ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 621/409/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1930/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.122 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, з участю потерпілого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою потерпілого та прокурора на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 13 03 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 13 03 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зміїв Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 28.09.2010 року Зміївським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання на строк 3 роки; 24.06.2011 року постановою Зміївського районного суду Харківської області відмінено іспитовий строк і направлено у місця відбування покарання за вироком суду; 05.05.2014 року на підставі постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова звільненого умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 2 місяці 11 днів,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_8 - задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 29537 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот тридцять сім) грн матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) грн моральної шкоди, а всього, 39 537 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот тридцять сім) грн.
Вищевказаним вироком встановлено, що 07.01.2019, близько 18 год 30 хв, ОСОБА_7 , знаходячись біля кафе «Евіта», що розташоване за адресою: Харківська область м. Зміїв пров. Привокзальний, буд. 7-А, вчинив сварку з ОСОБА_8 , в ході якої у нього виник умисел на завдання ОСОБА_8 тілесного ушкодження.
З метою реалізації свого умислу ОСОБА_7 , в той же день та час підійшов до ОСОБА_8 та завдав кулаком один удар правою рукою в область нижньої щелепи праворуч та один удар в область нижньої щелепи ліворуч, спричинивши умисно потерпілому ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи №12-14/8-3м/19 від 04.02.2019 травматичний двосторонній перелом нижньої щелепи ( ангулярний перелом нижньої щелепи праворуч і тіла нижньої щелепи ліворуч ), що за ступенем тяжкості відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, по тривалості розладу здоров`я, (згідно п.2.2.1. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року).

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. ст. 122 КК України покарання у виді позбавлення волі, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що судом при ухваленні вироку не було прийнято до уваги таку обтяжуючу покарання обставину, як вчинення ОСОБА_7 злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, вказує, що в оскаржуваному вироку невірно зазначено, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому злочині, про що свідчить невідшкодована йому моральна та матеріальна шкода.

Апеляційну скаргу було подано також прокурором, який, в свою чергу, просить про скасування вищевказаного вироку та про ухвалення нового, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі з застосуванням ст.ст. 75,76 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 3 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що покарання призначене ОСОБА_7 не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Вказує, що при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки злочину та особу обвинуваченого, оскільки ОСОБА_7 вказаний злочин вчинив через незначний проміжок часу після застосування до нього в 2014 році умовно-дострокового звільнення.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити їх вимоги у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_8 просив про задоволення його апеляційної скарги та про скасування вироку суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив залишити апеляційні скарги без задоволення, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та потерпілого, думку обвинуваченого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з оскаржуваного вироку фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, що позбавляє учасників судового провадження права оскаржувати їх.
Колегія суддів погоджується з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки останній вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В ході перевірки доводів апеляційних скарг, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції зазначених вимог дотримався, врахувавши, що обвинувачений хоча і скоїв злочин середньої тяжкості, проте у скоєному щиро розкаявся та визнав цивільний позов потерпілого, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання суд першої інстанції визнав щире каяття ОСОБА_7 та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 встановлено рецидив злочину.

Враховуючи встановлені обставини та характеризуючі обвинуваченого дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо виду та розміру покарання та вважає його необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження ним нових злочинів.

Доводи ж апеляційної скарги прокурора висновків суду першої інстанції не спростовують.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі потерпілого на таку обтяжуючу покарання обставину, як вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, то колегія суддів вважає її безпідставною та не бере до уваги, оскільки на її підтвердження апелянт не надав будь-яких належних та допустимих доказів. Матеріали кримінального провадження даних щодо перебування ОСОБА_7 під час вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння також не містять.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги - без задоволення.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 13.03.2019 року по справі щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу потерпілого - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4