Справа № 369/6165/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3629/2019 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 в режимі відеоконферції

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2019 року, у кримінальному провадженні №0001037 за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 продовжено до 05.01.2020 року.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2019 року, у кримінальному провадженні №0001037 за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 продовжено до 05.01.2020 року. Суд зазначив, що обставини, які послужили підставою для обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали, в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою. Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому обраний відносно ОСОБА_9 запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, позбавляють можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду.

В апеляційній скарзі адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 просять апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 до 05.01.2020 року включно, скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0001037. Обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 , вказують що ухвала є незаконною, необґрунтованою та не вмотивованою. Крім цього, апелянти зазначають, що у порушення вимог ст.ст. 184, 199 КПК України стороною обвинувачення не було подано клопотання про продовження строку тримання під вартою. Також, в апеляційній скарзі зазначено, що в ухвалі про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 не наведено нових мотивів щодо доцільності продовження строку тримання під вартою. Крім цього апелянти зазначають, що існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою. Також, зазначено, що судом залишено поза увагою доводи сторони захисту, щодо застосування до ОСОБА_9 положень п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України у якому зазначено, що сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких та особливо тяжких злочинів. Крім цього, судом взагалі не взято до уваги письмові заперечення та докази сторони захисту щодо недоцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , які були подані під час розгляду питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою 10.09.19 і на які посилалась сторона захисту 06.11.19, а надано безпідставну перевагу усним доводам сторони обвинувачення без належного документального підтвердження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 продовжено до 05.01.2020 року.

Суд першої інстанції, в судовому засіданні дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого ОСОБА_9 вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, та повторного вчинення ним протиправних дій. При цьому суд зазначив, що перебування в межах менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання існуючим ризикам, а тому06 листопада 2019 року постановив ухвалу про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 05 січня 2020 року включно.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів а також приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочинів, які ставляться ОСОБА_9 , існування обґрунтованих ризиків та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються в своїй апеляційній скарзі адвокати обвинуваченого, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Доводи адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 про те, що стороною обвинувачення не було подано клопотання про продовження строків тримання під вартою в порушення ст.ст. 184, 199 КПК України є безпідставними, оскільки кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 перебуває на стадії судового розгляду та відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.

Стосовно доводів апеляційної скарги відносно того, що в ухвалі суду відсутні нові мотиви доцільності продовження запобіжного заходу, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України при розгляді питання про продовження строку запобіжного заходу суд повинен встановити наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Вказані обставини були перевірені судом першої інстанції та свої висновки стосовно цього суд зазначив в ухвалі.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки в судовому рішенні судом крім обґрунтованості підозри встановлено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та встановлено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування до ОСОБА_9 положень п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України у якому зазначено, що сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких та особливо тяжких злочинів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ч. 3 ст. 197 КПК України встановлено сукупний строк тримання під вартою особи на стадії досудового розслідування а провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 перебуває на стадії судового розгляду, тому положення вищевказаної частини статті не відносяться до даного рішення суду.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо того, що судом взагалі не взято до уваги письмові заперечення та докази сторони захисту щодо недоцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , які були подані під час розгляду питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою 10.09.19 і на які посилалась сторона захисту 06.11.19, а надано безпідставну перевагу усним доводам сторони обвинувачення без належного документального підтвердження, вважаю їх безпідставними, оскільки судом при продовженні строку запобіжного заходу оцінено всі надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку та прийняте рішення за результатами розгляду.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_9 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, зважаючи на спосіб, у який обвинувачений ухилявся від суду, що був пов`язаний із втечею із-під варти та подальшим переховуванням обвинуваченого на території іншої держави, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

Щодо поданої стороною захисту заяви голови правління ГО Всеукраїнське об`єднання правників Маємо право народного депутат України 8-го скликання ОСОБА_11 про передачу обвинуваченого ОСОБА_9 йому під особисту поруку, колегія суддів знаходить за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру. Поручителю роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється або обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права. Поручитель може відмовитись від взятих на себе зобов`язань до виникнення підстав, які тягнуть за собою його відповідальність. У такому разі він забезпечує явку підозрюваного, обвинуваченого до органу досудового розслідування чи суду для вирішення питання про заміну йому запобіжного заходу на інший.

У разі невиконання поручителем взятих на себе зобов`язань на нього накладається грошове стягнення в розмірі: у провадженні щодо кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше трьох років, або інше, більш м`яке покарання, - від двох до п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; у провадженні щодо злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, - від п`яти до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; у провадженні щодо злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, - від десяти до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; у провадженні щодо злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років, - від двадцяти до п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналізуючи зміст зазначеної норми закону, колегія суддів приходить до висновку, що застосування вказаного в заяві запобіжного заходу можливе лише за участі особи, яка бажає взяти обвинуваченого на особисту поруку, оскільки цій особі роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення обвинувачується особа, яку він бажає взятии на поруки, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання.

Сам ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, тому колегія суддів знаходить за необхідне відмовити в задоволенні його заяви.

Посилання сторони захисту на те, що ухвалою суду першої інстанції місцем тримання обвинуваченого незаконно був визначений ІТТ ГУ НП у м. Києві, на думку колегії суддів, не може бути підставою для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції. Відповідно до пояснень прокурора, це місце утримання обвинуваченого, визначене у зв`язку із застосуванням щодо обвинуваченого заходів безпеки. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 предметом перевірки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання особи під вартою є наявність підстав для такого продовження, у тому числі і існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. У зв`язку із цим підстав для втручання у рішення суду першої інстанції в частині визначення місця утримання обвинуваченого під вартою колегія суддів не вбачає.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2019 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2019 року в кримінальному провадженні №0001037 за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 продовжено до 05.01.2020 року, включно, - без змін.

Відмовити в задоволенні заяви голови правління ГО Всеукраїнське об`єднання правників Маємо право народного депутат України 8-го скликання ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 на особисту поруку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

_______________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5