ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №628/3723/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1865/20 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.121 КК України
УХВАЛА
Іменем України
19 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 04.02.2020 щодо ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою продовжено ОСОБА_8 , який обвинувачується, у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.121 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03.04.2020 року.

Суд першої інстанції враховував, що ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.121 КК України, за вчинення яких, у разі визнання його винуватим, може бути призначене покарання до 15 років позбавлення волі. Крім того, суд першої інстанції зазначає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились.
В апеляційній скарзі обвинувачений проситьскасувати ухвалу суду першої інстанції та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на будь-який інший не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що стороною обвинувачення не було надано суду жодного факту, обставин чи доказів щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також рішення суду першої інстанції не містить обґрунтованості застосування законодавчо певних підстав для тримання під вартою особи, в контексті обставин конкретної справи. При цьому посилається на КПК України, практику Верховного Суду України, Європейського суду з прав людини, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.

Вислухавши доповідь судді, думку сторони захисту, які вважали рішення суду не правомірним і просили задовольнити апеляційну скаргу, а також думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження прокурор у кримінальному провадження заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою (т.1 а.с.5-6), в той час, як обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання прокурора заперечували проти продовження строку тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість клопотання прокурора, відсутність ризиків та недоведеність вини обвинуваченого.
Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України випливає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим цього Кодексу.
Як випливає з положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, п.1 ч.4 ст.183 КПК України наділяє суд правом при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Отже, з наведених норм колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції розглядав клопотання прокурора у межах своїх повноважень з урахуванням чинного законодавства.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке може бути призначене покарання до 15 років позбавлення волі, з метою запобігання можливого впливу на потерпілих та свідків продовжив цей строк до 03.04.2020. Також суд першої інстанції зазначив, що на даний час відсутні підстави вважати, що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого.
Крім того, матеріали кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_8 вчинив новий злочин під час іспитового строку, тож аргументи сторони обвинувачення щодо мети зазначеної у ст.177 КПК України повністю підтверджуються обставинами, що характеризують обвинуваченого.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, приймаючи до уваги, що висновки суду підтверджуються дослідженими у суду доказами, колегія суддів, приходить до переконання про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргуобвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 04.02.2020 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий

Судді