Справа № 203/2550/19
У Х В А Л А
іменем України

20 січня 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська
у складі:
головуючого-суді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника обвинувачених ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001332 від 25.05.2019 відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:

З Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою на 60 днів обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яке обумовлене наявністю ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечували та просили суд змінити запобіжний захід з триманням під вартою на домашній арешт.
Вислухавши думку учасників провадження, та ознайомившись із обвинувальним актом, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, визначених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Так, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення. Також, є особами, раніше судимими, міцних соціальних зв`язків та постійного місця роботи не мають. Перебуваючи на волі обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зможуть переховуватися від слідства і суду із метою уникнення відповідальності, впливати на потерпілих та свідків.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченої переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Суд враховує обставини, визначені статтею 178 КПК України, зокрема тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються. Також, суд враховує підстави за яких обвинуваченим було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і які наразі не втратили своєї актуальності.
Враховуючи наявність ризиків вчинення обвинувачених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи у сукупності обставини визначені ст.178 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 строком на 60 днів.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 181, 315 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 строком на 60 днів, тобто до 19 березня 2020 року включно.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 строком на 60 днів, тобто до 19 березня 2020 року включно.

На ухвалу протягом 7 днів з дня її винесення може бути подано апеляцію до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1