Справа № 539/326/20
Провадження № 1-кп/539/100/2020
ВИРОК
Іменем України
23 червня 2020 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_5 , громадянина України, українця, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Лубни Полтавської області, не одружений, не працює, має середню спеціальну освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 12.07.2016 Лубенським міськрайонним судом за ч.1 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік;
- 25.01.2017 Лубенським міськрайонним судом за ч.1 ст.187 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ч.1 ст.71 КК України приєднано частину покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду від 12.07.2016, остаточно засуджений до 3 років 1 місяця позбавлення волі, 22.08.2019 звільнений по закінченню строку відбування покарання;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
03.01.2020 близько 22 год. ОСОБА_5 знаходився у дворі біля будинку №65 по проспекту Володимирському в м. Лубни Полтавської області, де відпочивав за столиком разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , спільно розпиваючи спиртні напої, під час чого у нього виник умисел, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_10 мобільного телефону «Honor 10 Lite», який ОСОБА_5 раніше того ж вечора добровільно передав ОСОБА_11 і який ОСОБА_5 декілька разів використовував за згодою ОСОБА_7 для здійснення телефонних розмов.
Реалізуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення мобільного телефону «Honor 10 Lite», належного ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повторно умисно із корисливою метою, не зважаючи на усну вимогу ОСОБА_10 повернути належний йому мобільний телефон, залишив при собі даний мобільний телефон, вартість якого згідно з висновком товарознавчої експертизи №73 від 14.01.2020 становить 3024,33 грн, та залишив місце вчинення злочину.
Своїми умисними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 3024,33 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав в частині кваліфікації його дій та пояснив, що ввечері 03.01.2020 перебував у зазначеному в обвинувальному акті місці разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . До них підійшов потерпілий ОСОБА_7 та попросив запальничку. В ході спілкування він декілька разів брав у ОСОБА_15 телефон, щоб подзвонити. Третій раз, коли він відійшов з телефоном ОСОБА_15 , до нього підійшла ОСОБА_13 та повідомила, що ОСОБА_15 некоректно себе поводить. Поклавши телефон ОСОБА_15 до своєї кишені, він підійшов до того та між ними відбувся конфлікт із бійкою. Потім він пішов звідти і тільки біля магазину «Київський» зрозумів, що телефон ОСОБА_15 залишився у нього. При цьому у перші два рази, коли він брав телефон у потерпілого, щоб подзвонити, він його повертав.
Розглядаючи справу в межах наявного обвинувачення, з урахуванням попередньої відмови потерпілого ОСОБА_7 від обвинувачення в частині завдання йому легких тілесних ушкоджень, яка прийнята судом і щодо якої ухвалене процесуальне рішення, суд вважає винуватість ОСОБА_5 у пограбуванні ОСОБА_7 доведеною сукупністю доказів у справі показами потерпілого та свідків, а також письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення.
Так, допитаний судом потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що 03.01.2020 він вживав алкогольні напої, потім пішов прогулятися містом та побачив компанію, до якої приєднався, в якій був раніше незнайомий йому ОСОБА_5 . Під час спільного відпочинку він поклав належний йому мобільний телефон на столик і увімкнув музику. ОСОБА_5 попросив у нього телефон, щоб подзвонити, він не хотів давати, однак присутні там дівчата вмовили його дозволити це. Кожного разу після здійснення дзвінка ОСОБА_5 повертав йому телефон. Чергового разу, подзвонивши, ОСОБА_5 не повернув йому телефон, а, підійшовши до нього, почав його бити нібито за те, що він сказав щось погане. Після побиття він сказав, щоб ОСОБА_5 віддав телефон, однак той втік та на його прохання повернути телефон не відреагував, а, можливо, і не чув його фрази «віддай телефон».
Допитані судом свідки, кожен окремо, також підтвердили обставини, які підлягають встановленню під час судового розгляду, в тому числі й в частині дати, часу, місця та способу вчинення злочину.
Свідок ОСОБА_9 , будучи допитаною у присутності законного представника ОСОБА_16 , суду пояснила, що 03.01.2020 вийшла погуляти втрьох з ОСОБА_14 і ОСОБА_17 . Через деякий час до них підійшов чоловік потерпілий, який залишився поряд із ними. ОСОБА_18 декілька разів просив у нього мобільний телефон, щоб подзвонити. Потім потерпілий образив людину, з якою ОСОБА_18 говорив телефоном, і між ними відбувся конфлікт, в ході якого ОСОБА_18 хвилин п`ять наносив удари потерпілому. Вона в цей час сиділа на лавці метрів за п`ять від місця бійки. Потім вони з ОСОБА_14 пішли вперед, а ОСОБА_18 йшов за ними. Вона бачила, як, підходячи до базарної площі, ОСОБА_18 щось перекладав з кишені. Він підійшов до своїх двох знайомих, з якими спілкувався, а потім повернувся з грошима, на які вони купили ще випити і далі пішли гуляти.
Свідок ОСОБА_19 , яка допитувалась в присутності законного представника ОСОБА_20 , суду пояснила, що з подругою ОСОБА_13 зустріла ОСОБА_21 на вулиці Кузні, вони пішли до магазину «Київський», де купили горілку. Потім сиділи втрьох у дворі та відпочивали. Через деякий час вона пішла до магазину, а коли повернулася, то з ними вже сидів потерпілий та випивав з ОСОБА_18 . ОСОБА_18 два рази відходив подзвонити по телефону потерпілого. Потім потерпілий став присуватися до ОСОБА_22 , це побачив ОСОБА_18 та став сваритися з потерпілим через це. Потерпілий сказав, що вдарить ОСОБА_18 , він кричав та розмахував руками, і ОСОБА_18 вдарив його першим. Вони намагалися заспокоїти ОСОБА_18 , відійшли до лавочки біля під`їзду та в подальшому забрали з ОСОБА_23 та пішли. З ОСОБА_24 вони йшли попереду, а ОСОБА_18 за секунду наздогнав їх. Вона думала, що той повернув телефон потерпілому. Вони пішли в сторону базару, там знаходились автомобілі таксі. ОСОБА_18 побачив там знайомих, підійшов до них та про щось розмовляв, а коли повернувся, то повідомив, що йому повернули борг. Потім пішли до ТЦ «Консул», випили по стаканчику вина і розійшлися. Вона не чула, як потерпілий просив ОСОБА_18 повернути телефон.
Свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що він знайомий із ОСОБА_26 . 03.01.2020 він із ОСОБА_27 йшов в бік кафе «Шоколадка», де побачили ОСОБА_26 , який попросив віддати йому борг. Він відповів, що не має грошей, та сів у таксі. ОСОБА_26 підбіг до таксі та вдарив по голові, тоді він віддав ОСОБА_26 гроші, приблизно 550 грн, а той дав йому телефон «Honor 10 Lite» та сказав, що вранці йому треба його віддати. Пізніше на вказаний телефон зателефонував працівник поліції і ОСОБА_28 побіг о 8-00 годині ранку віддавати телефон.
Свідок ОСОБА_29 суду пояснив, що давно знає ОСОБА_26 . Коли вони йшли із ОСОБА_30 , та зустріли ОСОБА_26 , який просив віддати гроші, що раніше позичав, на що отримав відмову. Потім вони сіли в таксі, ОСОБА_26 знов підбіг до них, ОСОБА_31 дав йому гроші, а ОСОБА_18 віддав ОСОБА_32 телефон, сказавши, щоб цей телефон побув у нього до ранку.
Свідок ОСОБА_33 суду пояснив, що є водієм таксі. ОСОБА_26 говорив з його пасажиром хвилину-дві біля автомобіля на площі Ярмарковій. Поруч був ще один хлопець, він одразу сів на заднє сидіння автомобіля. Другий поговорив з ОСОБА_26 і також сів до автомобіля.
Також винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується:
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 04.01.2020, відповідно до якого 03.01.2020 близько 23 год. невстановлена особа, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , заволоділа мобільним телефоном, належним ОСОБА_7 (а.с.106-108).
- протоколом огляду місця події від 04.01.2020 з фототаблицею до нього, відповідно до яких в присутності понятих ОСОБА_34 та ОСОБА_35 було оглянуто двір поруч із будинком АДРЕСА_2 (а.с.109-113).
- протоколом огляду речі від 04.01.2020 з фототаблицею до нього, відповідно до яких ОСОБА_29 добровільно видав мобільний телефон «Honor 10 Lite» (а.с.114-118).
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 09.01.2020 з фототаблицею до нього, відповідно до яких ОСОБА_7 впізнав особу під №3 (третій зліва направо) як особу, яка 03.01.2020 близько 21 год. відкрито заволоділа його мобільним телефоном «Honor 10 Lite», при чому в протоколі вказано, що під № 3 зліва направо розміщений ОСОБА_5 (а.с.120-123).
- висновком експерта №73 від 14.01.2020, відповідно до якого ринкова вартість наданого на дослідження мобільного телефону «Honor 10 Lite» становить на момент проведення експертизи 3024,33 грн. (а.с.126-132).
- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.01.2020 із фіксацією слідчої дії на DVD-R диску, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_7 показав та розказав, як 03.01.2020 познайомився з невідомим чоловіком та двома дівчинами, про конфлікт, який виник між ним та обвинуваченим, про бійку, після якої обвинувачений побіг, заволодівши його мобільним телефоном (а.с.137-142).
- протоколом слідчого експерименту від 22.01.2020 із фіксацією слідчої дії на DVD-R диску, відповідно до яких ОСОБА_5 розказав та показав, як 03.01.2020 під час вживання алкогольних напоїв із потерпілим, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 він тричі брав мобільний телефон потерпілого для того, щоб зателефонувати, про конфлікт, який відбувся між ним та потерпілим, після якого він не повернув телефон ОСОБА_7 , а поклав його до кишені, після чого наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 (а.с.144-150).
- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.01.2020 із фіксацією слідчої дії на DVD-R диску, згідно з якими свідок ОСОБА_8 розказала про події, що мали місце 03.01.2020, коли ОСОБА_5 під час спільного вживання спиртних напоїв із потерпілим, нею та ОСОБА_9 тричі брав телефон у потерпілого, двічі повертав, а після третього разу між ним і потерпілим виникла сварка з бійкою (а.с.151-156).
- протоколом огляду відеозапису від 27.01.2020 та CD-R диском із відеозаписом «Ярмаркова 03.01.2020 року», на якому наявний запис камери зовнішнього спостереження з пл. Ярмаркова, м. Лубни, за 03.01.2020, період часу з 22 год. 59 хв. по 23 год. 07 хв., з якого вбачається, як хлопець, який був із двома дівчинами, зустрів двох чоловіків, розмовляв з ними, а потім, підійшовши до таксі, де вже перебували ці два чоловіки, передав одному з них предмет, зовні схожий на мобільний телефон, а той чоловік дав хлопцеві предмети, схожі на грошові кошти (а.с.157-159).
- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.01.2020 із фіксацією слідчої дії на DVD-R диску, згідно з якими свідок ОСОБА_9 розповіла про події 03.01.2020, коли ОСОБА_5 під час спільного вживання спиртних напоїв із потерпілим, нею та ОСОБА_8 тричі брав телефон у потерпілого, двічі повертав, а після третього разу потерпілий почав висловлюватися в бік Івахненка брутальною лайкою з вимогою закінчити розмову, та між ними виникла сварка з бійкою.
Оцінюючи у відповідності з положеннями статті 85 КПК України надані стороною обвинувачення рапорт працівника поліції від 08.01.2020, відповідно до якого до чергової частини Лубенського ВП надійшло повідомлення чергового лікаря Лубенської КЦМЛ Кобзар про те, що за медичною допомогою звернувся ОСОБА_7 , та висновок експерта №05 щодо встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_7 , суд встановлює неналежність цих доказів у даному кримінальному провадженні за ч.2 ст.186 КК України, оскільки ці докази жодним чином не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні щодо грабежу, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а стосуються завдання потерпілому тілесних ушкоджень, від обвинувачення у вчиненні яких ОСОБА_5 він відмовився.
За наслідками розгляду кримінального провадження суд дійшов висновку, що подія злочину грабежу потерпілого ОСОБА_7 та винуватість в його вчиненні ОСОБА_5 є доведеною сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх за своїм змістом доказів, і у суду відсутні будь-які сумніви у обґрунтованості такого висновку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані в ході досудового розслідування за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Відповідаючи на доводи сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_5 , суд зазначає про їхню неспроможність, оскільки вони не спростовують висунутого обвинувачення і на їхнє підтвердження стороною захисту не надано жодних належних і допустимих доказів.
Так, слід наголосити, що з об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 186 КК України, характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.
Досліджені судом докази вказують, що ОСОБА_5 повною мірою розумів, що потерпілий усвідомлює факт заволодіння ним належним потерпілому майном. Так, він не заперечує, що декілька разів користувався мобільним телефоном ОСОБА_7 з дозволу останнього та повертав його. Також обвинувачений прямо вказав, що після чергового дзвінка поклав телефон саме до своєї кишені, не віддавши його потерпілому. Те, що між ними після цього відбувся словесний конфлікт, який потім призвів до бійки, приводом для якої стали раптово виниклі неприязні відносини, не скасовує факту привласнення обвинуваченим телефону потерпілого, яке, зважаючи на усвідомлення цього потерпілим, має ознаку відкритості. Покази обвинуваченого про те, що тільки біля магазину «Київський» він зрозумів, що телефон Маковецького залишився у нього, викликають у суду розумний сумнів у їхньої правдивості, оскільки після цього ОСОБА_5 не вжив ніяких дій щодо повернення телефону власникові, а натомість передав його на збереження до ранку третій особі свідкові ОСОБА_25 , і такі дії обвинуваченого не узгоджуються із позицією сторони захисту.
Позицію сторони захисту у цій справі суд вважає такою, що спрямована на уникнення ОСОБА_5 більш суворого покарання, яке передбачене кримінальним законом за вчинення грабежу, і така позиція через свою необґрунтованість висновків суду не змінює.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, обвинуваченим вчинено злочин, який віднесений до категорії тяжких злочинів, він раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, вчинив новий злочин через невеликий проміжок часу після відбуття покарання за попереднім вироком, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікаря-невролога, лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі ст.66 КК України, судом не встановлено. Щире каяття в якості обставини, що пом`якшує покарання, має місце тоді, коли особа кається саме у вчиненні того злочину, обвинувачення в якому доведене, і таке каяття є дієвим, воно не обмежується лише формальним зазначенням про жаль особи з приводу вчиненого. Жодних проявів щирого каяття щодо вчинення грабежу з боку ОСОБА_5 суд не вбачає, відомості про здійснення ним будь-яких дій, спрямованих на зниження негативних наслідків злочину, суду не надавалися. Як зазначає Верховний суд у постанові від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к, повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину є основною формою прояву щирого каяття. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим та справжнім. Відомостей про активне сприяння обвинуваченого розкриттю злочину (саме грабежу) також судовим розглядом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання згідно із ст.67 КК України, суд визнає вчинення ОСОБА_5 злочину в стані алкогольного сп`яніння. Не зважаючи на відсутність в матеріалах справи даних про результати його огляду на стан сп`яніння, суд зауважує, що в кримінальних провадженнях допустимо доводити стан сп`яніння і іншими, окрім лікарського огляду, доказами (про що вказав ВС/ККС у постанові у справі №571/1436/15-к від 03.12.2019). На факт перебування обвинуваченого у стані сп`яніння вказували як потерпілий і свідки, так і безпосередньо сам ОСОБА_5 .
При призначенні покарання судом враховуються відомості досудової доповіді від 01.04.2020, згідно з якими існує дуже високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_5 , тобто небезпека може виникати періодично в залежності від посилення впливу криміногенних факторів. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як дуже високий. Його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб.
Наведені факти, на переконання суду, дають підстави для призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на певний строк.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін, інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Документально підтверджені витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні слід стягнути з обвинуваченого відповідно до ч.2 ст.124 КПК України.
Питання щодо речових доказів належить вирішити у відповідності зі ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.349,370,373,374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 628 (шістсот двадцять вісім) гривень 04 коп.
Речовий доказ мобільний телефон «Honor 10 Lite», переданий на відповідальне збереження потерпілому ОСОБА_7 , залишити ОСОБА_7 .
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без зміни.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обраховувати з 22.01.2020 року.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, протягом того ж строку з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокуророві.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1