У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 лютого 2020 року

Справа № 607/15279/13-к
Провадження № 1кс/607/1820/2020
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного:

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.

Тернополя, громадянина України, освіта середня, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого за ч.1 ст.296 КК України

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст.122, ч.1 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді, в рамках кримінального провадження № 0000515 від 18 грудня 2012 року, із клопотанням про застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч.3 ст. 296 та ч. 1 ст. 185 КК України, строком на 60 діб.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що СВ ТМВ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000515 від 18 грудня 2012 року, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122, ч.3 ст. 296 та ч. 1 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26 листопада 2010 р., близько 22 год. 00 хв., у раніше судимого за вчинення хуліганства ОСОБА_6 , який разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаходились поблизу магазину "Саша", що розміщений по вул.К.Савури 11, в м.Тернополі, виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 26 листопада 2010 року, близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , знаходячись поблизу магазину "Саша", що розташований по вул. К.Савури,11, в м.Тернополі, грубо порушуючи громадський прядок, висловлюючись нецензурною лайкою, безпричинно, умисно вчинили конфлікт з ОСОБА_9 . В ході конфлікту, дані особи, підійшовши до ОСОБА_9 , нанесли йому декілька ударів руками у різні частини тіла. Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повалили ОСОБА_9 на землю та в подальшому почали наносити йому удари ногами у різні частини тіла. Далі до осіб, які наносили тілесні ушкодження ОСОБА_9 підбіг ОСОБА_10 , який схопивши їх за верхній одяг, почав їх відтягувати від ОСОБА_9 із метою припинення конфлікту. У відповідь ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вчиняючи своїми діями опір ОСОБА_10 , який припиняв хуліганські дії, повалили ОСОБА_10 на землю та почали наносити йому удари ногами в різні частини тіла. Захищаючись від ударів, ОСОБА_10 закрив обличчя руками і в цей час ОСОБА_6 наніс йому ногою удар в ділянку кисті правої руки.

В результаті злочинних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження. Згідно висновку експерта №97 від 28 лютого 2011 року, нанесені ОСОБА_9 ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №99 від 28 лютого 2011 року відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Синці та садна за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, в результаті злочинної діяльності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті, а також заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , наданих їм Конституцією України правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканність.

Крім цього, 10 грудня 2011 року, близько 21 години, у ОСОБА_6 , який перебував у приміщенні бару «Брістоль», що по вул. Пушкіна,5 у м.Тернополі виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 10 грудня 2011 року, близько 21 години, перебуваючи у ОСОБА_6 , який перебуваючи у гардеробному приміщенні бару «Брістоль», що по вул.Пушкіна,5 у м.Тернополі, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, а також що він не буде помічений сторонніми особами, таємно викрав із роздягального приміщення мобільний телефон торгової марки «Samsung S5230» вартістю 643,82 гривень із карткою стільникового зв`язку «Djuice» вартістю 25 гривень, на рахунку якої грошей не було та карткою пам`яті об`ємом 4Gb, який належать ОСОБА_11 та барсетку вартістю 100 гривень, мобільний телефон торгової марки «Samsung С200» вартістю 100 гривень із карткою стільникового зв`язку «Київстар» вартістю 25 гривень на рахунку якої були грошові кошти в сумі 20 гривень, що належить ОСОБА_12 .

Із викраденим майном ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втік, чим завдав ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 668,82 гривень та ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 245 гривень.

Також, 18 березня 2012 року, близько 20 години 00 хвилин, у раніше судимого за вчинення хуліганства ОСОБА_6 , який знаходився в дворі будинку АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 18 березня 2012 року, близько 20 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_3 , грубо порушуючи громадський прядок, умисно вчинив конфлікт з ОСОБА_13 , в ході якого наніс останньому три удари кулаком руки в праву частину обличчя, від яких він, втративши свідомість впав на прилягаючу поверхню.

У результаті злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_13 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді садна на чолі зліва, синця на правій щоці, садна слизової оболонки верхньої губи і правої щоки, сколи емалі коронкових частин перших верхнього і нижнього лівих зубів, синці і садна кисті та садна 3-5 - го пальців лівої кисті, які згідно висновку спеціаліста №454 від 21 березня 2012 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Постановами слідчого від 21 травня 2012 та 12 березня 2011 року оголошено в розшук ОСОБА_6 , а досудове слідство зупинено до встановлення місця перебування ОСОБА_6

21 серпня 2013 року складено нове повідомлення по підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст. 122 та ч.1 ст.185 КК України.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 01.06.2012 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 та доставку його в суд під вартою.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 22.08.2013 року обрано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за його відсутності.

28.02.2020 року о 23.00 год. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст. 122 та ч.1 ст.185 КК України.

Цього ж дня, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у у вчиненні ним злочинів, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст.122, ч.1 ст.185 КК України.

На даний час виникла необхідність у застосуванні до ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підставою обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст.122, ч.1 ст.185 КК України, а також встановлено обставини, які виправдовують даний запобіжний захід та підтверджують наявністю зазначених ризиків.

Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_6 встановлено, що він раніше судимий за вчинення умисних злочинів, в ході розслідування неодноразово ухилявся від явки до слідчого, що в подальшому послужило підставою для оголошення його в міжнародний розшук, що підтверджується інформацією працівників оперативного підрозділу про заведення ОРС категорії «Розшук» та перебування ОСОБА_6 в міжнародному розшуку.

Вказані обставини в цілому свідчать про наявність вищезазначених ризиків та не можливості обрання ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Посилаючись на наведене, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 та виконання ним процесуальних рішень, запобігання можливому переховуванню підозрюваного від органу досудового розслідування, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав, слідчий просив задовольнити клопотання.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали з мотивів, у ньому наведених та просили його задовольнити.

Зазначили, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні ним злочинів, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст.122, ч.1 ст.185 КК України, належним чином обґрунтована, встановлено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому з врахуванням зазначених ризиків та обставин справи, лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Захисник-адвокат ОСОБА_14 заперечила з приводу клопотання слідчого. Вважає, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та те, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

Крім того, звернула увагу слідчого судді на те, що згідно рішення суду Російської федерації від 28 лютого 2014 року вбачається, що ОСОБА_6 у період з 22 серпня 2013 року по 18 лютого 2014 року перебував під вартою. Згідно рішення Тверського районного суду м.Москва від 28 лютого 2014 року ОСОБА_6 був звільнений з під варти, оскільки будь якого рішення по видачу ОСОБА_6 в Україну для притягнення до кримінальної відповідальності не було прийнято.

Вважає, що у даному випадку достатньо буде застосувати до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час.

Крім цього, просила врахувати, що ОСОБА_6 проживає разом із жінкою у цивільному шлюбу на даний час в АДРЕСА_2 , разом із батьками. ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилась дитина та дружина перебуває у закладі охорони здоров`я. ОСОБА_6 офіційно працевлаштований, має стабільний заробіток, за місцем проживання характеризується позитивно .

Підозрюваний ОСОБА_6 підтримав доводи свого захисника та просив застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час. При цьому зазначив, що щиро розкаюється у вчинених інкримінованих йому діяннях, від органів досудового розслідування не переховувався, оскільки вважав, що так як його відпустили з під варти у Російській Федерації будь яких кримінальних проваджень відносно нього не має.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання, додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Нормами ч.1 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан.

Положеннями ч. 2 статті 177 цього Кодексу передбачено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженню; перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється обвинувачується.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 22.08.2013 року обрано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за відсутності підозрюваного.

28.02.2020 року о 23.00 год. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Цього ж дня ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним злочинів, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст.122, ч.1 ст.185 КК України.

У зв`язку з чим, слідчий, за погодженням із прокурором, звернуся до суду із клопотанням про застосування до ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Так, під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень ч.3 ст.296, ч.1 ст.122, ч.1 ст.185 КК України, які є злочинами середньої тяжкості, санкція яких, окрім інших передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років .

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показаннями потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , висновками експерта за №97 та №99 від 28 лютого 2011 року, протоколами пред`явлення для впізнання від 13.01.2011 року, 12.03.2011 року, поясненнями потерпілого ОСОБА_13 , поясненнями свідка ОСОБА_15 , актом судово-медичного дослідження 454 від 21.03.2012 року, повідомлення про нову підозру від 21 серпня 2013 року; протоколами допиту потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_16 від 21.12.2011 року; висновком експерта №17/24/12 від 26.01.2012 року

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграф 1 (с) Конвенції, передбачає «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин». Існування «обґрунтованої підозри» розглядається як необхідна, а при первісному обранні навіть іноді неодмінна і достатня підстава для арешту.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Таким чином, під достатніми доказами відносно акту повідомлення особи про підозру слід розуміти достовірні відомості, зібрані, перевірені і оцінені слідчим, прокурором у встановленому законом порядку, які в своїй сукупності приводять до єдиного висновку на даний момент розслідування про те, що конкретна особа вчинила кримінальне правопорушення, яке передбачене КК України, і не підлягає звільненню від відповідальності за нього. При цьому, повідомлення особи про підозру, повинно базуватися не на простій сукупності доказів, а на їх системі. Якщо немає системи доказів, а є лише окремі докази винуватості, що не узгоджуються з іншими, значить не можна приймати рішення про повідомлення особи про підозру.

Сторона захисту не спростовує питання обґрунтованості підозри, враховуючи це, та надане суду повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст.122, ч.1 ст.185 КК України, суд приходить до висновку, що наявна підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень не є вочевидь необґрунтованою.

Згідно з вимогами ст.198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

При цьому необхідно відзначити, що на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов"язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього заходу забезпечення кримінального провадження, одним із яких є запобіжний захід, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Розглядаючи питання наявності ризиків на які посилались слідчий, прокурор у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та позицію захисту щодо їх недоведеності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів середньої тяжкості, за вчинення яких, окрім інших передбачено позбавлення волі на строк до п`яти років .

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Вивченням особи ОСОБА_6 встановлено, що він раніше судимий, проживає разом з жінкою у цивільному шлюбу на даний час в АДРЕСА_2 , разом із батьками. ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилась дитина та дружина перебуває у закладі охорони здоров`я. ОСОБА_6 працевлаштований, має заробіток, за місцем проживання характеризується позитивно .

З врахуванням обставин справи, особи підозрюваного, розміру завданої шкоди, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не доведено та необґрунтовано доводи щодо недостатності застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам, що доведені у судовому засіданні, під час розгляду клопотання.

Згідно з вимогами ч.ч.1,4 ст. 192 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_6 злочину, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, слідчий суддя вважає, що у відповідності до вимог ч.4 ст. 194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово.

З врахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Окремо, слід зазначити наступне.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 01.06.2012 року, у цьому ж кримінальному провадженні, надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 та доставку його в суд під вартою, за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 22.08.2013 року обрано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається із змісту ухвали слідчого судді, 31 грудня 2012 року слідчим винесена постанова про оголошення підозрюваного ОСОБА_6 в розшук. Згідно інформації УМВС України в Тернопільській області від 20 серпня 2013 року, ОСОБА_6 перебуває у міжнародному розшуку. За повідомленням прокурора м.Тернополя за №119-844/13 від 21 серпня -20 серпня 2013 року відділом поліції «Китай-город» УВС МВС Росії в м. Москві, ОСОБА_6 затриманий.

Згідно наданого захисником в судовому засіданні оригіналу постанови Преснянського районного суду м. Москва від 28 лютого 2014 року вбачається, що у задоволенні клопотання прокурора про обрання міри запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , який перебуває у міжнародному розшуку за правоохоронними органами України, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України відмовлено.

Із змісту постанови також встановлено, що постановою Тверського районного суду м.Москва від 22 серпня 2013 року ОСОБА_6 була обрана міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Постановою цього ж суду від 18 лютого 2014 року, ОСОБА_6 був звільнений з під варти, оскільки Генеральною прокуратурою РФ рішення про видачу ОСОБА_6 для притягнення до кримінальної відповідальності в Україні, прийняте не було.

Доказів протилежного чи спростування доводів сторони захисту судом не встановлено.

Згідно з вимогами ч.ч. 2,3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.

Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості.

Відтак, у задоволенні клопотання слідчого ОСОБА_4 , погодженого прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 слід відмовити.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього на строк не більше двох місяців обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Приймаючи до уваги обставини, за яких було вчинено злочин, характер та наслідки його вчинення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що застосування до підозрюваного іншого менш суворого запобіжного заходу, не зможе попередити ризики, встановлені ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.29 Конституції України, ст.ст. 176-178, 183, 193, 194, 198, 205, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_14 та підозрюваного ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заборонити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України, а саме: з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання закордонний паспорт та інші документи, що дають право на виїзд закордон.

Встановити строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 27 квітня 2020 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, а підозрюваний ОСОБА_6 звільняється з-під варти в залі суду та негайно доставляється до місця свого проживання по АДРЕСА_2 .

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати на виконання в Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області ОСОБА_1