Дата документу 08.04.2020 Справа № 318/2199/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 318/2199/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/137/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська УВП (№10)
захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представників потерпілих адвоката ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_12

розглянула 8 квітня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 189, ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 115 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

14 березня 2016 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись на перехресті вулиць Осипенка та Енгельса у м. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , на ґрунті особистих неприязних відносин, виниклих у ході сварки, умисно наніс останньому один удар предметом ззовні схожим на палицю в область лобу, під час того як потерпілий рухався на власному велосипеді, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді рани на голові, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 63 від 15.04.2016 р., кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , який від отриманого удару впав на землю, ОСОБА_7 , діючи умисно, наніс останньому не менш трьох ударів предметом зовні схожим на палицю по нижніх кінцівках і не менш трьох ударів по верхніх кінцівках, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому верхньої третини лівої гомілкової кістки без зміщення, закритого перелому третин п`ясткової кістки, лівої кисті без зміщення, які не були небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я (більше 21-го дня), які згідно висновку судово-медичної експертизи № 63 від 15.04.2016 р., кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості та тілесні ушкодження у вигляді синців на лівій верхній і нижній кінцівках, які згідно висновку експерта, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Крім того, 25 червня 2016 року приблизно 04 години 00 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись на території автовокзалу, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Кам`янка-Дніпровська, вул. Центральна, 2 поблизу проїжджої частини, маючи умисел на умисне вбивство ОСОБА_14 , тобто умисне протиправне спричинення смерті іншій людині, на ґрунті виниклих неприязних відносин, із власного автомобіля марки «JAC J-5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований на проїжджій частині за вищевказаною адресою, із багажного відділення дістав дерев`яну биту кустарного виробництва, з якою направився у сторону місцезнаходження ОСОБА_14 .
Підійшовши до ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , будучи розташованим обличчям до потерпілого, який стояв до нього спиною, достовірно усвідомлюючи, що голова є життєво важливою частиною тіла людини, вказаною дерев`яною битою, кустарного виробництва, наніс останньому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 205 від 12 липня 2016 року, не менше тринадцять ударів в область голови та тулубу, тим самим заподіяв потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася багато уламковими перелами ми кісток склепіння та основи черепа з пошкодженням оболонок і тканини головного мозку із субарахноїдальним крововиливом, що з часом ускладнився набряком; набуханням головного мозку, що підтверджуються субарахноїдальним крововиливом; вдавлений перелом кісток склепіння черепа; бугатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепа лобової кістки; пошкодження твердої мозкової оболонки; багатоуламковий перелом кісток носа, кісток верхньої щелепи праворуч і ліворуч; субарахноїдальний крововилив, синці, забиті рани в області голови; нерівномірне кровонаповнення із набуттям мало кров`я; синець в області мошонки; крововилив у ліве яєчко.
Після нанесення вказаних тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, поклавши дерев`яну биту до салону власного автомобілю марки «JAC J-5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зник з місця вчинення кримінального правопорушення, а ОСОБА_14 , від отриманих тілесних ушкоджень помер у кареті швидкої медичної допомоги.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 205 від 12 липня 2016 року, тілесні ушкодження у ОСОБА_14 у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, супроводжувалася багатоуламковими переламами кісток склепіння та основи черепа з пошкодженням оболонок і тканини головного мозку із субарахноїдальним крововиливом, що з часом ускладнився набряком; набуханням головного мозку, що підтверджується субарахноїдальним крововиливом; вдавлений перелом кісток склепіння черепа; багато уламковий перелом кісток носа; кісток верхньої щелепи праворуч і ліворуч; субарахноїдальний крововилив; синці; забиті рани в області голови кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження та знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого у кареті швидкої допомоги.
Тілесні ушкодження у вигляді синця в області мошонки та крововиливу в ліве яєчко утворились від не менше як одного впливу тупого твердого предмету в область мошонки та у живих осіб мають ознаки легкого тілесного ушкодження.
Також, 8 липня 2015 року приблизно о 21 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства щодо потерпілого ОСОБА_15 , діючи умисно, з корисливих мотивів, прибув до будинку АДРЕСА_3 . Перебуваючи біля вищевказаного будинку ОСОБА_7 , з метою реалізації свого злочинного умислу та демонстрації явних намірів на виконання ОСОБА_15 вимог щодо передачі майна, маючи умисел на пошкодження майна потерпілого, з метою приведення його у не придатність, діючи умисно, шляхом нанесення ударів ногами пошкодив автомобіль марки «SSANG YONG» державний номер реєстрації НОМЕР_2 , який на правах власності належить ОСОБА_15 , спричинивши пошкодження автомобіля у вигляді деформації задньої лівої двері та деформації бамперу, чим згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи № 59 від 11.08.2015 р. спричинив матеріальну шкоду потерпілому на суму 5 730 гривень 35 копійок.
Далі, ОСОБА_7 , не зупиняючись на досягнутому, усвідомлюючи те, що вищевказані дії не привели до бажаного результату, а саме, згоди ОСОБА_15 передати своє майно, піднявся до квартири АДРЕСА_3 , де мешкає потерпілий. Перебуваючи біля вхідних дверей ОСОБА_7 , усвідомлюючи те, що вчинені ним дії не призвели до бажаного результату, застосовуючи до останнього насилля, яке виразилось у нанесенні декількох ударів руками ОСОБА_15 по голові, без згоди потерпілого витягнув останнього на вулицю та посадив за кермо автомобіля марки «SSANG YONG» державний номер реєстрації НОМЕР_2 . Перебуваючи в салоні автомобіля ОСОБА_7 , погрожуючи застосуванням насилля, наказав ОСОБА_15 їхати до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації ОСОБА_7 .
Прибувши до вищевказаної адреси ОСОБА_7 , застосовуючи насилля, яке виразилося у нанесенні декількох ударів кулаками по спині потерпілого, заштовхав ОСОБА_15 у двір домоволодіння АДРЕСА_1 .
Знаходячись у дворі вищевказаного домоволодіння ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, з метою вимагання чужого майна, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, наніс ОСОБА_15 удари руками та ногами по тулубу та голові, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді синців в області голови, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, ликворно-гипетрензионного синдрому, помірного вести було-атоксичного синдрому, синдрому вегето-судинної дистонії, тривожно-фобічного синдрому, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 193 від 16.09.2016 р. кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, внаслідок чого потерпілий втратив свідомість. Коли ОСОБА_15 прийшов до тями, то ОСОБА_7 , не зупиняючись на досягнутому, з метою протиправного отримання від ОСОБА_15 його майна, в усній формі погрожував фізичною розправою останньому, а саме його вбивством, вимагаючи відчуження його майна на користь ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отримавши від ОСОБА_15 згоду на передачу майна, ОСОБА_7 , усвідомлюючи те, що майнові претензії до останнього будуть задоволені, відпустив потерпілого.

Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2019 року: ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання:
за ч. 3 ст. 189 КК України - у виді 6-х (шість) років позбавлення волі з конфіскацією частини всього належного йому майна;
за ч. 1 ст. 122 КК України - у виді 2-х (двох) років позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 14-ти (чотирнадцять) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1, 3 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбування ОСОБА_7 призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією частини всього належного йому майна.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн., матеріальну шкоду 36 767 грн., витрати на правову допомогу 32 000 грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень, витрати на правову допомогу 5 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз по кримінальному провадженню у сумі 4774 грн. 14 коп.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання, тобто з 25 червня 2016 року.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 25.06.2016 року по день набрання законної сили вироком суду у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальненні доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_8 , не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його таким, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки прийняте судом рішення відносно ОСОБА_7 вказує на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог за епізодом за ч.1 ст. 115 КК України зазначає, що допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 не надали суду показання, що саме ОСОБА_7 здійснив вбивство ОСОБА_14 .

Вказує про порушення судом ст. 95 КПК України, оскільки в основу обвинувального вироку покладенні показання свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_24 та самого обвинуваченого ОСОБА_7 , які надані в ході досудового слідства.

Зазначає, що суд ухилився від розв`язання клопотання сторони захисту про визнання недопустимими доказами та надання належної правової оцінки даним письмовим доказам, які покладені в основу обвинувального вироку, а саме протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , який не підписаний одним із учасників слідчої дії, а саме - ОСОБА_27 , висновку судово-психологічної експертизи № 3610 від 16.08.2016 року, який не був відкритий, як стороні захисту, так і самому обвинуваченому ОСОБА_7 та про існування такого доказу стало відомо лише в ході судового засідання.

Апелянт зазначає, що суд, врахувавши висновок судово-медичної експертизи №205 від 12.07.2016 року, умисно залишив поза увагою судово-медичну експертизу №405 від 05.09.2016 року.

Суд не відреагував на грубе процесуальне порушення при проведенні 25.06.2016 року огляду трупа ОСОБА_14 за участю експерта ОСОБА_28 , оскільки на аркуші № 3 протоколу огляду трупа відсутні підписи понятих, які брали участь при проведенні даної слідчої дії.

Адвокат вказує, що як оглянутий автомобіль, на якому за версією слідства в ніч вбивства перебував ОСОБА_7 , так і бейсбольна бита, яка була вилучена під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 не були піддані для експертного дослідження, що вказує на неповноту судового розгляду.

За епізодом за ч.3 ст. 189 КК України вважає, що усі докази, на які спирається суд, а саме показання свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_18 і матері потерпілого ОСОБА_30 є неконкретними доказами, які б вказували на причетність ОСОБА_7 до скоєння злочину.

Зазначає, що суд, врахувавши показання потерпілого ОСОБА_15 , залишив поза увагою той факт, що він є зацікавленою особою, оскільки останній не бажає урегулювати цивільно-правові відносини з колишньою дружиною рідною сестрою ОСОБА_7 .

За епізодом за ч.1 ст. 122 КК України вказує, що в основу вироку покладені покази зацікавлених осіб - потерпілого ОСОБА_13 і його дружини - ОСОБА_31 , з якими у ОСОБА_7 склалися неприязні стосунки. Про це не заперечує ні подружжя ОСОБА_32 , ні сам ОСОБА_7 .

Також зазначає, що протокол огляду місця події від 14.03.2016 року є недопустимим та неналежним доказом вини обвинуваченого, оскільки суд не дав правової оцінки тому, що саме свідок ОСОБА_33 , показання якого покладено в основу обвинувального вироку, був залучений під час проведення слідчої дії в якості понятого.

Адвокат просить дослідити висновок судово-медичної експертизи №405 від 05.09.2016 року, реєстр матеріалів досудового розслідування, вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 виправдати у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним та необґрунтованим через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції в основу покладені докази, яким була дана оцінка без дотримання вимог ст. 94 КПК України.

Вказує, що в матеріалах провадження відсутні витяги з ЄРДР, документи про рух кримінального провадження, постанови про об`єднання кримінальних проваджень, про зміну правової кваліфікації кримінальних правопорушень, про призначення судових експертиз у даному кримінальному проваджені.

Щодо епізоду за ч.1 ст. 115 КК України зазначає, що відносно нього не здобуто жодних переконливих доказів, які б підтверджували його вину в пред`явленому обвинуваченні, і оцінка яких була позбавлена обґрунтованих сумнівів щодо доведеності його участі у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Вказує, що обвинувачення ґрунтується на доказах, отриманих незаконним шляхом, з грубими порушеннями норм кримінально-процесуального законодавства, а також на припущеннях, оскільки на нього було здійснено тиск працівниками правоохоронних органів.

Зазначає про недопустимість доказів, а саме: висновку судово-психологічної експертизи №3610 від 16.08.2016 року через відсутність в матеріалах кримінального провадження постанови слідчого про призначення даної експертизи та не ознайомлення його та захисника з даною постановою; показання свідків ОСОБА_24 , даних під час допиту на досудовому розслідувані, показання свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_25 , даних в ході досудового розслідування, оскільки суд безпосередньо не допитував цих свідків.

Також вказує про неврахування судом висновку експерта № 205 від 12.07.2016 року, згідно якого, зокрема виключається можливість заподіяння рани даною битою.

Щодо епізоду за ч.3 ст. 189 КК України вказує, що суд першої інстанції не надав оцінку розбіжностям показів свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_29 , ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_15 ; безпідставно долучив та дослідив у судовому засіданні 20.07.2017 р. протокол допиту на стадії досудового розслідування від 02.09.2015 р. свідка ОСОБА_18 від 02.09.2016 року; долучив висновки експертів без з`ясування порядку їх призначення та дослідження процесуальних документів, а саме постанов слідчого та медичної документації потерпілого; взяв до уваги копії експертних висновків, а не оригінали, не навів у мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення за ч.3 ст. 189 КК України.

Вважає, що потерпілий ОСОБА_15 умисно його обмовляє, оскільки він його не бив, силоміць не садив в машину, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_18 , а також не вимагав від потерпілого ніяких коштів, оскільки усі розмови, які були між нами стосувались лише перемов щодо поділу майна, яке було нажито у шлюбі його сестрою з потерпілим.

Щодо епізоду за ч.1 ст. 122 КК України вказує про відсутність доказів його провини, оскільки потерпілий ОСОБА_13 його обмовив.

Так, в протоколі огляду місця події від 14.03.2016 року не міститься жодної доказової бази; висновок експерта № 63 від 15.04.2016 року є недопустимим доказом, оскільки відсутня постанова слідчого про призначення даної експертизи, експертиза проведена в рамках іншого кримінального провадження, та в експертизі містяться посилання на медичну картку ОСОБА_13 , яка стороні захисту не відкривалася.

Обвинувачений зазначає, що суд, допускаючи на підтвердження його вини такі докази як протокол обшуку від 26.06.2016 року, під час якого вилучено держак від лопати, та ухвалу слідчого судді від 24.06.2016 року щодо надання дозволу на проведення обшуку, не звернув уваги на показання свідка ОСОБА_34 та потерпілого ОСОБА_13 , які у своїх показаннях не зазначали, що тілесні ушкодження потерпілому були спричинені саме палкою такого розміру, зовні схожою на держак від лопати.

Також вказує, що протоколи слідчих експериментів, проведених за участю свідка ОСОБА_34 та потерпілого ОСОБА_13 не відповідають вимогам ст. 240 КПК України, оскільки не відображають події 14.03.2016 року.

Обвинувачений вважає, що за час проведення судового слідства, судом не встановлені належні, достовірні, достатні та взаємопов`язані докази для доведення його винуватості за вчинення інкримінованих злочинів.

Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримала власну апеляційну скаргу та апеляційну скаргу свого підзахисного, зазначила про відсутність доказів винуватості ОСОБА_7 .

Захисник адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні 16.03.2020 р. підтримала апеляційні скарги сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав позиції своїх захисників, вказав, що невинний, зазначив, що йому наказали підписати документи.

Потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні просила вирок суду залишити без змін, вказавши на негативне відношення жителів до обвинуваченого, їх побоювання, акцентувавши увагу суду на тривалості судового розгляду та фактично відбутий ОСОБА_7 за законом № 838 строк покарання.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_12 у судовому засіданні 16.03.2020 р. вказав на покази свідків, як на докази вбивства обвинуваченим потерпілого ОСОБА_14 , послався на висновки експертиз та негативні відомості щодо обвинуваченого, просив вирок залишити без задоволення.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 , пославшись на достатність доказів провини обвинуваченого, просила вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Стосовно клопотання захисника про дослідження судово-медичної експертизи № 405 від 05.09.2016 року та реєстру матеріалів досудового розслідування апеляційною інстанцією, з урахуванням відсутністю виключних підстав для повторного дослідження доказів апеляційною інстанцією, які ініціатором клопотання взагалі не зазначені в апеляційній скарзі та не наведені при апеляційному розгляді, що передбачено ч.3 ст. 404 КК України, то судова колегія не знайшла підстав для його задоволення.

Розглядаючи доводи апеляційних скарг, судова колегія виходить з наступного.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 189, ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 115 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав докази.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вказував про невизнання винуватості у вчиненні ним інкримінованих злочинів, вказавши про те, що з ОСОБА_35 розмовляв з приводу передачі грошей його сестрі, потерпілого не бив, звідки у нього тілесні ушкодження йому невідомо, а також не погрожував йому і не вимагав у нього грошей. Вважав, що ОСОБА_15 обмовляє його. За епізодом потерпілого ОСОБА_36 вказав, що останнього не бив ні руками, ні ногами, ні палицею, бачив як потерпілий у нетверезому стані їхав на велосипеді та двічі впав з нього. Покази свідка ОСОБА_34 вважає неправдивими, так як він обумовив його. За фактом вбивства ОСОБА_37 пояснив, що був знайомий з останнім, неприязних стосунків з ним не мав, на автовокзалі в той період часу він не був і чому свідки підтверджують, що бачили його, пояснити не може.

Отже, версія сторони захисту щодо пред`явленого обвинувачення за інкримінованим злочинами полягає у тому, що ОСОБА_7 не причетний до жодного інкримінованого кримінального правопорушення.

Висловлена обвинуваченим при апеляційному розгляді позиція відповідає поясненням у суді першої інстанції і спотворення показань обвинуваченого, викладених у вироку не вбачається.

Доводи сторони захисту, викладені у апеляційних скаргах та зазначені при апеляційному розгляді, з урахуванням досліджених місцевим судом доказів, судова колегія знаходить непереконливими.

Так, зміст оскаржуваного вироку засвідчує, що позиція сторони захисту, яка є аналогічною тій, що висловлена в апеляційних скаргах, була проаналізована з урахуванням безпосередньо досліджених судом першої інстанції доказів.

За епізодом ч.1 ст. 122 КК України:

потерпілий ОСОБА_13 пояснював, що ОСОБА_38 є його сусідом, з яким у нього неприязні стосунки. 14.03.2016 р. ОСОБА_7 , погрожуючи, щоб він не давав показання проти обвинуваченого, побив дерев`яною палицею. Спочатку обвинувачений палицею вдарив його по лобі, внаслідок чого він упав з велосипеда, а тоді продовжував наносити удари палицею по лівому боці, нозі та руці, якою він закривав обличчя, скільки було ударів не пам`ятав. На його виклик швидка не приїхала, а так як він погано себе почував, то на таксі поїхав до лікарні м. К-Дніпровська. На лобі була скальпована рана, на ліву руку наклали гіпс і півтора місяці він з ним ходив.

Показання потерпілого ОСОБА_13 повністю відповідають даним протоколу проведення слідчого експерименту від 15.06.2016 року за участю потерпілого, відповідно до якого ОСОБА_13 детально описав механізм нанесення йому обвинуваченим палицею ударів (т. 2 а.с. 75-78).

Свідок ОСОБА_34 , який був безпосереднім очевидцем події, підтвердив нанесення 14 березня 2016 року ОСОБА_7 спочатку ударів палицею в обличчя ОСОБА_13 , а коли останній впав з велосипеду на правий бік, ОСОБА_7 продовжував йому наносити удари палицею по всьому лівому боці, ребрам, нозі. Бив ОСОБА_39 3-5 хвилини і наніс приблизно 10 ударів. Бачив, що у ОСОБА_13 голова та руки були в крові, після чого ОСОБА_32 на таксі поїхав у лікарню. Кривоніс проживає на вул. Осипенко декілька років і йому всі заважають, з усіма конфліктує, до всіх чипляється, а ОСОБА_13 просто тероризує.

При цьому свідок ОСОБА_33 надав опис знаряддя, яким обвинувачений наносив потерпілому удари, що було палицею з металевим наконечником.

Показання даного свідка узгоджуються з протоколом проведення слідчого експерименту від 15.06.2016 року за його участю, відповідно до якого свідок ОСОБА_33 описав всі обставини побиття ОСОБА_13 . ОСОБА_7 , яке відбулося 14 березня 2016 року приблизно о 13 годині 00 хвилин на перехресті вулиць Енгельса та Осипенка у м. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області. Після чого, у присутності понятих на манекені показав, як ОСОБА_7 наніс ОСОБА_13 один удар палицею в область лобу, після чого останній впав з велосипеду. Далі, показав як ОСОБА_7 за допомогою палиці наносив ОСОБА_13 удари по лівій руці та ребрам з лівого боку (т. 2 а.с. 79-82).

Аргументи сторони захисту щодо недопустимості в якості доказів протоколів слідчих експериментів за участю потерпілого та свідка ОСОБА_34 з підстав невідповідності їх вимогам ст. 240 КПК України, так як в них не відображені події 14.03.2016 року, судова колегія визнає безпідставними, оскільки за змістом відповідних протоколів та фототаблиць до них - відображається хід проведення слідчих експериментів та відтворюються обставини побиття обвинуваченим потерпілого.

За показаннями свідка ОСОБА_31 , яка є дружиною потерпілого, вбачається що 14.03.2016 р. близько 13 години 00 хвилин їй зателефонував ОСОБА_40 і коли вона приїхала додому, то побачила чоловіка та його одяг у крові. На лобі була скальпована рана, ліва рука, плече, ліва нога мали сліди ударів. Чоловік їй повідомив, що ОСОБА_7 погрожував йому та побив палкою.

Неприязні стосунки подружжя ОСОБА_41 із обвинуваченим, що є доводом апеляцій, з урахуванням сукупності інших досліджених доказів, які стосуються даного епізоду та узгоджуються між собою не здатні спростувати висновок районного суду стосовно доведеності вини ОСОБА_7 за ч.1 ст. 122 КК України.

Показання потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_34 та ОСОБА_31 відповідають висновку експерта № 63 від 15.04.2016 року, яким зафіксовано виявлення у ОСОБА_13 тілесних ушкоджень.

Так, згідно зазначеного висновку ОСОБА_13 були спричинені: закритий перелам верхньої третини лівої малоберцевої кістки без зміщення, закритий перелам третьої п`ясної кістки лівої кістки без зміщення, а також рана на голові та крововиливи на лівій і нижній кінцівках. Пошкодження у гр. ОСОБА_13 у вигляді закритий перелам верхньої третини лівої малоберцевої кістки без зміщення, закритий перелам третьої п`ясної кістки лівої кістки без зміщення не були небезпечними для життя, але спричинили довгочасний розлад здоров`я (більше 21-го дня) та оцінюються як середньої тяжкості. Рана на голові оцінюється як легке тілесне пошкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Крововиливи на лівій верхній і нижній кінцівках оцінюються як легкі тілесні пошкодження. Данні пошкодження могли би утворитися від ударних травматичних взаємодій тупими предметами (предметом) з обмеженою травмуючою поверхнею, частина з них при падінні та ударах о тупі предмети та по давності не протирічать строку, який вказує ОСОБА_13 , у медичній документації та постанові (т. 2 а.с. 73-74).

Доводи обвинуваченого щодо недопустимості висновку експерта № 63 від 15.04.2016 р. через відсутність постанови слідчого про призначення даної експертизи і проведення її в рамках іншого кримінального провадження є необґрунтованими і спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема протоколом про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 15.09.2016 року, відповідно до якого захисник ОСОБА_42 та сам ОСОБА_7 ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, зокрема із постановами про об`єднання кримінальних проваджень та призначення експертизи (т.4 а.с. 12-21).

Посилання обвинуваченого стосовно не відкриття стороні захисту медичної картки ОСОБА_13 , яка бралася для означеної вище експертизи, то судова колегія не бере їх до уваги. Так, при проведенні даної експертизи оглядався і сам потерпілий, факт дослідження медичної карти на ім`я потерпілого та дійсності викладених у ній даних не спростовується стороною захисту. Не відкриття стороні захисту медичної документації щодо стану здоров`я потерпілого, з урахуванням відкриття експертиз, не може вплинути на допустимість висновку експерта.

Свідок ОСОБА_19 повідомила, що ОСОБА_38 дуже конфліктна людина, постійно у нього сварки та бійки з сусідами, ініціатором яких є ОСОБА_7 .

Дослідженні інші письмові докази, яким місцевим судом надана належна оцінка і обґрунтовано покладено в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 122 КК України, зокрема:
протокол огляду місця події від 14.03.2016 року, відповідно до якого слідчим у присутності двох понятих було оглянуто перехрестя вулиць Осипенко та Енгельса у м. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області. Вищевказане перехрестя, розташоване навпроти домоволодіння № 43 по вул. Осипенко та навпроти будинку № 2 по вул. Енгельса. Біля домоволодіння № 43 по вул. Енгельса є стовп у вигляді літери «Л», котрий з`єднаний у нижній частині за допомогою дерев`яної колоди, у підніжжя вищевказаного стовпа є купа сміття. З протилежної сторони вулиці Осипенка є бетонна доріжка (т. 2 а.с. 68-69);
протоколу огляду від 29.10.2017 року та фототаблицями, відповідно до якого у ході обшуку домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , у приміщенні веранди будинку з лівого боку виявлено та вилучено дерев`яну палицю у вигляді держаку від лопати, приблизною довжиною 1 м, край якої перемотаний прозорою липкою стрічкою. Вищевказана палиця була вилучена та опечатана пояснювальним написом за підписом понятих і учасників (т. 2 а.с. 84-92);

Твердження обвинуваченого, що в протоколі огляду місця події від 14.03.2016 року не міститься жодної доказової бази, судова колегія визнає необґрунтованим, оскільки зі змісту даного протоколу відображено місце вчинення ОСОБА_7 злочину за ч.1 ст. 122 КК України.

Посилання захисника з приводу недопустимості та неналежності протоколу огляду місця події від 14.03.2016 року, оскільки свідок ОСОБА_33 , показання якого покладено в основу обвинувального вироку, був залучений під час проведення слідчої дії в якості понятого, є такими, що не заслуговує на увагу, виходячи з положень ст. 65, п.п.3 п.7 ст. 223, ст. 237 КПК України.

Аргументи обвинуваченого стосовно безпідставного допуску на підтвердження його вини протоколу обшуку від 26.06.2016 року, під час якого вилучено держак від лопати з підстав не надання свідком ОСОБА_43 та потерпілим ОСОБА_13 опису ознак палиці, якою спричинено потерпілому тілесні ушкодження, з урахуванням наданих в суді першої інстанції означеними особами пояснень щодо знаряддя побиття потерпілого, яким була саме дерев`яна палиця є безпідставними.

Стосовно ухвали слідчого судді від 24.06.2016 року (т.2 а.с.83) щодо надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого, про що йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого як неналежного доказу, то слід зазначити, що на таке судове рішення як доказ провини обвинуваченого не знайшло відображення у вироку, воно було правовою підставою проведення обшуку, постановлено згідно вимог кримінального процесуального законодавства за відповідним клопотанням слідчого, таких доводів обвинуваченого.

У оскаржуваному вироку суд послався на процесуальний документ за наслідком проведення обшуку на підставі згаданої вище ухвали слідчого судді (т.2 а.с.84). При цьому слід відзначити проведення обшуку у відповідності до вимог ст.ст. 234, 236 КПК України.

Доводи сторони захисту щодо неприязних відносин між потерпілим ОСОБА_13 , свідком ОСОБА_31 та обвинуваченим ОСОБА_7 як підстави для необґрунтованого визнання їх показань в якості доказів провини обвинуваченого на переконання колегії суддів не є слушними, оскільки місцевий суд оцінив показання потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_31 у сукупності з іншими доказами і за критерієм достовірності обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, що відповідає вимогам ст. 94 КПК України.

За епізодом ч.3 ст. 189 КК України:

потерпілий ОСОБА_15 пояснив, що ОСОБА_7 вимагав переписати все майно на Христину (яка є сестрою обвинуваченого та дружиною потерпілого) та віддати йому 5 тис. доларів, при цьому обвинувачений приїхав до нього додому, силоміць спустив його вниз, посадив в автомобіль і відвіз до батьків обвинуваченого, де його побив та забрав гроші, пізніше було пошкоджено його автомобіль.

Наведені пояснення потерпілого узгоджуються із протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_15 та відеозаписом цього слідчого експерименту, а також аудіо записами телефонних розмов: між ОСОБА_15 і ОСОБА_7 , ОСОБА_44 , яка відбулася 14 липня 2015 року, між ОСОБА_15 і ОСОБА_7 , яка відбулася 14 квітня 2016 року; між ОСОБА_15 і ОСОБА_7 , яка відбулася 25 липня 2015 року (т. 2 а.с. 125-137).

Показання потерпілого ОСОБА_15 стосовно пошкодження його автомобіля узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_18 , який у судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_38 ногою вдарив по автомобілю ОСОБА_45 , та висновком судової автотоварознавчої експертизи № 59 від 11.08.2015 р., згідно якої сума ремонтних робіт пошкодженого автомобіля марки «SSANG YONG», державний № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_15 , складає 5730 грн. 35 коп. (т. 2 а.с 100-103).

Факт отримання потерпілим ОСОБА_15 тілесних ушкоджень підтверджується висновками експерта № 193 від 16.09.2015 р. (т. 2 а.с. 96-97) та № 113/Д від 04.06.2016 р. (т. 2 а.с. 98-99), відповідно до яких у ОСОБА_15 мали місце легкі тілесні пошкодження, дані пошкодження утворились від дії тупого твердого предмета в область голови, шиї та утворились в строк та при обставинах, указаних оглянутим, що зокрема не є протиріччям даним проведення слідчого експерименту.

Показання свідка ОСОБА_30 також вказують на отримання потерпілим тілесних ушкоджень в наслідок дій обвинуваченого. Так, свідок пояснила що, потерпілого побив ОСОБА_7 , останній вимагати переписати все майно на нього. Син був весь у крові, важко дихав, не хотів спілкуватись, був заляканий і у сильному нервовому потрясінні. У машині сина розбили скло. Погрози ОСОБА_7 продовжував і у лікарні, де лікувався син.

Доводи захисника щодо неконкретності доказів причетності ОСОБА_7 до злочину за ч.3 ст. 189 КК України з огляду на показання свідків колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки показання свідків не є окремими, незалежними доказами, проте у сукупності з іншими доказами підтверджують встановлені судом фактичні обставини вчиненого обвинуваченим даного злочину та відтворюють подію.

Аргументи обвинуваченого стосовно обмовляння потерпілим ОСОБА_15 обвинуваченого є безпідставними, оскільки суд першої інстанції приймав до уваги показання потерпілого, як логічні, чіткі та послідовні і такі, що узгоджуються з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Суд вважав покази потерпілої достовірними і підстав ставити під сумнів їх об`єктивність не було встановлено, з чим погоджується і апеляційна інстанція.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення щодо неправомірних дій відносно потерпілого ОСОБА_15 і посилання захисника на зацікавленість ОСОБА_15 у вирішення цивільно-правові відносини з колишньою дружиною ОСОБА_46 не заслуговують на увагу.

Твердження обвинуваченого з приводу ненадання місцевим судом оцінки розбіжностям показань свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_29 , ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_15 не є такими, що заслуговують на увагу, оскільки фактично у цій частині апеляційна скарга полягає у міркуваннях загального характеру щодо переоцінки показань даних осіб, яким судом першої інстанції у вироку була надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, з правильністю якої колегія суддів погоджується.

Доводи обвинуваченого щодо безпідставно долучення та дослідження під час судового розгляду протоколу допиту свідка ОСОБА_18 на стадії досудового розслідування судова колегія відхиляє, оскільки зміст оскаржуваного вироку не містить посилання на даний доказ.

Аргументи обвинуваченого щодо долучення висновків експертів без з`ясування порядку їх призначення та дослідження процесуальних документів, а саме постанов слідчого та медичної документації потерпілого, колегія судів з урахуванням дотримання місцевим судом вимог ст.358 КПК України визнає безпідставними.

При цьому колегія суддів звертає увагу на наявність в матеріалах кримінального провадження протоколу про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 15.09.2016 року, в переліку якого наявні постанови слідчого та медична документація потерпілого, з якими ознайомлена сторона захисту, як адвокат, так і особисто обвинувачений під підписи (т.4 а.с. 12-21), про що вже раніше зазначалося судовою колегією.

Посилання сторони захисту щодо наявності в матеріалах провадження копії висновку № 59 від 11.08.2015 p. щодо вартості ремонтних робіт, колегія суддів не бере до уваги, оскільки дана обставина сама по собі не спроможна спростувати самого факту пошкодження обвинуваченим автомобіля потерпілого ОСОБА_15 з урахуванням наведених вище доказів.

При цьому, колегія суддів зауважує, що сторона захисту не оспорює висновки вказаної експертизи і при судовому розгляді не наполягала на дослідженні її оригіналу.

Доводи обвинуваченого з приводу не наведення у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення за ч.3 ст. 189 КК України спростовуються мотивувальною частиною оскаржуваного вироку, який відповідає вимогам п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

За епізодом ч.1 ст. 115 КК України:

потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_47 є її сином. 24.06.2016 р. ввечері він пішов на зустріч з друзями та 25.06.2016 р. о 06-00 годині їй повідомив брат, що ОСОБА_48 загинув. Сину було 34 роки, дітей не має, працював слідчим, помічником адвоката та юристом. У нього було багато друзів, чи мав якісь конфліктні ситуації їй не відомо. Просила стягнути на її користь з обвинуваченого ОСОБА_49 матеріальну та моральну шкоду.

За показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_50 , останні разом з ОСОБА_14 відвідували кафе, випивали спиртні напої, приблизно о 02.00 год. 25.06.2016 року зайшли до ресторану «Золота Долина», де ОСОБА_14 залишився, а вони пішли додому і о 04-00 годині їм повідомив, що вбили ОСОБА_51 .

Одночасно свідок ОСОБА_17 повідомив в суді про те, що раніше у червні ОСОБА_52 з ОСОБА_38 був конфлікт і ОСОБА_7 погрожував, що знайде всіх і по одному вб`є.

За показаннями свідка ОСОБА_20 вбачається, що близько 03.00 год. 25.06.2016 р. на автовокзалі у м. К-Дніпровська між 4-5 чоловіками була суперечка, які періодично заходили та виходили за магазин «Цветы», який знаходиться на території автовокзалу. Також свідок пояснив, що чув 2-3 глухих удари, які доносились із-за магазину «Квіти», після чого побачив як із-за цього магазину вийшов чоловік з голим торсом міцної статури в кепці та з битою у руках, підійшов до автомобіля «KIA», білого кольору, який стояв на вулиці навпроти виїзду з автовокзалу, відкрив задні двері, поклав биту, а потім сам сів у машину та поїхав у напрямку с. Водяне. Після цього, зі сторони вул. Гоголя бігли троє чоловіків у сторону супермаркету «АТБ», що знаходиться навпроти автовокзалу. Далі, він побачив, що на пішохідному переході лежала людина, до нього підійшли двоє чоловіків, а потім пішли до таксиста ОСОБА_53 . Пізніше дізнався, що було вбито ОСОБА_54 .

Свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_55 також пояснили в суді, що перебуваючи близько 03.00 год. 25.06.2016 р. на автовокзалі у м. К-Дніпровська чули 2-3 глухих удари, які лунали із-за магазину «Цветы», що на території автовокзалу.

Свідок ОСОБА_56 також звернув увагу на автомобіль білого кольору іномарку, який стояв на узбіччі.

Свідок ОСОБА_57 пояснила, що біля кафе «Золота Долина» бачила ОСОБА_7 , який стояв біля автомобіля іномарки білого кольору, був одягнутий в шортах, кепці, але без футболки. Також свідок бачила, як ОСОБА_24 і ОСОБА_7 розмовляли.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 , підтвердив, що ОСОБА_58 приїхав на своєму автомобілі на автовокзал, взявши биту кольору світлого дерева та пішов у сторону магазину «Ритуальні послуги», де стояв ОСОБА_47 .

Факт перебування обвинуваченого на місці та в час вбивства ОСОБА_14 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_59 та ОСОБА_24 , що узгоджується з відеозаписом з камер спостереження Кам`янсько-Дніпровського автовокзалу за 25.06.2016 року, яким підтверджується факт перебування в нічний час ОСОБА_7 на автовокзалі 25.06.2016 року (т. 3 а.с. 246).

Наявність у ОСОБА_7 бити підтверджується показаннями свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_24 , узгоджується із протоколом обшуку від 26.06.2016 року (т. 3 а.с. 2-10), за змістом якого за місцем проживання ОСОБА_7 у АДРЕСА_2 знайдена дерев`яна бита світлого кольору.

За висновком експерта № 451-3 від 06.09.2016 р.: предмет, вилучений під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 не є холодною зброєю, виготовлений саморобним способом по типу біт для гри у бейсбол (т.3 а.с. 12-14).

При цьому судова колегія звертає увагу, що безпосередньо досліджена в порядку ст. 357 КПК України у судовому засідання бита, за поясненнями самого обвинуваченого, належить йому.

Свідок ОСОБА_25 під час проведення слідчого експерименту чітко описав предмет, яким обвинувачений наносив удари ОСОБА_14 і зазначив що це була бита світлого кольору зі смугами.

Описаний ОСОБА_25 предмет відповідає вилученій за місцем проживання обвинуваченого биті.

Аргументи захисника щодо неповноти судового розгляду у зв`язку з не проведенням експертного дослідження бити, яку обвинувачений у судовому засіданні визнав такою, що належить йому, є непереконливими.

За відомостями слідчого експерименту від 06.09.2016 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_25 вбачається, що ОСОБА_7 битою наніс ОСОБА_14 один удар битою по голові, свідок злякався та втік, за ним побігли ОСОБА_60 та ОСОБА_61 , повернувшись, побачили, що на землі лежав ОСОБА_14 , який був увесь в крові (т. 2 а.с. 191-207).

Згідно слідчого експерименту від 07.09.2016 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_26 вбачається, що після розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , останній був виявлений на асфальті і його голова була в крові (т. 2 а.с. 208-216).

Доводи сторони захисту з приводу необґрунтованого врахування слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 як доказів провини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України з підстав порушення вимог ст. 95 КПК України колегія суддів визнає неспроможними.

Так, суд першої інстанції доклав чимало зусиль щодо виклику та примусового супроводження до суду свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .

Допит вказаних осіб у судовому засіданні не відбувся через об`єктивні причини, а саме виїзд означених осіб за кордон.

Слід зазначити, що прокурор відмовився від допиту даних свідків сторони обвинувачення через наведені обставини.

При цьому, сам обвинувачений у судовому засіданні 13 березня 2018 року (т.4 а.с. 60-62) на запитання головуючого не наполягав на допиті вказаних осіб.

В подальшому, вирішуючи питання щодо закінчення з`ясування обставин та перевірки доказів, сторона захисту не висловлювала заперечень та не заявляла клопотань в порядку доповнень щодо виклику вказаних свідків та не наполягала на їх допиті.

Відповідаючи на доводи сторони захисту, судова колегія зауважує на змістовність слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 і констатує узгодженість показань даних осіб із іншими доказами щодо обставин вбивства ОСОБА_14 .

Таким чином, місцевий суд обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 дані докази, які відповідають критерію допустимості.

Підсумовуючи такий висновок, судова колегія звертається до останньої за часом на момент апеляційного розгляду правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові ЄУ № 233/2346/17 (провадження № 51-9357км18) від 23.01.2020 року.

Місцевий суд цілком слушно взяв до уваги відомості слідчого експерименту від 23.11.2015 року із застосуванням відеозйомки за участю підозрюваного ОСОБА_7 , який в присутності понятих ОСОБА_62 та ОСОБА_63 та захисника - адвоката ОСОБА_64 повідомив про механізм вбивства ОСОБА_14 з застосуванням бити і надавав покази, які також узгоджуються з іншими доказами, що є у матеріалах кримінального провадження та дослідженні безпосередньо судом (т. 3 а.с. 206-212).

Відомості слідчого експерименту повністю відтворюють обставини скоєного обвинуваченим злочину на ч.1 ст. 115 КК України. Підстав вважати його недопустимим доказом не вбачається.

Відсутність підпису в вказаному протоколі слідчого експерименту ОСОБА_65 , який є конвоїром (т.3 а.с. 211-213), не є тією обставиною, яка може поставити під сумнів допустимість даного доказу, внаслідок чого аргументи захисника в цій частині є необґрунтованим.

Стосовно доводів сторони захисту з приводу недопустимості слідчого експерименту з підстав порушення права обвинуваченого на захист, судова колегія зауважує, що як з протоколу, так і з відеозапису зазначеної слідчої дії вбачається, що слідчий експеримент проводився у присутності понятих та захисника, які заяв, зауважень, доповнень не надавали, а будь-яких об`єктивних даних щодо здійснення обвинуваченим пояснень стосовно обставин даного злочину та, зокрема механізму нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 під примусом не вбачається (т.3 а.с. 212).

Протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 відображає хід проведення даної слідчої дії, засвідчує добровільність наданих у статусі підозрюваної особи ОСОБА_7 обставин скоєного, відсутність тиску.

Висновок судово-психологічної експертизи № 3610 від 16.08.2016 року засвідчив відсутність психологічного впливу на ОСОБА_7 з боку осіб, які були присутні та бали участь в проведенні даної слідчої дії (т.3 а.с. 42-45).

Доводи сторони захисту про недопустимість даного висновку № 3610 від 16.08.2016 року з підстав не відкриття даного висновку стороні захисту, колегія суддів з урахуванням правового висновку Великої Палата Верховного Суду, викладеного в постанові ЄУ № 640/6847/15-к (провадження № 13-43кс19) від 16 жовтня 2019 року, не бере до уваги, оскільки з даним висновком як захисник так і сам обвинувачений були ознайомленні під час судового розгляду, про що навіть зазначено самим адвокатом в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи обвинуваченого щодо здійснення на нього працівниками поліції під час досудового розслідування фізичного впливу, також ініціював проведення відповідної перевірки, за наслідком якої будь-яких порушень в діях працівників поліції не встановлено, наслідком чого стало винесення постанови про закриття кримінального провадження за відповідною заявою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Аргументи обвинуваченого щодо неналежного надання захисту адвокатом ОСОБА_66 колегія судів вважає надуманими, оскільки ОСОБА_7 не надано будь-яких об`єктивних даних на підтвердження вказаного доводу, а інтереси обвинуваченого представляли декілька захисників.

Відомості огляду місця події від 25.06.2016 року щодо обстановки на місці побиття ОСОБА_14 (т.2 а.с. 145-157) та огляду місця події від 25.06.2016 року щодо обстановки в морзі та розташування трупа (т.2 а.с. 158-162), протокол огляду трупа від 25.06.2016 року щодо наявності тілесних ушкоджень (т.2 а.с.164-173), висновки судово-медичних експертиз № 205 від 12.07.2016 р. щодо причини смерті ОСОБА_14 у результаті відкритої проникаючої черепно-мозкової травми (т. 2 а.с. 175-181) та № 144/к від 09.09.2016 р. щодо можливості перелому черепа внаслідок дій дерев`яної бити (т. 3 а.с. 16-27) засвідчують повну відповідність пояснень вищенаведених свідків, наведених письмових доказів, пояснень ОСОБА_7 щодо обставин злочину зафіксованим органом досудового розслідуванняіз встановленими місцевим судом обставин злочину за ч.1 ст. 115 КК України.

Посилання сторони захисту на відсутність на аркуші №3 протоколу огляду трупу від 25.06.2016 року підписів понятих не спроможні поставити під сумнів допустимість вказано доказу, оскільки загалом даний документ підписаний усіма учасниками даної дії, які засвідчили вірність відображених даних.

Твердження обвинуваченого щодо неможливості заподіяння рани виявленою битою спростовуються висновками судово-медичних експертиз № 205 від 12.07.2016 р. (т. 2 а.с. 175-181) та № 144/к від 09.09.2016 р. (т. 3 а.с. 16-27) .

Відповідаючи на інші доводи захисника, слід зазначити, що наявна в матеріалах кримінального провадження експертиза № 405 від 05.09.2016 року, якою досліджено лише одна рана із усіх виявлених на тілі потерпілого ОСОБА_14 не спростовує висновку місцевого суду.

Судово-медичною експертизою № 205 від 12.07.2016 р. встановлено настання смерті ОСОБА_14 від відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася багатоуламковими переламами кісток склепіння та основи черепа з пошкодженням оболонок і тканини головного мозку із субарахноїдальним крововиливом, що вказує на необґрунтованість доводів сторони захисту щодо наявності суперечностей в означених експертизах.

Висновки експертизи № 144/к від 09.09.2016 р. вказують на можливість перелому черепа ОСОБА_14 внаслідок дій дерев`яної бити (т. 3 а.с. 16-27).

Сукупність досліджених доказів у логічному їх поєднанні не викликає жодного сумніву у доведеності вини ОСОБА_67 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Висновок судово-психіатричного експерта № 393 від 25.07.2016 р. засвідчив, що під час подій 08.07.2015 р., 14.03.2016 р., 25.06.2016 р. ОСОБА_7 з урахуванням його індивідуально-психологічного стану особистості міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (т. 3 а.с. 28-39).

Доводи сторони захисту стосовно того, що суд не дав належної оцінки щодо тих обставин, що жоден допитаний у судовому засіданні свідок не підтвердив, що саме ОСОБА_7 здійснив вбивство ОСОБА_14 , колегія судів не бере до уваги, оскільки показання допитаних свідків у сукупності з іншими дослідженими письмовими доказами доводять причетність обвинуваченого до вбивства ОСОБА_14 ..

Одночасно колегія суддів вважає прийнятними певні доводи сторони захисту.

Так, відсутні правові підстави для покладення в основу обвинувального вироку показань свідка ОСОБА_24 та у якості підозрюваного ОСОБА_7 , надані останніми в ході досудового розслідування, оскільки врахування їх показів, наданих на досудовому розслідуванні не узгоджується з положеннями ст. 23, ч.4 ст. 95 КПК України, а отже виявляє допущені районним судом порушення з огляду на аргументування власних висновків показаннями наведених осіб, наданих слідчому.

Встановлена обґрунтованість доводів сторони захисту вимагає виключення з мотивувальної частини вироку посилання як на докази провини обвинуваченого показання свідка ОСОБА_24 та підозрюваного ОСОБА_7 , надані останніми на досудовому розслідуванні.

З цього приводу слід додатково зауважити на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові ЄУ № 301/2178/13-к від 05.12.2018 року (п.31).

Разом з тим, не взяття до уваги пояснень вказаних свідка та підозрюваного, за наявної сукупності інших доказів щодо фактичних обставин справи, які суд розцінює як достатні, належні та допустимі і у якості вагомих важелів для висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України - не впливає на висновок суду щодо встановлення за критерієм «поза розумним сумнівом» провини обвинуваченого, кваліфікацію його дій, вид та розмір призначеного обвинуваченого покарання.

Загальні доводи сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів є спростовними сукупністю досліджених доказів, а саме показаннями потерпілих, свідків, які узгоджуються із письмовими доказами, наведеними у вироку та достатньо проаналізованими судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Наведені у вироку письмові докази, які надавалися сторонами провадження та були досліджені за участю усіх учасників провадження у своїй сукупності відтворюють встановлені судом фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 злочинів.

Доводи обвинуваченого щодо відсутності документів про рух кримінального провадження, постанови про об`єднання кримінальних проваджень, про зміну правової кваліфікації кримінальних правопорушень, про призначення судових експертиз у даному кримінальному проваджені спростовуються матеріалами кримінального провадження, о розписки про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваним ОСОБА_7 від 16.09.2016 року та його захисником ОСОБА_42 від 16.09.2016 року (т.1 а.с. 19-20) та, зокрема протоколом ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 12.12.2015 року захисником ОСОБА_42 та самим ОСОБА_7 свідчить про факт доступу сторони захисту до матеріалів досудового розслідування та про їх обізнаність з матеріалами (т.4 а.с. 12-21).

Отже, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого здебільшого ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних доказах, які між собою взаємозв`язані, є достатніми і обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Суд апеляційної інстанції констатує відсутність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Вирок суду, у відповідності до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, переглянутий у межах доводів апеляційних скарг.

Враховуючи, що судова колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляцій та необхідність виключення з оскаржуваного вироку посилання на пояснення свідка ОСОБА_24 та підозрюваного ОСОБА_7 , надані ними під час досудового розслідування, що згідно п. 4 ч.1 ст. 408 КПК України обумовлює часткове задоволення апеляційних скарг та зміну оскаржуваного вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2019 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 189, ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 115 КК України змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду як на доказ провини обвинуваченого на показання свідка ОСОБА_24 , надані ним 25.06.2016 року в ході досудового розслідування та показання підозрюваного ОСОБА_7 , надані ним 27.06.2016 року в ході досудового розслідування.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4