Провадження №11-кп/801/1313/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0008281 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2019р., яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Вінниці, українку, громадянку України, з вищою освітою, розлучену, не працюючу, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Замостянським РВ УДМС України у Вінницькій області 25.08.2015 року, раніше судиму:
-06.08.2012 року Замостянським районним судом м. Вінниці за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим терміном на 1 рік;
-27.11.2012 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186, 75, 76 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим терміном на 2 роки 6 місяців;
- 15.01.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 125, 71, 72 КК України до 5 років 25 днів позбавлення волі, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2014 року, на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», скорочено наполовину строк невідбутого покарання, з остаточним кінцевим строком - 24.10.2016;
-15.06.2015 року ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі замінено на більш м`яке покарання, а саме: виправними роботами на 1 рік 3 місяці з відрахуванням 20% із заробітку на користь держави, у зв`язку з чим звільнена із Уманської ВК-№ 129 23.06.2015 року,
визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, та виправдано.

За участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 389 КК України, тобто в ухиленні засудженої від відбування покарання у виді виправних робіт, вчиненому нею за наступних обставин.
Так, згідно обвинувального акту, 15.01.2014 року ОСОБА_6 засуджено вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч.1 ст. 125 КК України до 5 років 25 днів позбавлення волі. В подальшому, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2014 року, на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», скорочено наполовину строк невідбутого покарання, з остаточним кінцевим строком - 24.10.2016. 23 червня 2015 на підставі ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15.06.2015 року про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, а саме: виправні роботи на невідбуту частину покарання - 1 рік 3 місяці з відрахуванням 20% із заробітку на користь держави, яка вступила в законну силу 22.06.2015 року ОСОБА_6 звільнено із Уманської ВК-№129 УДПтС України в Черкаській області.
Відповідно до наказу (розпорядження) керівника ПП «Бокуд» № 158-К від 16.07.2015 року, про прийняття на роботу, ОСОБА_6 прийнято на роботу з 20.07.2015 року робітницею з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями, з яким вона була ознайомлена 16.07.2015, про що поставила свій підпис на даному наказі.
16.07.2015 року ОСОБА_6 з`явилася до Вінницького МВ КВІ УДПтС у Вінницькій області, де їй було роз`яснено порядок та умови відбування покарання, а також вона була попереджена, що у разі ухилення від відбування покарання може бути притягнута до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, про що в цей же день вона надала відповідну письмову підписку. Крім того, ОСОБА_6 , 16.07.2015 року була ознайомлена з постановою про встановлення днів явки на реєстрацію, а саме другий четвер кожного місяця.
Після оформлення усіх необхідних документів ОСОБА_6 розпочала відпрацювання призначені їй рішенням суду виправні роботи за місцем її працевлаштування в ПП «Бокуд», розташованого по вулиці Ватутіна, 46 у м. Вінниці, однак в подальшому без поважних на те причин ОСОБА_6 перестала з`являтися на роботу та відпрацювання виправних робіт, за що їй інспектором кримінально-виконавчої інспекції неодноразово було винесено письмові попередження.
Так, починаючи із 07.09.2016 засуджена ОСОБА_6 на відпрацювання виправних робіт до ПП «Бокуд» не з`являлася, залишок невідпрацьованих виправних робіт складав 1 рік 1 місяць та 3 дні, тому 21.09.2016 та 30.09.2016 було винесено подання про здійснення приводу засудженої, які спрямовані на виконання до Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області. Також ОСОБА_6 неодноразово, а саме: 08.09.2016, 17.10.2016, 10.11.2016, 08.12.2016, 12.01.2017, 09.02.2017,09.03.2017, 13.04.2017 та 17.05.2017 виносились письмові попередження, що у разі продовження порушення порядку відбування покарання її може бути притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, а також вона надала власноручно письмові пояснення у яких повідомляла, що зобов`язується приступити до відпрацювання виправних робіт і що вона попереджена про те, що у разі ухилення від відбування покарання може бути притягнута до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України.
Згідно наказу № 65-К від 13.12.2016 року, виданого керівником ПП«Бокуд», засуджену ОСОБА_6 за прогули без поважних причин звільнено з посади робітниці з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями ПП «Бокуд».
12.01.2017 року ОСОБА_6 отримала у Вінницькому міськрайонному відділі з питань пробації Центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України направлення до Лівобережного міжрайонного центру зайнятості м. Вінниці, однак до вказаної установи не зверталась та самостійно на роботу не працевлаштувалася.
Незважаючи на неодноразові попередження про наслідки ухилення від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, ОСОБА_6 без поважних причин, починаючи з 07.09.2016 року умисно ухиляється від відбування покарання у виді виправних робіт, а саме не з`являлася до ПП «Бокуд», чим допустила прогули більше двох разів протягом місяця за що 13.12.2016 була звільнена. Отримавши направлення до Лівобережного центру зайнятості м. Вінниці до вказаної установи не з`явилася та самостійно не працевлаштувалася, тим самим систематично не виконує встановлені обов`язки, порушує порядок і умови відбування покарання та не вживає будь-яких заходів спрямованих на відбування покарання.
Так, ігноруючи ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15.06.2015 року та вимоги працівників Вінницького МРВ з питань пробації ЦЗМУ з питань ВКП та пробації МЮ України, призначені ухвалою суду 1 рік 3 місяців виправних робіт ОСОБА_6 відбула лише частково, невідбута частина покарання складає 1 рік 1 місяць 3 дні виправних робіт.

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_6 наявний склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, так як ОСОБА_6 була засуджена до основного виду покарання позбавлення волі й на час заміни невідбутої частини покарання 15.06.2015 року діяла редакція ст. 389 КК України, відповідно до якої до кримінальної відповідальності, за ухилення від відбування покарання громадських та виправних робіт, могла бути притягнута лише особа, яка була засуджена до цього виду покарання вироком суду, а диспозиція ч.2 ст. 389 КК України зазнала змін відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» 07.09.2016 року, після постановлення ОСОБА_6 на облік до відповідного відділу кримінально-виконавчої інспекції (16.07.2015 року), й відповідно до витягу з кримінального провадження № 0008281 ( т.1 а.с. 91) відомості про вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України було внесено 06.12.2015 року, а тому суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад злочину передбаченого ч.2 ст. 389 КК України в чинній редакції.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити їй покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду від 15.01.2014, яку змінено ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15.06.2015 та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 4 місяці. Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту її затримання на виконання вироку суду.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд не взяв до уваги обставини вчинення ОСОБА_6 діянь, передбачених ч. 2 ст. 389 КК України, після внесення змін до вказаної статті, не врахував, що на той час ОСОБА_6 була суб`єктом вказаного злочину та не застосував до даного діяння, той закон, під час дії якого вони мали місце, а застосував норми ч. 2 ст. 389 КК України, яка діяла до внесення в неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених».

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній та просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити їй відповідне покарання, так як матеріали кримінального провадження доводять наявність складу злочину в ухиленні засудженої від відбування покарання у виді виправних робіт, захисника ОСОБА_8 та обвинувачену ОСОБА_6 , які просили судове рішення залишити без змін, так як ОСОБА_6 на даний час працює і продовжує відбувати покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 15.01.2014 року ОСОБА_6 засуджено вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 1 ст. 125 КК України до 5 років 25 днів позбавлення волі. В подальшому, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2014 року, на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», скорочено наполовину строк невідбутого покарання, з остаточним кінцевим строком - 24.10.2016.

23 червня 2015 на підставі ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15.06.2015 року про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, а саме: виправні роботи на невідбуту частину покарання - 1 рік 3 місяці з відрахуванням 20% із заробітку на користь держави, яка вступила в законну силу 22.06.2015 року, ОСОБА_6 звільнено із Уманської ВК-№129 УДПтС України в Черкаській області.

Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 389 КК України (в редакції, яка діяла до набрання чинності ЗУ № 1492-VIII від 07.09.2016) відповідальність за цим законом настає лише за умови, що виправні роботи, від яких ухилилася особа, було призначено їй вироком суду.

Зважаючи, що ОСОБА_6 призначено та змінено покарання до набрання чинності нової редакції ст. 389 КК України в 2016 році, а також відомості про вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, були внесені 06.12.2015р., суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, в редакції, яка діяла після набрання чинності ЗУ № 1492-VIII від 07.09.2016, та необхідність виправдати обвинувачену.

У зв`язку з наведеним, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на законі, який покращує становище обвинуваченої, а тому вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2019р. щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя