Провадження №: 1-кп/752/572/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2020 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця станіца Совєтська Новокубанського району, Краснодарського краю, РФ, громадянина України, освіта вища, який не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

фізичної особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

встановив:
згідно з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру, 3.04.2018 року приблизно о 17 год. 00 хв. по пр-ту А.Глушкова, 69 в м. Києві ОСОБА_3 підійшов впритул до ОСОБА_8 та умисно протиправно з корисливих мотивів різко дістав з передньої нагрудної кишені останнього мобільний телефон «Huavei» з характерними пошкодженнями екрану та задньої частини корпусу, ідентифікуючою ознакою IMEI НОМЕР_1 та сім-карткою мобільного оператора зв`язку ТОВ «Лайфсел», мобільний номер НОМЕР_2 . ОСОБА_8 з метою повернення викраденого майна почав чинити супротив ОСОБА_3 та вдарив його ногою в живіт, після чого останній з метою утримання викраденого майна та отримання можливості розпорядитися ним в подальшому дістав з лівої кишені свого піджака предмет, схожий на розкладний ніж, після чого почав хаотично розмахувати ним перед обличчям ОСОБА_8 , тим самим застосувавши погрозу застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, яку потерпілий сприйняв реально, у зв`язку з чим відійшов від ОСОБА_3 , який скориставшись можливістю з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на суму 3000 грн.

ОСОБА_3 в суді відмовився від надання показань на підставі ст. 63 Конституції України.

Потерпілий ОСОБА_8 , не дивлячи на всі вжиті стороною обвинувачення та судом заходи до суду не з`явився, встановити місце його перебування чи знаходження майже протягом двох років не виявилось можливим, у зв`язку з чим судом, керуючись вимогами ст. 28 КПК України, було закінчено судовий розгляд у його відсутність.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 348 (а.с. 61-63) ОСОБА_3 в період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він на даний час підозрюється, за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, ОСОБА_3 відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 КК України під час вчинення інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння перебував в стані неосудності і тому кримінальне провадження здійснюється в порядку, визначеному главою 39 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 504 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні даної категорії здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими КПК, з урахуванням положень цієї глави.

Згідно вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує наступні питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, чи вчинено це суспільно небезпечне діяння особою. В ч. 3 ст. 513 КПК України зазначено, що встановивши, що суспільно небезпечне діяння не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння, суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.

Допитавши свідків сторони обвинувачення та дослідивши надані письмові докази сторони обвинувачення суд дійшов висновку про необхідність відмовити у застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , у зв`язку з недоведеністю вчинення ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за викладених у клопотанні обставин.

Так, згідно наданого суду протоколу огляду місця події (а.с. 41-44), який проведено слідчим 30.04.2018 року з 17 год. 30 хв. по 18.05 хв. вбачається, що на відкритій ділянці виявлено ОСОБА_3 , який добровільно видав з кишені свого піджака мобільний телефон, крім того, поруч на земельній ділянці виявлено та вилучено розкладний ніж. Згідно протоколу затримання (а.с 54-56) ОСОБА_3 фактично затриманий о 18 год., під час особистого обшуку нічого не вилучалось.

Допитані в суді свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 показали, що в складі групи швидкого реагування 30.04.2018 року працювали в Голосіївському районі м. Києва. Отримали орієнтування про розбійний напад із застосуванням ножа на громадянина, опис особи, одягу та те, що особа має гіпс на руці. По пр-ту Глушкова помітили схожого за описом чоловіка, якого приблизно о 17 год. зупинили та провели поверхневу перевірку. Виявили в кишені штанів ніж, вилучили його та кинули на землю, в кишені піджака виявили телефон, дістали його, оглянули та поклали назад, після чого викликали СОГ. Група приїхала приблизно через 5 хв., за участі понятих вилучили ніж та мобільний телефон з кишені штанів ОСОБА_3 .

Згідно зі ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом (недопустимих доказах), а також на припущеннях.

Відповідно до ст. 87 КПК України доказ визнається недопустимим, якщо його отримано внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з описаних вище доказів, ОСОБА_3 був фактично затриманий приблизно о 17 год. уповноваженими службовими особами, які провели його особистий обшук, а не як стверджували свідки, поверхневу перевірку, яка відповідно до вимог ст. 34 Закон України «Про Національну поліцію» є здійсненням виключно візуального огляду особи, а не обшукуванням кишень одягу особи. Проте протокол затримання було складено лише о 20 год., і у ньому було відмічено про фактичне затримання особи о 18 год., хоча це суперечить показанням свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Крім того, не було складено протоколу особистого обшуку особи, натомість слідчий по приїзду обмежився лише складанням протоколу огляду місця події, хоча по суті вказана слідча дія не є оглядом в розумінні вимог ст.ст. 237, 238 КПК України. Більше того, слідчий під час складання протоколу затримання, вказав про те, що під час особистого обшуку ОСОБА_3 нічого не вилучено, що знову ж таки суперечить викладеному вище.

Зазначені обставини затримання ОСОБА_3 та його обшук без оформлення своєчасно необхідних процесуальних документів і відповідно без роз`яснення йому, передбачених в ст. 42 КПК України, прав підозрюваного, статус якого він фактично набув 30.04.2018 року о 17 год., є грубим порушенням права на захист, та, на думку суду, є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Слід вказати й про те, що у протоколі огляду місця події, як вірно вказує сторона захисту, не було вказано про участь ОСОБА_3 у даній слідчій дії. Останній не підписував документ, крім того, у ньому відсутні відомості про те, що ОСОБА_3 відмовився його підписати, що також суперечить вимогам ч. 4 ст. 237 КПК України. Крім того, згідно вказаного протоколу, під час проведення слідчої дії відбувалась відео зйомка, проте носій із записом долучено не було і суду не надано. Вказане у своїй сукупності свідчить про те, що протокол огляду місця події від 30.04.2018 року, наданий стороною обвинувачення як доказ, суд визнає не допустимим.

Допитані свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не були очевидцями подій вчинення суспільно небезпечного діяння та їм не відомо, хто саме та в який спосіб його вчинив. Фактично останні повідомили суду лише про факт затримання ними ОСОБА_3 та його обшук. Суд не бере до уваги їх показання в частині того, що потерпілий розповів їм про причетність до вчинення суспільно небезпечної дії ОСОБА_3 та про спосіб вчинення ним даної дії, а також про те, що ОСОБА_3 підтвердив їм факт вчинення ним суспільно небезпечного діяння, оскільки відповідно до вимог ч. 7 ст. 97 КПК України такі показання з чужих слів є недопустимими.

Протокол пред`явлення особи для впізнання (а.с. 49-56) суд також визнає недопустимим, оскільки вказана слідча дії фактично містить в собі показання потерпілого ОСОБА_8 про обставини вчинення відносно нього суспільно небезпечної дії та про особу, яка її вчинила, проте потерпілий перед проведенням даної слідчої дії не був попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України, що свідчить про її сумнівність та незаконність, враховуючи і те, що суд позбавлений можливості допитати потерпілого в суді безпосередньо і всі заходи для цього вичерпані. Крім того, згідно долученої фото таблиці до протоколу вбачається, що особи, які пред`являлись для впізнання, мають різкі відмінності у зовнішності та одягу із ОСОБА_3 , що є порушенням вимог ч. 2 ст. 228 КПК України і також вказує про недопустимість даного доказу.

Постанови про визнання предметів речовими доказами, квитанція та розписка (а.с. 45-48) не є доказами в розумінні ст. 84 КПК України. Крім того, враховуючи те, що протокол огляду місця події визнаний судом недопустимим, всі похідні від нього докази, в тому числі вилучені ніж та телефон, згідно доктрини «плоди отруйного дерева» також не можуть бути визнані допустимими.

Інші докази, які б доводили винуватість ОСОБА_3 стороною обвинувачення не надані.

Враховуючи вищевикладене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України, тому у задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру слід відмовити,а кримінальне провадження закрити.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 КК України, ст. ст. 512, 513 КПК України, суд

ухвалив:
в задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, відмовити.

Кримінальне провадження № 0004243 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, закрити.

Речові докази по справі:

ніж розкладний побутовий типу «Бабочка» сірого кольору, який зберігається в камері зберігання речових доказів Голосіївського УП повернути ОСОБА_7 як законному представнику ОСОБА_3 за належністю,

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1