ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/153/20 Справа № 193/57/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 (приймає участь в режимі відеоконференції),

представників третіх осіб, щодо майна яких

вирішується питання про арешт ОСОБА_6 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

ОСОБА_7 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження апеляційну скаргу прокурора Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у цьому провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000016,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2020 рокучастково задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на залізобетонні труби діаметром 1 000 мм, довжиною 5 м в кількості 6 штук, які знаходились в напівпричіпі-бортовий-Е марки МАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 ; залізобетонні труби діаметром 1 000 мм, довжиною 5 м в кількості 62 штук, які знаходяться на полі поблизу с. Нововітебське Софіївського району Дніпропетровської області; також зобов`язано слідчого повернути власникам майно, а саме: вантажний автомобіль марки МАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_9 ; напівпричіп-бортовий-Е марки МАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , - ОСОБА_8 ; та зобов`язано власників ОСОБА_9 і ОСОБА_8 надавати органу досудового розслідування на їх вимогу повернуті транспортні засоби, для проведення слідчих (процесуальних) дій, в рамках кримінального провадження № 0000016.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що з матеріалів наданого клопотання наявні правові підстави для накладення арешту на залізобетонні труби діаметром 1000 мм, довжиною 5 м, також судом досліджено надані копії документів, що підтверджують право власності на вищевказані бетонні труби, однак суд не може визнати вказані копії документів як доказ правомірності та законності демонтажу цього недіючого залізобетонного трубопроводу, оскільки суду надані копії цих документів не завірені належним чином, а оригінали вказаних документів суду не були надані для огляду в судовому засіданні, тому право власності на вказаний об`єкт в судовому засіданні не було підтверджено належними та допустимими доказами.
Також судом встановлено, що транспортні засоби - вантажний автомобіль марки «МАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; напівпричіп-бортовий-Е марки «МАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , спеціальний вантажний автомобіль марки «TATRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ; екскаватор-навантажувач марки «CATЕRPILLAR 428 Е», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , використовувалися для демонтажу та перевезення залізобетонних труб, та вказані транспортні засоби знаходяться у власності і оренді в суб`єктів господарювання та використовуються в їх господарській діяльності, відносини між замовником та виконувачами робіт сторонами носять господарсько-правовий характер, а тому оскільки предметом злочину, що розслідується, є залізобетонні труби, які були отримані в результаті можливого незаконного демонтажу недіючого залізобетонного трубопроводу, а не вказані транспортні засоби, за допомогою яких їх демонтували та перевозили, вважає, що накладення арешту на транспортні засоби є безпідставним та призведе до необґрунтованого втручання у господарську діяльність інших суб`єктів господарювання, та відмовлено в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на транспортні засоби.
Не погоджуючись з цим рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді як незаконну і немотивовану у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального закону, постановити нову ухвалу, якою задовольнити повністю клопотання слідчого та накласти арешт на майно, а саме: вантажний автомобіль марки «МАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_9 ; напівпричіп-бортовий-Е марки «МАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 ; залізобетонні труби діаметром 1000 мм, довжиною 5 м в кількості 6 штук, які знаходились в напівпричіп-бортовий-Е марки «МАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; спеціальний вантажний автомобіль марки «TATRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_10 ; екскаватор-навантажувач марки «CATЕRPILLAR 428 Е», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_11 ; із забороною користування вказаною технікою.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчий суддя не дав належну оцінку встановленим в судовому засіданні обставинам, та не взяв до уваги завдання арешту майна як виду заходу забезпечення кримінального провадження № 0000016, наслідки, які матиме не застосування арешту на вказане в клопотанні майно, а також те, що вказані автомобілі та техніка використовувалась та може бути повторно використана для вчинення протиправних злочинних дій.
Посилається на те, що резолютивна частина ухвали не містить вимоги щодо прийняття рішення про долю вилученого майна, зазначеного у клопотанні слідчого, а саме: спеціальний вантажний автомобіль марки «TATRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_10 ; екскаватор-навантажувач марки «CATЕRPILLAR 428 Е», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_11 .
Також ухвала слідчого судді не містить мотиви з яких саме підстав він виходив при постановлені ухвали, і положення закону, яким він керувався при прийнятті рішення про часткове задоволення клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна, тобто має місце порушення ч. 1 ст. 372 КПК України щодо змісту мотивувальної та резолютивної частини ухвали.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, представників третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Зі змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Зазначені вимоги норм кримінального процесуального закону слідчим суддею при постановлені оскаржуваної ухвали враховано не було, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення, оскільки дослідженням наявних матеріалів встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст.ст. 170, 171 КПК України, а тому підлягає поверненню з метою усунення недоліків.

Так, апеляційним переглядом встановлено, що 15.01.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, з тих обставин, що 15.01.2020 року о 12.57 годин в полі, розташованому поблизу с. Нововітебське Софіївського району Дніпропетровської області, невідомі особи без відповідних документів, демонтували та намагалися таємно викрасти залізобетонні труби.
16.01.2020року слідчий СВ Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про накладення арешту на вантажний автомобіль марки «МАЗ», модель 53362 синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; напівпричіп-бортовий-Е марки «МАЗ», модель 93866 сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; залізобетонні труби діаметром 1000 мм, довжиною 5 м в кількості 6 штук, які знаходились в напівпричіп-бортовий-Е марки «МАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; спеціальний вантажний автомобіль марки «TATRA», модель 815 UDS 114 червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ; екскаватор-навантажувач марки «CATЕRPILLAR 428 Е», чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ; залізобетонні труби діаметром 1000 мм, довжиною 5 м в кількості 62 штуки, які знаходяться на полі поблизу с. Нововітебське Софіївського району Дніпропетровської області.
З висновком суду першої інстанції про часткове задоволення клопотання слідчого з зазначених в ухвалі мотивів колегія суддів погодитися не може, оскільки у слідчого судді були наявні підстави для повернення клопотання слідчому для усунення його недоліків, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Отже, у разі, якщо слідчий вважає, що майно, яке зазначене у клопотанні про арешт майна, є речовими доказами, на які слід накласти арешт, то до такого клопотання має бути надано відповідне підтвердження.
Однак постанова про визнання речовими доказами вказаного майна відсутня.

Окрім того, клопотання слідчого містить посилання на накладення арешту на вантажний автомобіль марки «МАЗ», модель 53362 синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , а також на напівпричіп-бортовий-Е марки «МАЗ», модель 9386 сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак вказане не відповідає матеріалам провадження, оскільки, відповідно до копій свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, державний реєстраційний номер вантажного автомобілю марки «МАЗ» - НОМЕР_2 (а.п.18), а модель напівпричіпу-бортовий-Е марки «МАЗ» - 93866 (а.п.17).
Таким чином, у зв`язку із вищезазначеним, клопотання про арешт майна не відповідає встановленим чинним законодавством вимогам щодо його змісту, на що слідчий суддя не звернув уваги та в порушення вимог ч.3 ст.172 КПК України дійшов висновку про його часткове задоволення.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що прокурор в апеляційній скарзі як на підставу арешту майна вказав на п.п. 1, 2 ч.2 ст.170 КПК України, тоді як слідчий в клопотанні посилається лише на п.1 ч.2 ст.170 КПК України, а тому прокурор, в порушення вимог кримінального процесуального закону, в апеляційній скарзі вказав підстави арешту майна, які не вказані в клопотанні слідчого, та які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, що, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, позбавляє можливості суд апеляційної інстанції вийти за межі клопотання про арешт майна.

Крім того, з клопотання про арешт майна вбачається, що слідчий просив лише накласти арешт на майно, яке зазначене у цьому клопотанні, однак слідчий суддя вийшов за межі цих вимог, оскільки відмовляючи в задоволенні клопотання про арешт майна ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , слідчий суддя в ухвалі зазначив про зобов`язання власників майна ОСОБА_9 та ОСОБА_8 надавати органу досудового розслідування на їх вимогу транспортні засоби для проведення слідчих (процесуальних) дій, що не відповідає ч.ч. 3, 5 ст.173 КПК України, адже наслідком відмови у накладенні арешту є негайне повернення майна.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Зазначені вимоги норм кримінального процесуального закону слідчим суддею при постановлені оскаржуваної ухвали враховано не було, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення, а тому ухвала суду першої інстанції, на підставі вимог ч.1 ст.412 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали суду апеляційної інстанції у відповідності до п.2 ч.3 ст.407 КПК України, про повернення клопотання слідчого з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє права прокурора, після усунення недоліків в строки, передбачені ст.172 КПК України, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.
Керуючись ст. ст. ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у цьому провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000016 скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою клопотання слідчого Софіївського відділення поліції Жовтоводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_12 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000016 повернути прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з часу вручення прокурору копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3