Справа № 573/1806/19
Номер провадження 1-кп/573/163/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2019 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 16 липня 2019 року за №0000354, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Білопілля Сумської області, з повною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно зі ст. 89 КК України не судимого,

- за ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В кінці лютого 2019 року, точний день в ході досудового розслідування не встановлено, близько 12 години, ОСОБА_4 зайшов до незачиненого будинку свого знайомого ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 .

Побачивши, що ОСОБА_6 спить на ліжку в кімнаті, у ОСОБА_4 виник умисел на викрадення його майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з коридору будинку зазначеного вище домоволодіння сокиру з дерев`яним топорищем вартістю 180 грн., ножівку по дереву зі сталі вартістю 93 грн., а всього викрав майна на загальну суму 273 грн., чим завдав майнових збитків потерпілому ОСОБА_6 .

Викрадене майно ОСОБА_4 виніс з будинку і розпорядився ним у своїх корисливих цілях.

Крім того, в середині березня 2019 року в обідній час, точний день та час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 з метою крадіжки чужого майна проник до житлового будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_7 , звідки таємно повторно викрав сокиру з дерев`яним топорищем вартістю 180 грн., ножівку по дереву зі сталі вартістю 93 грн., 6 л соняшникової рафінованої олії ГМ «Королівський смак» вартістю 168 грн., а всього викрав майна на загальну суму 441 грн., чим завдав майнових збитків потерпілому ОСОБА_7 .

Викрадене майно ОСОБА_4 виніс з будинку і розпорядився ним у своїх корисливих цілях.

Крім того, 01 липня 2019 року, близько 09:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи на вул. Ліски в м. Білопілля, побачив, що на відстані близько 15 м від будинку №17 випасаються кози ОСОБА_5 , які були прив`язані до металевих прутів. В цей час у нього виник умисел на викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 таємно повторно викрав два сталевих круглих прута довжиною по 1 м кожний вартістю 741 грн. 20 коп., дві сталевих вертушки потужні вартістю 39 грн. 54 коп., а всього викрав майна на загальну суму 780 грн. 74 коп., чим завдав майнових збитків потерпілій ОСОБА_5 .

Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився ним у своїх корисливих цілях.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні зазначених злочинів визнав повністю, щиро розкаявся і надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Зокрема пояснив, що в кінці лютого 2019 року близько 12 год. прийшов в гості до ОСОБА_6 . Зайшов у будинок і побачив, що той спить. Тому вирішив цим скористатись і викрасти його майно. Забрав сокиру з топорищем та ножівку по дереву, які виніс з господарства і продав як металобрухт.

В середині березня 2019 року в обідній час прийшов до подвір`я ОСОБА_7 , зайшов у двір, покликав господаря, але ніхто не обзивався, і він зрозумів, що нікого немає вдома. Тому вирішив проникнути у будинок та викрасти яке-небудь майно. Зайшов до будинку через вхідні двері, які буди незамкнуті, і звідти викрав сокиру з топорищем, ножівку по дереву і пляшку з 6-ма л соняшникової олії. Все викрадене виніс з будинку. Ножівку і топор продав як металобрухт, олію використав для особистого вживання.

Крім того, 01 липня 2019 року, близько 09:00 год. проходив по вулиці Ліски в м. Білопілля та біля господарства №17 побачив, що випасаються кози, які належать ОСОБА_5 і які були прив`язані до металевих прутів. Озирнувся щоб його ніхто не бачив, підійшов до кіз, витягнув з землі 2 металевих прути та зняв 2 сталеві вертушки, які кинув у кущі, але потім їх там так і не знайшов.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинах при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив:

-таємне викрадення чужого майна (крадіжку);

-таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно, поєднане з проникненням у житло;

-таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд виходить з наступного.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінального процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не знаходиться, не інвалід.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинені ним злочини та попросив вибачення у потерпілих; активне сприяння розкриттю злочину, бо він правдиво повідомив про всі обставини вчинення злочинів; повне відшкодування потерпілим завданих майнових і моральних збитків; відсутність тяжких наслідків, так як вартість викраденого майна не становить значний розмір для потерпілих.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Також суд враховує і думку потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , які просили суд призначити ОСОБА_4 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

З урахуванням наведених вище всіх обставин та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 хоча і вчинив декілька злочинів, один з яких є тяжким, але йому необхідно призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі без ізоляції його від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, що буде достатнім для того, щоб він довів своє виправлення.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Тому з обвинуваченого підлягають стягненню в доход держави процесуальні витрати в сумі 1413,09 грн. за залучення експертів.

Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин;

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 6 (шість) місяців;

-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави процесуальні витрати в сумі 1413 грн. 09 коп.

Речовий доказ - сокиру, яка передана на зберігання потерпілому ОСОБА_7 , залишити останньому.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя