Справа № 308/2799/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_4 у рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені 18.03.2020 року до ЄРДР за № 0000946, погоджене з прокурором, про застосування відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сухий Великоберезнянського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.187 КК України,запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :
Із клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів вбачається, що 18 березня 2020 року слідчим відділом Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000946 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.03.2020 року приблизно о 03.00 год. ОСОБА_5 перебуваючи на сходовій клітині 8 поверху будинку 54 по вулиці Джамбула, у м.Ужгороді, умисно, з погрозою застосування насильства небезпечного для життя, з метою заволодіння чужим майном, здійснив напад на громадянина ОСОБА_7 , в ході якого притиснувши до шиї потерпілого предмет схожий на лезо ножа, почав посилювати ним натиск, спричиняючи біль, та демонструючи наміри заподіяти йому тілесні ушкодження в життєво важливі органи, висловлюючи при цьому погрозу вбивством потерпілому, та вимогаючи у потерпілого віддати йому грошові кошти, яких потерпілий не мав. Маючи реальні підстави побоюючись погроз нападника, ОСОБА_8 запропонував йому свій мобільний телефон «Ксіомі Редмі МіАІ», діставши його з внутрішнього карману куртки. Після чого ОСОБА_5 вихопив казаний телефон з руки потерпілого і втік, покинувши місце скоєння злочину.

18.03.2020 року о 7 год. 30 хвилин ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

За таких обставин ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, тобто в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбої).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому правопорушенні повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: Протоколом прийняття заяви про вчинення злочину, протоколом огляду місця події від 18.03.2020 року, протоколом допиту потерпілого, протоколом огляду та вилучення мобільного телефону у ОСОБА_5 , протоколом пред`явлення особи для впізнання.

У клопотанні слідчий стверджує, що органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які підтверджують існування окремих ризиків, передбачених статтею ст. 177 КПК України, зокрема того, що підозрюваний ОСОБА_5 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.І ст.177 КПК України), усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення даного злочину, може незаконно впливати на потерпілого, свідків, шляхом їх підкупу або залякування (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); вчинити інші кримінальне правопорушення, (п. 5 ст. 177 КПК України) та існує ризик його протиправної поведінки.

Існування зазначених ризиків підтверджується встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення та відомими даними про особу підозрюваного.

Зокрема, за вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину передбачено покарання понад п`ять років позбавлення волі. Усвідомлюючи неминучість покарання, він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Крім цього, ОСОБА_9 відомо місце проживання потерпілого, а тому, перебуваючи на волі, останній матиме можливість незаконно вплинути на нього шляхом залякування чи інших протиправних дій, окрім того на даний час не допитано всіх свідків, покази яких можуть мати суттєве доказове значення для додаткового доведення вини ОСОБА_5 , який знаючи це може здійснювати психологічний тиск та погрози, змусивши свідків відмовитись від дачі показів.

Окрім того, на даний час, будь якого підтвердження офіційного місця проживання ОСОБА_5 не отримано, паспорт громадянина України у ОСОБА_5 відсутній, фактичне місце знаходження його паспорта невідоме, сам він відмовляється від спілкування з правоохоронними органами з цього приводу.

У даному випадку ініціювання перед слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало наслідком ретельного дослідження обставин кримінального правопорушення, а також особи підозрюваного, які вказують на те, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законом .

З цих підстав більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава не зможуть запобігти ризикам, визначеним ч. 2 ст. 177 КК України.

Також у клопотанні слідчий відмітив, що відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а тому зважаючи на характер, спосіб та стан вчинення злочину підозрюваним, особу підозрюваного є достатні обґрунтовані підстави застосувати запобіжний захід без визначення застави.

Тому, слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сухий Великоберезнянського району, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України без визначення застави.

У судовому засіданні прокурор подане слідчим клопотання підтримав, просив обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив щодо обрання відносно його підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати більш м`який запобіжний захід особисте зобов`язання. Зазначив, що звинувачення у скоеєні ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1. ст.187 КК України грунтується тільки на припущеннях органу досудового розслідування та ризики передбачені ст.177 КК України , що зазначені у клопотанні слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є надуманими та нічим не обгрунтовані, є тільки припущеннями органу досудового слідства.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні також просив обрати йому більш м`який запобіжний захід - особисте зобов`язання, зазначивши, що між ним та потерпілим ОСОБА_7 справді того вечора виник конфлікт, однак, вказав, що ножем він не погрожував ОСОБА_7 .. Пояснив, що того дня 18.03..2020 року він був у знайомого у АДРЕСА_2 , та спускаючись по сходах на 8 поверсі зустрів хлопця, якого раніше не знав та спитав його чи має останній прикурити сигарети, на що той відмовив йому , після чого між ними виникло непорозуміння і штовханина . Пояснив, що телефон який був знайдений у нього під час огляду працівниками поліції , він підібрав на сходах, оскільки, останній випав з карману ОСОБА_7 . Зазначив, що телефон мав намір повернути власнику, однак, останній побіг у невідомому напрямку. Вказав, що іздить час від часу на заробітки, проживає з своїми батьками за адресою АДРЕСА_1 . та має на утриманні малолітню дитину.

Заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , дослідивши матеріали внесеного клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Таким чином, підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню. Запобіжний захід застосовується з метою запобігання спробам підозрюваного, обвинуваченого (ризикам):

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-які з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Урахування такої обставини для прийняття рішення передбачає встановлення правдоподібності та достовірності заявлених органом досудового розслідування фактичних обставин;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому ця особа підозрюється, обвинувачується.

Наявність обґрунтованої підозри, пред`явленої ОСОБА_5 , підтверджується доказами, долученими до клопотання.

Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із норм КПК України, і його належної поведінки.

В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що сама підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є визначальною підставою для обрання йому найбільш суворого запобіжного заходу у виді взяття під варту.

Доводи слідчого та прокурора про необхідність обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення його належної поведінки та уникнення ухилення його від кримінальної відповідальності як і те, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи про неминучість покарання за вчинення даного злочину, може незаконно впливати на потерпілого, свідків, шляхом їх підкупу або залякування, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також те, що існує ризик його протиправної поведінки, слідчий суддя вважає не переконливими і такі не підтверджують того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу, крім наявних ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України суд враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Також при обранні конкретного виду запобіжного заходу ОСОБА_5 , слідчим суддею враховуються й положення п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод , а та кож Практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно з висновком, викладеним ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, сторона обвинувачення повинна продемонструвати дані, які свідчать з достатнім ступенем переконливості, що арештованому необхідно знаходитися під вартою.

У контексті достатності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як найбільш суворого, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "В. проти Швейцарії" від 26 січня 1993 року дійшов висновку, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки в залежності від суворості можливого покарання. ЇЇ треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховуватись від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. У рішенні у справі «Мамедова проти РФ» від 01 червня 2006 року Суд констатував, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови).

Тому, посилання прокурора на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк понад п`ять років не може безумовно свідчити про те, що підозрюваний у випадку застосування до нього іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватись від органів досудового слідства або суду. Більш того, прокурор не вказав риси особистості або поведінки підозрюваного, які б виправдали його висновок про наявність небезпеки, що ОСОБА_5 має намір переховуватись від органів досудового слідства або суду.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У клопотанні та промові прокурора хоча і зазначено про неможливість застосування щодо підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, проте жодної підстави для такого висновку не наведено.

ОСОБА_5 є молодою людиною, не судимий, має постійне місце проживання, своїх процесуальних обов`язків не порушував, потерпілого ОСОБА_7 не знає, впливати на нього та свідків, які є поліцейськими, що його затримували, знищити або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, через відсутність до них доступу, він можливості немає а також продовжити кримінальне правопорушення у якому він підозрюється, з очевидних причин не може.

Таким чином, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім, для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, визначених ст.177 КПК України.

У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_5 слід покласти наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого та прокурора за їх першою вимогою;

2) заборонити цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання; 4) здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну. Також роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань. Керуючись ст. ст. 176, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 310 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_4 у рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені 18.03.2020 року до ЄРДР за №0000946, погоджене з прокурором, про застосування відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого та прокурора за їх першою вимогою;

2) заборонити цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Встановити строк дії ухвали про тримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під цілодобовим домашнім арештом до 15 травня 2020 року включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) - Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено і проголошено 24 березня 2020 року о 16 год. 30 хв.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1