У Х В А Л А
26 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого,-

В С Т А Н О В И В:

в скарзі вказано, що 17/12/2019 р. скаржник звернулась до Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, станом на даний час в скаржника та його представника відсутня інформація про факт внесення відомостей за результатами розгляду заяви, що свідчить про бездіяльність Івано-Франківського ГУ НП в Івано-Франківській області. Тому просив суд зобов`язати слідчого Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області внести відомості до ЄРДР за фактами наведеними в заяві та зобов`язати слідчого Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області розпочати досудове розслідування.

В судовому засіданні адвокат підтримав скаргу з підстав, що в ній зазначені та надав пояснення про те, що особи, щодо дій яких подано заяву про вчинення злочину здійснили будівництво об`єкта нерухомості на земельній ділянці, що на праві приватної власності належить заявнику, що в свою чергу є самовільним зайняттям земельної ділянки та містить ознаки складу злочину передбаченого ч.3 ст. 197-1 КК України, відомостей про внесення заяви в ЄРДР заявники не отримали, представнику не відомо чи відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення внесені, станом на день розгляду скарги, чи не внесені.

В судове засідання повторно не з`явився представник органу, бездіяльність якого оскаржено, повторно не повідомив суд про причини неявки, повторно не повідомив суд про здійснення дій щодо розгляду заяви від 17/12/2019 р.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Судом встановлено наступні обставини.

17/12/2019 р. адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Івано-Франківського ГУНП України в Івано-Франківській області із заявою про злочин.

Так, відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься диспозитивність.

В ст. 26 КПК України вказано, що зміст диспозитивності полягає у тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ст. 22 КК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Для даного кримінального процесуального спору це означає, що заявники і орган, дії якого оскаржуються реалізують свої права на власний розсуд, самостійно для себе вирішують чи підтримувати скаргу, заперечувати скаргу, або не здійснювати відповідних дій.

Так, представник органу досудового розслідування повторно не повідомив суд про причини свого не прибуття в судове засідання, не надав доказів поважності таких причин, не повідомив суд про вчинення дій за заявою від 17/12/2019 р.

В ст. 23 КПК України вказано, що суд досліджує докази безпосередньо.

В ст. 84 КПК України зазначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 26 КПК України докази надаються суду сторонами.

Скаржниця надала суду доказ звернення із заявою про злочин, в якій викладені її припущення щодо дій осіб, на яких заявники вказують, що вони вчинили злочин.

Відповідно до п. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови.

Згідно ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина постанови повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Відповідно до п. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Однак суду не надано постанови про відмову в прийнятті чи відмову у задоволенні заяви від 17/12/2019.

Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Отже правоохоронний орган наділений повноваженням за власним рішенням вносити інформацію в ЄРДР та розпочинати розслідування, а тому у нього є можливість в тому числі і відмовити у здійсненні відповідних дій, що має бути мотивовано у відповідному рішенні.

Разом з цим скарга не обґрунтована в частині зобов`язання невизначеної абстрактної особи здійснити дію, оскільки відповідно до ст. 129 Конституції України однією із загальних засад правосуддя є обов`язковість виконання судових рішень.

Однак не може бути виконано рішення про зобов`язання здійснити абстрактну, невизначену особу.

Крім цього відповідно до ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

У свою чергу у справі Європейського суду з прав людини "Preda and Dardari v. Italy" (1999) Суд вказав, що метою конвенції також є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.

Так в ст. 3 КПК України вказано, що державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст. 22 КПК України органом досудового розслідування.

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором.

Отже у заявників і скаржника відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ними кваліфікацією дій особи за відповідною диспозицією КК України.

Також право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини.

Тому попередня кваліфікація дій осіб, на час внесення відомостей в ЄРДР, здійснюється відповідним органом досудового розслідування.

Разом з цим надання особі права на звернення із заявою про вчинення злочину також передбачає і право на отримання відповіді за таким зверненням, а тому за обставин не надання суб?єктом, дії якого оскаржено відповіді щодо суті звернення адвоката відповідний орган підлягає зобов?язанню щодо виконання визначеного для нього процесуальним законом обов?язку не пізніше строку, який вказаний в ухвалі суду.

Відповідно до зазначеного суд, -

П О С Т А Н О В И В :

скаргу задовольнити частково;

зобов`язати слідчий відділ Івано-Франківського відділу поліції ГУНП України в Івано-Франківській області надати адвокату ОСОБА_3 інформацію про результат розгляду по суті його заяви від 23/12/2019 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК України не пізніше строку: два робочі дні з дня проголошення ухвали;

в іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1