КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/2982/2019 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 0003461 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимий

- 18 липня 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- 06 листопада 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, від відбування якого звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки,
за участю: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 30 липня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Судом також вирішені питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд у вироку визнав доведеним, що ОСОБА_7 11 травня 2019 року приблизно о 12 год. 50 хв., перебуваючи на території будівельного гіпермаркету «Епіцентр» по просп. Григоренка, 40 у м. Києві, на спеціально обладнаному майданчику для паркування велосипедів, побачив велосипед марки «Giant Revel 3», який був закріплений фіксувальним тросом через колесо до металевої труби, та керуючись раптово виниклим умислом, направленим на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, використовуючи кабелеріз, який мав при собі, перерізав трос та заволодів належним ОСОБА_9 велосипедом, вартістю 7632 грн. 33 коп., яким розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації діяння, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 липня 2019 року змінити, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ч. 4 ст. 74 КК України або призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 185 КК України на підставі ч. 1 ст. 69 КК України.

За доводами захисника при призначенні ОСОБА_7 покарання суд неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, ту обставину, що потерпілому було відшкодовано збитки, дані про особу обвинуваченого, який розкаявся у вчиненому, перебуває на реабілітації від наркотичної залежності в Євангельському Центрі соціальної реабілітації хворих на наркоманію та алкоголізм «Варнава» з 17 травня 2019 року, за місцем проживання характеризується позитивно, а також обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину, позитивні характеристики обвинуваченого та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Сукупність таких даних, як зазначає захисник, свідчить про те, що ОСОБА_7 повністю усвідомив хибність вчиненого ним проступку, став на шлях виправлення та не є суспільно небезпечним, отже у суду першої інстанції було достатньо підстав для застосування ч. 4 ст. 74 КК України та звільнення обвинуваченого від покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, що відповідає правовій кваліфікації ч. 2 ст. 185 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині, не переглядає їх відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів враховує наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання.

Відповідно до вимог ст. 71 КК України, якими визначається призначення покарання за сукупністю вироків, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, як це передбачено ч. 4 ст. 71 КК України.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за вчинену ним крадіжку та визначаючи його у виді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, відсутність

обтяжуючих та наявність пом`якшуючих покарання обставин,- щире каяття і добровільне відшкодування завданого збитку, дані про особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, є членом Євагнельського Центру соціальної реабілітації при Міжнародному благодійному фонді "Варнава", де характеризується виключно позитивно, разом із цим, маючи непогашену судимість за вчинення корисливих злочинів, притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням від відбування покарання з випробуванням, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив злочин проти власності.

Отже, зваживши указані обставини і всі дані щодо особи ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, навівши при цьому у вироку переконливі мотиви та підстави такого рішення, з чим погоджується і колегія суддів.
Виходячи з того, що ОСОБА_7 вчинив новий злочин, не відбувши покарання за попереднім вироком, ухваленим щодо нього, суд у відповідності до вимог ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків призначив обвинуваченому, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком, виконавши при цьому вимоги ч. 4 ст. 71 КК України та збільшивши розмір покарання лише на один місяць від не відбутого обвинуваченим за вироком Дніпровського районного суду м. Києва.

Підстав для зменшення обвинуваченому розміру остаточно призначеного за правилами ст. 71 КК України покарання колегія суддів не вбачає.
Прохання захисника щодо застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України є необґрунтованим. До покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків або злочинів, положення ст. 69 КК України не застосовується, а за вчинений ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, з огляду на альтернативні види стягнення, передбачені законом України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції з достатнім обґрунтуванням обрав покарання у виді позбавлення волі, врахувавши при цьому як тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, так і обставини, які пом`якшують покарання, а також дані про особу винного.

Приймаючи до уваги, що судом були виконані вимоги ст. ст. 50, 65, 71 КК України, враховані всі обставини, які були доведені в суді, впливають на покарання і з якими захисник пов`язує апеляційне прохання, колегія суддів уважає, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів та підстав вважати його явно несправедливим через суворість не вбачає.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 мав би бути звільнений від покарання на підставі ч. 4 ст. 74 КК України колегія суддів визнає безпідставними.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 74 КК особа, яка вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, може бути за вироком суду звільнена від покарання, якщо буде визнано, що з урахуванням бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці цю особу на час розгляду справи в суді не можна вважати суспільно небезпечною.

Поведінку особи слід вважати бездоганною, якщо вона не лише не вчиняє кримінальних та інших правопорушень, а й дотримується загальноприйнятих норм поведінки та моралі. Про бездоганність поведінки можуть свідчити, зокрема, нормальні стосунки в родині, корисне проведення вільного часу, активна участь у громадському житті, сумлінне ставлення до праці. До того ж бездоганна поведінка особи має спостерігатися протягом тривалого часу як до, так і після вчинення злочину.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 був раніше судимий за вчинення злочинів проти власності та до закінчення строку погашення судимості за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2011 року, вчинив новий тяжкий корисливий злочин, за що йому було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільнено від його відбування з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, тобто суд вже надавав можливість обвинуваченому довести своє виправлення без ізоляції від суспільства, що в даному випадку не було виправданим, не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки ОСОБА_7 в період іспитового строку знову вчинив злочин проти власності і такі обставини спростовують доводи захисника про те, що на час розгляду справи в суді ОСОБА_7 не можна вважати суспільно небезпечним.

Таким чином, колегія суддів, хоча і враховує прагнення обвинуваченого позбутися наркотичної залежності та стати на шлях виправлення, про що свідчить виключно позитивна характеристику з Міжнародного благодійного фонду "Варнава", де ОСОБА_7 з 17 травня 2019 року проходить курс реабілітації та приймає активну участь в соціальних проектах фонду, але не вбачає підстав, визначених у ч. 4 ст. 74 КК України, для його звільнення від покарання за вироком суду.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 липня 2019 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4