КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000442 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну обраного обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт. Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , до 16 січня 2020 року включно.
Суд першої інстанції дійшов такого висновку, оскільки обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, а саме, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу, перешкоджати судовому провадженню іншим чином.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби.
В апеляційній скарзі захисник з посиланням на практику Європейського суду з прав людини зазначає про те, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Як вказує захисник, ОСОБА_5 має постійне місце проживання, характеризується позитивно, працював, приймав активну участь у Революції гідності, 2 липня 2015 року проходив військову підготовку у 1 учбовому центрі Добровільного Українського корпусу «Правий Сектор», в/ч НОМЕР_1 , НОМЕР_2 учбового центру Збройних сил України ( АДРЕСА_1 ), не має шкідливих звичок, має ряд хронічних захворювань (остеохондроз, сколіоз, псоріаз), що документально підтверджено медичними довідками, не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого не має можливості, скоювати нові злочин останній не збирається, а іншого документального підтвердження щодо наявності відповідних ризиків, які б давали підставу утримувати ОСОБА_5 в слідчому ізоляторі, під час судового слідства не встановлено.

Як наголошує апелянт, на даний конкретний час ОСОБА_5 - особа не судима, а сам факт, перебування ОСОБА_5 під слідством/судом, відповідно до принципу презумпції невинуватості, не доводить того факту, що інкриміновані йому злочини вчинив саме він.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого на підтримання апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали контрольного судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до матеріалів контрольного судового провадження у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000442 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до матеріалів провадження, аудіозапису судового засідання, зафіксованому на технічному носії, 18 листопада 2019 року судом в порядку ст. 331 КПК України поставлено питання про доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою суду від 18 листопада 2019 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто, до 16 січня 2020 року включно, та відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Під час вирішення питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке відноситься до тяжкого злочину, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винним, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, дійшов висновку, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема судовому розгляду. Переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілу, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Так, як встановлено під час апеляційного розгляду, на час вирішення питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, існування обґрунтованого обвинувачення вчинення інкримінованого йому злочину перевіряється судом, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не закінчені, і вказані обставини свідчать, що відносно обвинуваченого продовжують існувати ризики, які не зменшилися і не відпали та полягають у ймовірності переховування від суду під страхом невідворотності засудження до позбавлення волі.

Окрім того, відповідно до вимог ст.178 КПК України суд врахував дані про особу обвинуваченого та дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не забезпечать дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду, і колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду.

На думку колегії суддів, посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, характеризується позитивно, працював, приймав активну участь у Революції гідності, 2 липня 2015 року проходив військову підготовку у 1 учбовому центрі Добровільного Українського корпусу «Правий Сектор», в/ч НОМЕР_1 , НОМЕР_2 учбового центру Збройних сил України (смт. Десна), не має шкідливих звичок, має ряд хронічних захворювань (остеохондроз, сколіоз, псоріаз), що документально підтверджено медичними довідками, не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого не має можливості, скоювати нові злочин останній не збирається, не може свідчити про відсутність ризиків, зазначених судом, оскільки відповідно до наявних матеріалів ОСОБА_5 є особою, яка раніше судима за вчинення тяжких корисливих злочинів, перебуваючи під домашнім арештом в іншому кримінальному провадженні, згідно з обвинувальним актом вчинив кримінальне правопорушення, у вчиненні якого на даний час обвинувачується.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, а тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, оскільки відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.

Окрім того, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. який поєднаний із застосуванням насильства, суд першої інстанції, за наявності встановлених ризиків, з урахуванням положень ч. 4 ст. 183, дійшов висновку про недоцільність визначення застави, і з таким висновком суду погоджується й колегія суддів.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну обраного обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 16 січня 2020 року включно залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3