Ухвала
Іменем України
17 лютого 2020 року

м. Київ
справа № 447/1626/19

провадження № 51 - 747 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 4 вересня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000261,
встановив:
Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 4 вересня

2019 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 23 липня 2019 року між засудженим ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_6

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000261. ОСОБА_5 визнано винуватим

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі КК), і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року вказаний вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушив питання про перевірку вказаних судових рішень в касаційному порядку.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_4 необхідно відмовити

у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 424 Кримінальногопроцесуального кодексу України (далі КПК) встановлено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок можуть бути оскаржені в касаційному порядку засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4 - 7 ст.474 цього Кодексу, у тому числі нероз`яснення засудженому наслідків укладення угоди.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник ОСОБА_4 оскаржує судові рішення, у зв`язку з неправильним, на його думку, застосуванням положень

ст. 100 КПК, а саме вирішенням питання щодо речового доказу, яким визнано автомобіль марки «Мерседес», та його конфіскацією.
Оскільки кримінальним процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для касаційного оскарження вироку суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку та рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок, а захисник звернувся з касаційною скаргою, в якій просить переглянути судові рішення з підстави, не передбаченої кримінальним процесуальним законом, то його касаційна скарга не може бути предметом перегляду суду касаційної інстанції.
За таких обставин відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 4 вересня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3