іншим односельчанам позичали гроші.
- даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_22 , яка повідомила, що у 2015 році перебуваючи на посаді слідчого Чуднівського відділу поліції чергувала у слідчо-оперативній групі коли надійшло повідомлення до чергової частини про те, що ОСОБА_15 в с. Троща, утримує у будинку чи складському приміщенні дружину ОСОБА_23 . Черговим був направлений наряд поліції до села Троща однак коли приїхали ОСОБА_19 вже перебувала за місцем свого проживання. При наданні пояснень ОСОБА_19 пояснила, що ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_6 гроші у сумі 5 000 доларів та не віддає, через це ОСОБА_6 утримував її у своєму домогосподарстві. Після надання пояснень ОСОБА_19 написала заяву щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у зв`язку з не завданням їй шкоди. По даному факту відомості до ЄРДР не вносились. Стверджує, що чула з чужих слів про те, що ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_6 гроші написавши розписку однак розписку писав пізніше ніж позичав гроші.
- даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_24 про те, що у 2015 році чергував у слідчо-оперативній групі коли надійшло повідомлення на гарячу лінію 102 від ОСОБА_25 про те, що ОСОБА_15 утримує його дружину. Вони виїхали на виклик, однак коли приїхали ОСОБА_19 вже перебувала за місцем свого проживання. Він та його напарник ОСОБА_22 відбирали пояснення. При наданні пояснень ОСОБА_19 пояснила, що ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_6 гроші та не віддає, через це ОСОБА_6 утримував її у своєму домогосподарстві. Після надання пояснень ОСОБА_19 написала заяву про те, що претензій до ОСОБА_6 немає. По даному факту відомості до ЄРДР не вносились.
- даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_26 про те, що у 2015 чи 2016 році перебуваючи на посаді дільничного інспектора поліції, надійшов виклик про порушення громадського порядку в місцевому магазині с. Троща громадянином Колесником. Була направлена слідчо-оперативна група. Прибувши на місце події та опитавши свідків події, було встановлено, що громадянин ОСОБА_15 виражався словами нецензурної лайки в приміщенні магазину в адресу громадянки ОСОБА_25 . На підставі чого були складені адміністративні матеріали та направленні для розгляду до суду. На підставі рішення суду до ОСОБА_15 застосоване адміністративне стягнення у виді попередження. В поясненнях до даної події ОСОБА_15 вказав, що виражався словами нецензурної лайки в адресу громадянки ОСОБА_25 у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_6 гроші та не віддає.
- даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_27 про те, що осінню 2014 чи 2015 році, точно не пам`ятає, прийшов ОСОБА_4 та запитав чи не можна купити пекарню, на що він погодився. Продав пекарню за 8 000 гривень. Звідки у ОСОБА_4 кошти на пекарню йому невідомо. Стосовно позичених грошей у ОСОБА_6 ОСОБА_4 йому нічого невідомо.
Згідно витягу з кримінального провадження № 0000212 до Єдиного реєстру досудового розслідування 29 квітня 2016 року внесено відомості за фактом вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Згідно витягу з кримінального провадження № 0000501 до Єдиного реєстру досудового розслідування 15 грудня 2017 року внесено відомості за фактом вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Згідно витягу з кримінального провадження № 0000502 до Єдиного реєстру досудового розслідування 15 грудня 2017 року внесено відомості за фактом вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Постановою прокурора Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_28 , від 19 грудня 2017 року матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000212 від 29.04.2016 року, № 0000501 від 15.12.2017 року та № 0000502 від 15.12.2017 року об`єднано в одне провадження за № 0000212.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 29 квітня 2016 року, огляд проводився у одноповерховій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . В середині будівлі розміщено прилад АМ-7 (млин) належний громадянину ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки КП Бердичівського міжміського бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради від 12 лютого 2019 року № 81, відповідно до договору із ОСОБА_4 від 16.07.2014 року було проведено інвентаризацію нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно розписки написаної ОСОБА_4 , без зазначення дати її написання: «кош продається трактор МТЗ-80 я виручені за нього гроші відам ОСОБА_6 ».

Відповідно до висновку експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 1/1971 від 23.11.2017 року, рукописний текст, який починається словами: «кош продається трактор МТЗ-80…» та закінчується словами: «…гроші відам ОСОБА_6 ОСОБА_4 » у розписці без дати, виконаний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підпис від імені ОСОБА_4 , який розміщений на бланковому ряду наданої розписки без дати, виконаний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки Національного банку України № 61-0057/103464 від 22.12.2016 року, офіційний курс гривні до долара США без зобов`язань Національного банку України купувати та продавати зазначену валюту за цими курсами становив: з 10.01.2014 до 10.01.2014: од. валити 100, курс 799,3000 грн., з 11.01.2014 до 11.01.2014: од. валити 100, курс 799,3000 грн.

Згідно довідки Бердичівської об`єднаної ДПІ ГУ ДФС у Житомирській області ДФС України № 1846/06-23-07-03 від 19.12.2016 року, ФОП ОСОБА_4 ідн.код НОМЕР_1 перебуває на обліку у Чуднівському відділенні Бердичівської ОДПІ з 04.02.2015 року, вид діяльності: виробництво продукців борошномельно-круп`яної промисловості.

Відповідно до заяви від 13 березня 2008 року, посвідченої ОСОБА_29 , нотаріусом Чуднівського районного нотаріального округу, ОСОБА_10 стверджує, що ОСОБА_30 , 13 березня 2008 року сплатив їй гроші в сумі 40000 грн., що еквівалентно 8000 доларів США за куплений у неї житловий будинок.

Постановою слідчого СВ Чуднівського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_31 , від 31 травня 2016 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000212 від 29.04.2016 року за ч. 2 ст. 190 КК України було закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні ознак складу кримінального правопорушення.

Постановою заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_32 від 23 вересня 2016 року, постанову слідчого СВ Чуднівського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_31 , від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000212 було скасовано.

Досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Суд бере до уваги та визнає належним та допустими доказом у справі покази свідка ОСОБА_10 так як вказані показання прямо та безпосередньо стосуються кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 та підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні на підставі ст. 91 КПК України. Суд вважає, що вказані показання свідка є чіткими, послідовними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи та прямо стосуються тих подій, що підлягають доказуванню. Вказаним показанням суд надає віру, оскільки такі перевірені та співставлені судом з іншими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження і безпосередньо досліджені в судовому засіданні. Щодо посилань захисника обвинуваченого про те, що свідок ОСОБА_10 давала покази після того як фактично чула хід судового розгляду суд ставиться критично. Адже як було встановлено у судовому засіданні ОСОБА_10 , чула судове засідання перебуваючи у приміщенні суду, але за межами судового засідання та чула лише обвинуваченого у зв`язку з тим, що він голосно говорив, а покази інших учасників судового засідання нечула.
Показання решти свідків хоча і не прямо стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, вони не були очевидцями подій, однак такі мають опосередковане відношення до вказаного кримінального провадження, оскільки свідки повідомили суд про обставини, що передували вчиненню кримінального правопорушення. Надані свідками показання не викликають сумніву у своїй достовірності та узгоджуються між собою й іншими доказами у справі, яким судом надано ретельну оцінку в ході розгляду кримінального провадження.
За змістом кримінально-процесуального закону до предмета показань свідка належать обставини, що мають пряме чи опосередковане відношення до події кримінального правопорушення, форми вини, наслідків кримінального правопорушення, даних, що належать до показань інших свідків, експертів, їх висновків, понятих і інших учасників процесу, відомості про факти, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та взаємовідносини свідка з ними і з потерпілим. Знання характеру цих взаємовідносин (нормальні, дружні, родинні, ворожі, неприязні, відсутні будь-які відносини, оскільки бачив (чув) вперше, тощо) дозволить дати правильну оцінку відповідних показань, висновків і процесуальних дій указаних осіб.
За змістом ст. 8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права Конституції України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.
Згідно зі ст. 62 Конституції України ,особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.
Змістом ст.ст. 8, 9 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких відносяться презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
У відповідності до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи .
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
У судовому засіданні були також досліджені докази, які на думку обвинуваченого та його захисника виключають наявність у діях ОСОБА_4 , складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме: накладна № 4 Приватного підприємства «ОВІС» від 13 листопада 2014 року, договір № 261 про надання платних послуг ПАТ «ЕК «Житомиробленерго» від 18 вересня 2014 року, договір купівлі-продажу продукції виробничо-технічного призначення № 63/2003 від 18 липня 2003 року, довідка Відділу Держгеокадастру у Чуднівському районі Житомирської області № 10-624-99.7-2198-16 від 03 січня 2017 року, заява ОСОБА_19 про скоєння злочину від 16 травня 2016 року, ухвала Апеляційного суду Житомирської області по справі № 290/583/13-ц від 14 жовтня 2013 року, мирова угода від 11 жовтня 2013 року укладена між ОСОБА_4 , та ТОВ «Аграрний фонд Терещенка», платіжне доручення № 3353 від 11 жовтня 2013, довідка центру зайнятості Чуднівського РЦЗ від 08 червня 2017 року, відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів № 940 від 09 вересня 2015 року, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період 1 квартал 2013 року по 4 квартал 2014 року, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів № 182 від 22 лютого 2018 року, накладна № 1/24 від 4 липня 2014 року, рахунок на оплату № 5848 від 12 вересня 2014 року, рахунок № 261 від 18 вересня 2014 року, довіреність від 17 липня 2014 року, розписка ОСОБА_9 від 11 січня 2018 року, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25341002 від 08.08.2014 року, технічний паспорт КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради № 271 від 16 липня 2014 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , який пояснив, що 17 липня 2014 року придбав у ОСОБА_4 трактор ДТЗ 244.4 за 60 000 гривень, після цього поступово ще придбав роторну косарку за 7 000 гривень, плуг за 4 000 гривень, граблі «Сонечно» за 2 000 гривень. На момент коли купував це майно, млина у ОСОБА_4 не було. Стосовно позичених ОСОБА_6 коштів ОСОБА_4 йому нічого невідомо.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_33 , який пояснив, що у 2014 році допомагав рідному братові ОСОБА_4 будувати млина. Запевнив, що 11 січня 2014 року з близько 08.00 години разом з ОСОБА_4 були на полюванні приблизно до обіду. Пам`ятає, що ОСОБА_4 купував млина у місяці листопаді.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_34 , який пояснив, що у липні чи на початку серпня 2014 року придбав у ОСОБА_4 прес для тюкування соломи за 36 000 гривень.
Суд не бере до уваги вищевказані докази, та вважає, що сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів вина обвинуваченого доведена в повному обсязі.
З вказаних та досліджених у судовому засіданні доказів, на які посилається захисник обвинуваченого судом не встановлено обґрунтованих підстав, які б давали можливість дійти до висновку про виправдання ОСОБА_4 , та про відсутність у його діях інкримінованого йому злочину.

Суд розцінює такі докази, як обрану обвинуваченим та його захисником лінію захисту, яка не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.
Щодо наданих захисником обвинуваченого ОСОБА_5 , окремих тез захисної промови, зокрема щодо невірної кваліфікації дій ОСОБА_4 , за ч. 2 ст. 190 КК України та того, що в даному випадку наявні суто цивільно-правові відносини, оскільки ОСОБА_4 , не заперечує того, що брав грошові кошти в борг у потерпілого, однак у меншій сумі та повернув їх шляхом оброблення городів ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.

Частина 2 статті 190 КК України передбачає відповідальність за шахрайство, тобто заподіяння майнової шкоди шляхом обману, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.

Згідно ч. 1 ст. 32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

У примітці до ст. 185 КК України зазначено, що у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

У статтях 185, 186, 189 та 190 цього Кодексу значна шкода визнається із врахуванням матеріального становища потерпілого та якщо йому спричинені збитки на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні злочинів, які були вчинені у січні 2014 року, в останніх числах січня 2014 року та в період з 8 по 22 травня 2015 року, які кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, тобто вчинення трьох злочинів передбачених тією самою статтею та в результаті яких потерпілому завдано збитків на суму 74965 грн.

Відтак суд вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_4 , органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 190 КК України є вірною.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України у відповідності до вимог ч. 3 ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Згідно ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Враховуючи, що ОСОБА_4 , після вчинення злочину у січні 2014 року та в останніх числах січня 2014 року вчинив новий злочин середньої тяжкості 22 травня 2015 року то у відповідності до положень ч. 3 ст. 49 КК України, строки притягнення його до кримінальної відповідальності починають обчислюватися з дня вчинення нового злочину, тобто з 22 травня 2015 року.

Відтак, на момент ухвалення вироку по справі строки притягнення ОСОБА_4 , до кримінальної відповідальності не минули.

Захисник обвинуваченого також зазначає, що досудове розслідування після 23.09.2016 року проводилось незаконно у зв`язку з тим, що своєю постановою від 31.05.2016 року слідчий закрив кримінальне провадження, а прокурор в порушення ст. 284 КПК України скасував її 23.09.2016 року, тобто через 4 місяці, хоча законом передбачена така можливість протягом 20 днів з дня отримання копії постанови.

Також вказує на незаконність вручення ОСОБА_4 , повідомлення про підозру, оскільки як вимагає КПК України після повідомлення особі про підозру такі відомості невідкладно повинні бути внесені до ЄРДР.

А тому зазначає, що усі слідчі дії та прийняті рішення під час досудового провадження вчинені після 23.09.2016 року є незаконними.

На дані твердження захисника обвинуваченого суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 284 КПК України, копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.

Тобто, кримінальний процесуальний кодекс України передбачає право прокурора протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови слідчого про закриття кримінального провадження скасувати її.

В даному випадку суду не надано жодних доказів порушення прокурором п. 6 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Дана норма вказує на обов`язок невідкладного внесення дати та часу повідомлення про підозру, правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Однак, у вказаній статті відсутня чітка вказівка на строки, а лише міститься слово «невідкладно», що за своєю суттю не дає підстав для суду вважати, що дані відомості внесені до ЄРДР із порушенням встановлених строків.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про:

1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;

3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;

5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування;

7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження.

Відтак, стаття 214 КПК України вказує про недопустимість проведення досудового розслідування до внесення до ЄРДР відомостей про вчинення злочину, а не про особу, якій повідомлено про підозру.

Більш того, суду не надано доказів про те, що такі відомості не були внесені до ЄРДР, або ж були внесені туди із порушенням вимог КПК.

Суд також зазначає на те, що обвинувачений також у разі незгоди із врученим йому повідомленням про підозру має право у відповідності до ст. 303 КПК України оскаржити його до слідчого судді, однак, у даному випадку обвинувачений таким правом не скористався та не оскаржив вручене йому повідомлення про підозру.

Враховуючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого доведена, його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.190 КК України, оскільки в судовому засіданні доведено факт заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, що завдало значної шкоди.
Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_4 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.2 ст.190 КК України. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу суд не вбачає.
Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
В рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_6 у період досудового розслідування подано цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди у кримінальному провадженні.
15 листопада 2018 року у судовому засіданні потерпілим ОСОБА_6 була подана нова позовна заява до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди у кримінальному провадженні.
14 лютого 2020 року у судовому засіданні потерпілий зазначив, що від поданого ним на стадії досудового розслідування цивільного позову він відмовляється та просить розглядати поданий ним новий позов на стадій судового розгляду.
Відтак, враховуючи те, що потерпілий відмовився від поданого ним цивільного позову під час досудового розслідування та у судовому засіданні на стадії судового розгляду подав новий цивільний позов, який і просив розглядати, суд приходить до висновку, що цивільний позов, який подано 15 листопада 2018 року у судовому засіданні потерпілим ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди у кримінальному провадженні слід залишити без розгляду, оскільки його подано на стадії судового розгляду, тоді як ст. 128 КПК України передбачає таку можливість лише до початку судового розгляду.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень загальної частини цього кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, те, що обставини, які пом`якшують його покарання не встановлені, обставини які обтяжують його покарання: вчинення злочину щодо особи похилого віку, задовільну характеристику за місцем проживання, а тому обирає його в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд обравши вид покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України, приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе без відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на ОСОБА_4 , обов`язки передбачені ст. 76 КК України, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових злочинів.

Речовими доказами розпорядитись у відповідності до ст. 100 КПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Саме тому, у відповідності до ст. 124 КПК України, з обвинувачених підлягають стягненню в дохід держави витрати на залучення експертів.
Керуючись ст. 8, 62 Конституції України, ст. 7, 8, 9, 17, 100, 124, 128, 214, 303, 278, 284, 368-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Підстави для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , - не встановлені.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди у кримінальному провадженні залишити без розгляду.

Речові докази по справі: розписку, яку написав ОСОБА_4 , та флешку з записом розмови ОСОБА_4 , з ОСОБА_6 , від 18 березня 2016 року після набранням вироком суду законної сили залишити у матеріалах кримінального провадження.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 1784 (одна тисяча сімсот вісімдесят чотири) гривні 64 (шістдесят) копійок, висновок експерта № 1/1971 від 23.11.2017 року.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Чуднівського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2017 року по справі № 294/2021/17 на автомобіль марки Citroen Berlingo д/н НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 скасувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1