ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1104/20 Справа № 180/1855/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000469 за апеляційною скаргою прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 14 листопада 2019 року між начальником Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури в Дніпропетровський області ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України та повернення обвинувального акта прокурору, -
Встановила:
цією ухвалою відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості від 14 листопада 2019 року, укладену між начальником Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури в Дніпропетровський області ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_9 , та обвинувальний акт за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Марганці Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, та угоду про визнання винуватості, повернуто прокурору для продовження досудового розслідування.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано наступним.
Суд першої інстанції, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваного повного розуміння ним його процесуальних прав, характеру висунутого щодо неї обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, дійшов висновку про те, що у даному провадженні не можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості, оскільки під час укладення угоди обвинувачений не повністю розумів наслідки її укладення, і на даній стадії не виявив бажання про затвердження цієї угоди.
Суд зазначив, що відсутні фактичні підстави для затвердження угоди про визнання винуватості, а тому, в затверджені угоди необхідно відмовити.
Оскільки угоду про визнання винуватості було укладено під час досудового розслідування, обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості судом першої інстанції слід повернути прокурору для продовження досудового розслідування.
В апеляційній скарзі:
- прокурор просить дану ухвалу скасувати, у зв`язку з істотними, на його думку, порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд обвинувального акта у суді першої інстанції.
Апелянт зазначає, що в підготовчому судовому засіданні 11.02.2020 року при ухваленні свого рішення суд взяв до уваги те, що обвинувачений не повністю розумів наслідки укладання угоди про визнання винуватості, а захисник не мав достатньо часу для вивчення матеріалів кримінального провадження, що не знаходить свого підтвердження, остільки на час укладання угоди обвинувачений користувався правовою допомогою захисника, та сторону захисту під час досудового розслідування у строках надання доступу для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обмежено не було. Під час досудового розслідування та у підготовчому судовому засіданні від сторони захисту не надходило клопотань про порушення їх права на відкриття матеріалів кримінального провадження. Тому, на його думку, не має необхідності у продовженні досудового розслідування. Вказує, що відмова обвинуваченого від бажання затвердити угоду про примирення не дає підстави вважати, що останній вину не визнає, що відсутні фактичні підстави для визнання обвинуваченим винуватості. Дані обставини у ході судового засідання, на його думку, судом не з`ясовано.
Вказує, що відповідно до положень ч. 7 ст. 474, ч. 2 ст. 314 КПК України, відмовивши в затвердженні угоди, суд повинен був з`ясувати думку учасників судового провадження про можливість призначення судового розгляду, з урахуванням того, чи в повному обсязі проведено досудове розслідування, чи є достатніми докази, зібрані під час досудового розслідування, та чи відповідає обвинувальний акт вимогам ст. 291 КПК України. І тільки після з`ясування зазначених обставин, суд міг прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору або про призначення судового розгляду у загальному порядку. Дані вимоги закону, вважає, суд не виконав.
Зазначає, що під час підготовчого судового засідання прокурор наполягав призначити обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_10 до судового розгляду, у зв`язку з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.
На його думку, порушення судом першої інстанції вищевказаних вимог перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому це порушення відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати, а обвинувальний акт повернути для розгляду до суду першої інстанції, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, у разі відмовлення в затвердженні угоди, досудове розслідування або судове провадження продовжується у загальному порядку.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам Кодексу, зокрема, ст. 291 КПК України.
Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які дійсно перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту, суд першої інстанції порушив вимоги ст. ст. 291, 314 КПК України, а саме, в своїй ухвалі не навів належних мотивувань щодо невідповідності даного процесуального документу вимогам КПК України та наявність підстав для його повернення.
Більш того, у разі відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, суд першої інстанції відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України повинен був продовжувати судове провадження у загальному порядку, проте в порушення вказаних вимог, суд необґрунтовано дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокурору, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України та відповідно до ст. ст. 409, 412, 415 КПК України є підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 , - задовольнити.
Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 14 листопада 2019 року між начальником Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури в Дніпропетровський області ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України та повернення обвинувального акта прокурору, - скасувати, в частині повернення обвинувального акту прокурору та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4