ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2019 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з секретарем ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпро матеріали кримінального провадження № 192/320/18 (провадження № 1-кп/201/205/2019), відомості про яке 03 січня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, пенсіонера, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 02 січня 2018 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , взявши з собою із дому вогнепальну зброю, двоствольну гладкоствольну мисливську рушницю 16 калібру моделі «БМ» № НОМЕР_1 , 1960 року випуску виробництва Тульського збройового заводу, яка згідно висновку експерта №25/3.1./91, придатна для пострілу з лівого ствола, внаслідок несправності ударного (спускового) механізму правого ствола, прийшов на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_8 , де на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків, реалізуючи свій злочинний умисел, умисно здійснив один неприцільний постріл з вищевказаної рушниці в область грудної клітини тулубу ОСОБА_8 (в область серця), чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 , тілесні ушкодження у вигляді дробового, сліпого поранення грудної клітини з ушкодженням кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів (ушкодженням правої та лівої легені, діафрагми, 5 ребра та тіл грудних хребців ліворуч, руйнування серця), які згідно висновку експерта № 30 від 30.01.2018 року, є прижиттєві, розділенню не підлягають та у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню, є небезпечними для життя в момент їх утворення, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 настала смерть потерпілого ОСОБА_8 , та які перебувають у причинному зв`язку з її настанням. Після чого, ОСОБА_9 із зброєю в руках покинув подвір`я ОСОБА_8 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав частково і пояснив суду, що він разом із загиблим ОСОБА_8 мешкали по сусідству у с. Широкопілля Солонянського району Дніпропетровської області. За час його проживання, він неодноразово конфліктував з ОСОБА_8 , оскільки останній, будучи у нетверезому стані, приходив до нього, влаштовував сварки з приводу різних незначних причин, в ході яких, міг погрожувати лопатою, у зв`язку із чим, він побоювався ОСОБА_8 , який реально міг спричинити йому ушкодження. Крім того, 02 січня 2018 року він перебував у себе вдома у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , куди до нього навідався його товариш ОСОБА_10 , з яким вони розпивали спиртні напої. Після чого, він почув з двору домоволодіння, де мешкав ОСОБА_8 , крики і нецензурну лаку, у зв`язку із чим, він з ОСОБА_10 вирішили пройтися до цього домоволодіння і подивитися, що трапилось. Підійшовши у вказане місце, до них несподівано вибіг зі свого будинку ОСОБА_8 з сокирою в руках і наніс один удар по голові ОСОБА_10 , від чого, останній впав на землю та не ворушився. Коли ОСОБА_8 замахнувся сокирою і на нього, він злякався і побіг у напрямок свого будинку, і не оглядаючись, почув, що ОСОБА_8 продовжував його переслідувати. Заскочивши у свій двір, він побіг до гаражу, де, злякавшись за своє життя, взяв мисливську рушницю, яка висіла на стіні, однак, вийшовши у двір, побачив, що ОСОБА_8 немає. Після того, він пішов з рушницею в руках до двору ОСОБА_8 для того, щоб надати допомогу своєму товаришу ОСОБА_10 , який в цей час лежав на землі з окровавленою головою та намагався піднятися. В цей час, він побачив, як ОСОБА_8 знову вибіг з будинку із сокирою, яку тримав в руках, і направлявся у його сторону, внаслідок чого, злякавшись за своє життя, намагаючись захистити себе і свого товариша ОСОБА_10 , він направив у сторону ОСОБА_8 рушницю та, взвівши гачок, намагався налякати ОСОБА_8 , щоб останній зупинився, однак, ОСОБА_8 продовжував йти у його напрямку, будучи в емоційному стані, у зв`язку із чим, переживаючи за своє життя, розуміючи, що ОСОБА_8 може його убити сокирою, не прицілюючись, рефлекторно натиснув на гачок рушниці, внаслідок чого, пролунав постріл, від якого, ОСОБА_8 впав на землю. Злякавшись того, що сталося, будучи у шоковому стані, він кинув рушницю і побіг до себе додому. При цьому, обвинувачений наголосив суду, що не хотів вбивати ОСОБА_8 , а його дії щодо пострілу з рушниці, були обумовлені необхідною обороною від протиправних дій ОСОБА_8 , який намагався вбити його і товариша за допомогою сокири.

Дослідивши безпосередньо у судовому засіданні показання учасників кримінального провадження, а також надані останніми докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю знайшла своє підтвердження з огляду на наступні докази:

-показання потерпілого ОСОБА_11 , який суду пояснив, що очевидцем вбивства свого двоюрідного брата ОСОБА_8 він не був, однак під час кримінального провадження, йому стало відомо, що останнього було застрелено у дворі обвинуваченим ОСОБА_12 з рушниці;

-показання свідка ОСОБА_13 , яка суду пояснила, що 02 січня 2018 року вона відпочивала разом з ОСОБА_8 за місцем проживання останнього у домоволодінні, розташованого по АДРЕСА_1 , де близько дев`ятої години вечора, вони лягли відпочивати. Через деякий час, вони почули стук у вікно, підійшовши до якого, вона побачила на подвір`ї обвинуваченого ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , при цьому, останній гукав ОСОБА_8 . Вона попросила обвинуваченого і ОСОБА_10 залишити подвір`я домоволодіння, однак останні продовжували там перебувати, а свідок ОСОБА_10 погрожував повибивати вікна. Зважаючи на цю ситуацію, ОСОБА_8 розізлився і, схопивши сокиру, вибіг у двір, а вона побігла за ним. Перебуваючи біля вхідних дверей, вона побачила у ОСОБА_10 в руках ніж, однак, після цього, вона повернулась у будинок і не бачила всієї ситуації, що там відбувалась. Після того, як ОСОБА_8 повернувся, він нічого не розповідав. Через деякий час, обвинувачений і ОСОБА_10 знову повернулись у двір домоволодіння ОСОБА_8 , і почали гукати останнього, у зв`язку з чим ОСОБА_8 вийшов на вулицю, однак будь-якого шуму або пострілу, вона не чула. Коли вона вийшла на вулицю, то побачила, що ОСОБА_8 лежить на землі, а обвинувачений ОСОБА_6 сказав, що вбив ОСОБА_8 , при цьому, тримаючи щось в руках, однак, що саме, вона не бачила. Після того, обвинувачений ОСОБА_6 і ОСОБА_10 пішли з двору, а вона побігла по допомогу. Після цього, була викликана швидка медична допомога і поліція;

-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03 січня 2018 року (т.1, а.с. 1), відповідно до якого, були внесені відомості про те, що 02 січня 2018 року по АДРЕСА_1 було виявлено труп ОСОБА_8 з вогнепальним пораненням грудної клітини;

-протокол огляду місця події та фотознімками до нього від 03 січня 2018 року (т. 1, а.с. 6-17), з якого встановлено, що слідчим у присутності двох понятих, судово-медичного експерта, в період часу з 01.50 год. до 02.40 год., були виявлені та зафіксовані відомості щодо обставин та обстановки вчинення кримінального правопорушення на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, біля фасадної стіни будинку на поверхні землі виявлено труп ОСОБА_8 , в ході огляду якого, встановлено, що в області светра, одягненого на останньому, визначається наскрізний розрив тканин ліворуч нерівної округлої форми з велико та дрібно зубчастими краями, під яким, на передній поверхні грудної клітини ліворуч визначаєтсья рана не рівно округлої форми, а також під час даної слідчої дії було вилучено сокиру і зроблені змиви речовини бурого кольору;

-висновок експерта № 30 від 30 січня 2018 року (т. 1, а.с. 27-32), відповідно до якого, на підставі даних судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , враховуючи поставленні на розв`язання експертизи питання, відомі обставини справи, експерт прийшов до наступних висновків. При експертизі трупа виявлено: ділянки емфіземи у легенях. Дрібні групки з просвітленою цитоплазмою у паренхімі печінки. Ознаки вогнищевої деліпідізації деяких клітин коркової речовини наднирника. Нерівномірне кровонаповнення судин нирок. Малокрівея судин міокарда. Ознаки зернисто-вакуольної дистрофії у печінці. У порожнинах серця та великих судин темно-червона рідка кров. При судово-імунологічному дослідженні крові з трупа встановлена група ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0. При експертизі трупа виявлено: на передній поверхні грудної клітини, ліворуч, вогнепальну, дробову, сліпу рану. Від країв вище ще зазначеної рани, розташований рановий канал зліва на право, дещо зверху вниз, спереду назад, довжиною до близько 16 см, який сліпо закінчується на бічній поверхні тіл 9,10,11 грудних хребців, У кінці зазначеного ранового каналу напівзруйнований пластмасовий контейнер циліндричної форми. Вищезазначений рановий канал, розташований у товщі м`яких тканин грудної клітини, ліворуч; товщі 5 ребра, ліворуч, у товщі «серцевої сорочки» (перикарда); товщі серця. Безпосередньо навколо вищезазначеної рани, наскрізні, дрібні, однотипні ушкодження (рани) з дефектами тканини («мінус-тканина») у їх межах, в кількості 19. Від країв ран, які розташовані навколо вищезазначеної рани, розташовані ранові канали зліва на право, дещо зверху вниз, спереду назад, довжиною від 5-7 см до 16-17 см, деякі з яких закінчуються у товщі правої та лівої легені; діафрагмі, товщі тіл 9,10,11 грудних хребців де виявлені металеві сторонні тіла (дріб). Свіжий інфільтруючий крововилив у стромі посмугованого м`яза з розшаруванням колагенових волокон строми ранового каналу передньої поверхні грудної клітини ліворуч. Свіжий інфільтруючий крововилив з ознаками слабко вираженого перифокального набряку м`яких тканин з крововиливом кінця ранового каналу на бічній поверхні грудних хребців, ліворуч, та перикарда. Невеликий дефект (ушкодження) невірно розгалуженої щілиноподібної форми з формуванням окремих дрібних фрагментів та порушенням цілісності міокарда, дрібновогнищеві крововиливи у стінці дефекта у серці. Вогнищеві та розповсюджені інтра- та екстра альвеолярні крововиливи у легенях. Ознаки вогнищевої деліпідізації деяких клітин коркової речовини наднирника. Нерівномірне кровонаповнення судин нирки. Малокрівея судин міокарда. Ознаки зернисто-вакуольної дистрофії у печінці. У лівій палевральній порожнині розташовано близько 1000 мл темно-червоної рідкої крові. Крововиливи у товщі м`яких тканин ранових каналів, плеврою легень, епікардом. Виявлені при експертизі трупа тілесні ушкодження на передній поверхні грудної клітини ліворуч є вхідним отвором і заподіяне при пострілі з ручної вогнепальної (дробової) зброї, відносно суцільним (компактним) снарядом, який володів високою кінетичною енергією та пробивною дією, до складу якого входили з`єднання свинцю. Навколо отвору маються пошкодження, які є елементами дробового (шротового) осипу. В області рани виявлено в значній кількості вміст свинцю, а також виявлено миш`як, цинк, залізо, кремній (згідно даних рентген-флюоресцентного дослідження). Виявлені при експертизі трупа тілесні ушкодження прижиттєві, розділенню не підлягають, у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню, згідно пункту 2.1.1а «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ № 6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 16 січня 1995 року); є небезпечними для життя в момент їх утворення та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_8 наступила від вогнепального, дробового, сліпого поранення грудної клітини з ушкодженням кісток скелету та ушкодженням внутрішніх органів (ушкодження правої та лівої легені, діафрагми, 5 ребра та тіл грудних хребців ліворуч, руйнування серця), що підтверджується даними судово-медичної експертизи. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа виявлений етиловий спирт у концентрації 1,44% у крові, 2,81% у сечі, що стосовно до живих осіб відповідає легкому алкогольному сп`янінню. Крім того, в ході судово-медичної експертизи, з раньових каналів трупа ОСОБА_8 були вилучені металеві сторонні тіла (дріб) та контейнер.

У судовому засіданні було допитано у якості експерта ОСОБА_14 , який повністю підтвердив свої висновки, викладені у вищезазначеній судово-медичній експертизі, пояснивши, що характер і локалізація виявлених у ОСОБА_8 поранень вказували на їх спричинення при пострілі з ручної вогнепальної (дробової) зброї, відносно суцільним (компактним) снарядом, який володів високою кінетичною енергією та пробивною дією, до складу якого входили з`єднання свинцю, при цьому, навколо отвору у грудях ОСОБА_8 маються пошкодження, які є елементами дробового (шротового) осипу, у зв`язку із чим, раньовий канал мав нерівний характер і змінював свій напрямок;

-протокол огляду місця події від 03 січня 2018 року з фотознімками до нього (т. 1, а.с. 34-43), відповідно до якого, слідчим у присутності двох понятих та за участю володільця домоволодіння ОСОБА_6 , який надав письмовий дозвіл на проведення огляду місця свого проживання (т.1, а.с. 33), було проведено огляд домоволодіння і прилеглої території, розташованої по АДРЕСА_1 , в ході огляду якого, було виявлено патрони, куртку чорну чоловічу, мисливську рушницю з нашаруванням речовини бурого кольору, яка знаходилась біля вказаного домоволодіння, при цьому, всі ці речі були поміщені до спеціальних пакетів та опечатані;

-протокол огляду місця події від 03 січня 2018 року (т. 1, а.с. 79), відповідно до якого, слідчим у присутності двох понятих в приміщенні кабінету № 302 Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було оглянуто виявлену та вилучену на місці події мисливську рушницю ТОЗ БМ, № НОМЕР_2 ;

-протокол огляду місця події від 09 січня 2018 року (т. 1, а.с. 116), відповідно до якого, слідчим у присутності двох понятих в приміщенні Комунального закладу «Дніпропетровська обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, було оглянуто видані судово-медичним експертом 13 металевих предметів (дріб) і пластиковий пиж (контейнер), вилучених з тіла ОСОБА_8 під час експертизи;

-протокол отримання зразків для експертизи від 03 січня 2018 року (т. 1, а.с. 74), відповідно до якого, ОСОБА_6 добровільно надав можливість отримати зразки його нігтів та пальців, а також змиви з долоней і пальців;

-висновок експерта № 1/5.1/352 від 09 лютого 2018 року (т. 1, а.с. 124-127), відповідно до якого, на наданій на дослідження 19 січня 2018 року куртці ОСОБА_6 виявлені сліди дифеніламіну (стабілізатору нітроцелюлозних порохів. На наданий на дослідження 18 січня 2018 року змивах з долонних поверхонь правої та лівої руки ОСОБА_6 слідів дифеніламіну (стабілізатору нітроцелюлозних порохів) у межах чутливості застосованого методу дослідження слідів продуктів пострілу не виявлено;

-висновок експерта № 25/3.1/91 від 31 січня 2018 року (т. 1, а.с. 132-139), згідно з яким, рушниця, вилучена 03 січня 2018 року, є вогнепальною зброєю двоствольною гладкоствольною мисливською рушницею 16 калібру, моделі «БМ» № НОМЕР_1 , 1960 року випуску, виробництва Тульського збройового заводу. В наданому вигляді рушниця придатна до стрільби з лівого ствола, внаслідок несправності ударного (спускового) механізму правого ствола, проведення пострілів з правого ствола рушниці можливо лише шляхом нанесення ударів по спиці курка правого ствола. Стріляна гільза, яка знаходилася в патроннику лівого ствола двоствольної гладкоствольної мисливської рушниці 16 калібру, моделі «БМ» № НОМЕР_1 , 1960 року випуску, є однотипною гільзам п`яти патронів до гладкоствольної мисливської зброї 16 калібру, вилучених з дому ОСОБА_6 , які надані на дослідження в сейф-пакеті № 023132. Тринадцять шротин та полімерний пиж-контейнер, видані судово-медичним експертом Дніпропетровського обласного бюро СМЕ ОСОБА_15 , вилучені ним під час розтину тіла трупу ОСОБА_8 , могли бути елементами спорядження патрону, стріляна гільза якого знаходилася в патроннику лівого ствола двоствольної гладкоствольної мисливської рушниці 16 калібру, моделі «БМ» № НОМЕР_1 , 1960 року випуску, наданої на дослідження;

-протокол проведення слідчого експерименту від 07 лютого 2018 року (т. 1, а.с. 156-162), відповідно до якого, обвинувачений ОСОБА_6 у присутності захисника, відтворив на місці вчинення кримінального правопорушення його обставини і обстановку. При цьому, у судовому засіданні судом відтворено відеозапис даної слідчої дії, з якого, суд безпосередньо встановив відомості, що містяться у даному протоколі слідчого експерименту;

-висновок судово-психіатричного експерта № 40 від 06 лютого 2018 року (т. 1, а.с. 153-155), відповідно до якого, ОСОБА_6 на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав та в теперішній час не страждає. Виявляв та виявляє в теперішній час легкий когнітивний розлад. У період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, іспитований не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності, коли він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. В теперішній час іспитований також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;

-акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1 від 03 січня 2018 року (т. 1, а.с. 61), а також складений за його результатами висновок № 1 від 03 січня 2018 року (т. 1, а.с. 62), відповідно до якого, ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння;

-у судовому засіданні також була допитана у якості свідка ОСОБА_16 , яка є сестрою обвинуваченого ОСОБА_6 , при цьому, остання будь-яких фактичних обставин щодо інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення не повідомила, а лише підтвердила конфліктність ОСОБА_8 з сусідами, а також проблеми з зором у ОСОБА_6 ;

-також судом було досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 28.02.2018 року (т. 1, а.с. 178-183), який проведено за участю свідка ОСОБА_10 , однак, враховуючи принцип безпосереднього дослідження доказів і показань учасників кримінального провадження, закріплених у ст.ст. 23, 95 КПК України, суд не може прийняти цей доказ до уваги, оскільки свідок ОСОБА_10 безпосередньо у судовому засіданні не допитувався, судом вживались заходи щодо його виклику для допиту у судовому засіданні, в тому числі, шляхом застосування приводу, однак останнього до суду не було доставлено, а отже, враховуючи, що слідчий експеримент був проведений на підставі показань свідка ОСОБА_10 , наданих ним під час досудового розслідування, суд не може прийняти відомості, які в ньому зафіксовані без допиту свідка безпосередньо у судовому засіданні.

Таким чином, дослідивши всі обставини кримінального правопорушення, оцінюючи надані суду докази та пояснення учасників кримінального провадження з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, суд вважає, що вони отримані в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, без істотного порушення прав та свобод людини, є такі, що підтверджують обставини, які підлягали доказуванню у цьому кримінальному провадженні і мають значення для встановлення фактичних даних, не спростованих жодними іншими доказами, наданими сторонами кримінального провадження, при цьому, всі ці докази у своїй сукупності не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_6 02 січня 2018 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, взявши з собою із дому вогнепальну зброю двоствольну гладкоствольну мисливську рушницю прийшов на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_8 , де на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків, здійснив один неприцільний постріл з вищевказаної рушниці в область грудної клітини тулубу ОСОБА_8 (в область серця), що спричинило смерть останнього.

Що стосується доводів сторони захисту про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 ознак перевищення необхідної оборони з огляду на те, що останній оборонявся від протиправної поведінки ОСОБА_8 , який спочатку, використовуючи сокиру, завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , а потім намагався спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_6 , внаслідок чого, останній, злякавшись за своє життя, здійснив постріл у напрямку ОСОБА_8 , влучивши у нього, в той же час, не бажав йому смерті, то суд відноситься до таких доводів критично і розцінює таку позицію сторони захисту, як намагання уникнути кримінальної відповідальності ОСОБА_6 за більш тяжке кримінальне правопорушення.

Так, з системного аналізу кримінального закону вбачається, що умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання. Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст. 118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст. 36 КК України ці умови полягають у такому: 1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави; 2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України; 3) за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала; 4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається; 5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає; 6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Визначення конкретного моменту, з якого особа перестала перебувати в стані необхідної оборони з огляду на закінчення злочинного посягання, має відносний характер і залежить від конкретних обставин справи, оцінка яких має включати аналіз об`єктивних і суб`єктивних аспектів поведінки як нападника, так і того, хто обороняється. При цьому важливо з`ясувати, чи могла особа, яка обороняється, з огляду на об`єктивну обстановку та поведінку нападника усвідомлювати, що посягання припинилося, тобто чи було для такої особи за даних об`єктивних обставин очевидним, що у застосуванні заходів захисту відпала необхідність. Якщо ж у ситуації, яка склалася, особа не мала можливості усвідомити факт припинення злочинного посягання, слід вважати, що вона діяла в стані необхідної оборони. Крім того, посягання вважається наявним і тоді, коли воно зупинене, однак може відновитися у будь-який момент.

При розгляді справ даної категорії необхідно також з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. При цьому, згідно з ч. 3 ст. 36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту; перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України. Щоб встановити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Як встановлено з досліджених у судовому засіданні доказів, обвинувачений ОСОБА_6 разом з товаришем ОСОБА_10 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, самостійно, без будь-яких причин, прийшли на територію домоволодіння ОСОБА_8 , після того, як останній, намагаючись їх прогнати, дійсно застосував сокиру до ОСОБА_10 і завдав йому тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, що підтверджується висновком експерта № 12Е від 28 лютого 2018 року (т. 1, а.с. 186-188), після чого, припинив свої дії і повернувся до свого домоволодіння, в той час, як обвинувачений ОСОБА_6 діючи умисно, не перебуваючи у стані необхідної оборони, оскільки йому не загрожувала будь-яка реальна загроза життю або здоров`ю, розуміючи відсутність у ОСОБА_8 іншого знаряддя, аніж сокири, повернувся додому і взяв з собою рушницю, після чого, знову направився на територію домоволодіння ОСОБА_8 , де, усвідомлюючи попередній характер небезпеки, відсутність її раптовості з боку ОСОБА_8 , покликав ОСОБА_8 на вулицю, а після того, як ОСОБА_8 вийшов на двір з сокирою, при цьому, судом не встановлено фактичних даних, які б свідчили про застосування ОСОБА_8 за допомогою цієї сокири суспільно-небезпечних дій стосовно ОСОБА_6 , останній здійснив постріл з рушниці у напрямку ОСОБА_8 , влучивши йому у груди, що, у сукупності з вищевикладеними доказами, свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_6 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, і не міг не передбачити, що здійснюючи постріл у напрямку тіла ОСОБА_8 з вогнепальної зброї, набої якої, містили заряд шроту, які розлітаються у різних напрямках, спричинить смерть ОСОБА_8 , а отже, вчинення таких дій обвинуваченим свідчать про те, що він бажав настання смерті ОСОБА_8 і діяв з відповідним умислом.

Крім того, у матеріалах провадження немає належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 намагався або вчинив будь-які дії, які за своїм характером та об`єктивними проявами могли бути розцінені як такі, що досягли ступеню суспільної небезпечності, властивого злочину і викликали би у обвинуваченого ОСОБА_6 стан необхідної оборони, враховуючи, в тому числі, встановлені в ході судового розгляду обстановку і обставини, які передували вчиненню кримінального правопорушення і безпосередньо під час його вчинення, які не вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_6 під час вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 перебував у стані необхідної оборони.

Також, у судовому засіданні стороною захисту було поставлено під сумнів допустимість протоколу огляду домоволодіння обвинуваченого ОСОБА_6 від 03 січня 2018 року, оскільки, на думку сторони захисту, такий огляд було проведено з грубим порушенням правил проведення огляду житла або іншого володіння особи, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 відкрито не надавав органу досудового розслідування дозволу на проникнення до свого житла з метою проведення у ньому огляду, при цьому, наявна в матеріалах кримінального провадження заява ОСОБА_6 про надання такої згоди не може вважатися належним доказом з огляду на стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого і проблеми із зором, які перешкодили йому належним чином ознайомитися із змістом даного дозволу на проведення огляду житла, а отже, за відсутності ухвали слідчого судді про легалізацію даної слідчої дії після її проведення, всі докази, отримані внаслідок її проведення, повинні бути визнані недопустимими.

Однак, суд не може прийняти до уваги ці доводи сторони захисту, з огляду на наступні обставини.

Аналіз положень ч. 1, 2 ст. 233, ч. 2 ст. 237 КПК України свідчить про те, що огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє, за умови, що були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до проведення огляду місця проживання обвинуваченого ОСОБА_6 , останній особисто, що не оспорюються ним, підписав письмовий дозвіл щодо проведення огляду його домоволодіння і прибудинкової території, при цьому, в ході зазначеної слідчої дії, обвинувачений ОСОБА_6 не висловлював жодних заперечень з приводу огляду його житла та вилучення виявлених речей і предметів.

Крім того, суд також не вбачає будь-яких підстав вважати, що під час надання такої добровільної згоди на огляд домоволодіння, обвинувачений ОСОБА_6 не міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій, оскільки надані на підтвердження проблеми із зором обвинуваченого медичні документи (т. 1, а.с. 199-201), не містять відомостей щодо такого ступеню сліпоти ОСОБА_17 , за якого, він не міг прочитати належним чином підписану згоду на огляд свого домоволодіння, враховуючи, що сама письмова згода була заповнена власноруч, що навпаки свідчить про усвідомлення обвинуваченим її змісту, в той же час, стан його алкогольного сп`яніння, дані щодо якого були зафіксовані у наведеному вище акті огляду і висновку, складеному за результатами такого огляду, також не був таким, що перешкоджав належним чином усвідомлювати і розуміти ці обставини.

А отже, викладені обставини вказують на те, що огляд домоволодіння ОСОБА_6 було проведено уповноваженими на те особами, з дотриманням відповідної процедури, передбаченої кримінальним процесуальним законом, у зв`язку із чим, суд не знаходить підстав для визнання протоколу огляду домоволодіння обвинуваченого ОСОБА_6 , а також здобутих під час його проведення речей і предметів, недопустимими доказами.

Під час судового розгляду у цьому кримінальному провадженні, сторона захисту також заявила про недопустимість всіх зібраних під час досудового розслідування доказів, оскільки останні збиралися неуповноваженими на те слідчими Солонянського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, враховуючи відсутність в матеріалах кримінального провадження постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчих, які повинні здійснювати досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Однак вищезазначені доводи суд не може прийняти до уваги, як такі, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону з огляду на те, що, відповідно до положень ст. 39 КПК України, дійсно передбачено повноваження керівника органу досудового розслідування визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування або здійснювати його самостійно, користуючись при цьому повноваженнями слідчого, однак, згідно з положеннями ч. 3 ст. 110 КПК України, постанова, як форма рішення у кримінальному провадженні, приймається виключно слідчим або прокурором, таким чином, чинним кримінальним процесуальним законом, не визначено процесуальну форму рішення керівника органу досудового розслідування, яким визначаються слідчі для здійснення досудового розслідування.

В той же час, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що 03 січня 2018 року заступником начальника ВП начальника СВ Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_18 було надано доручення слідчим цього відділення поліції ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 про проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні № 0000003, які в подальшому разом із керівником органу досудового розслідування, як слідчого, його проводили, при цьому, суд також зазначає про те, що вказані слідчі також зазначені у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, як слідчі, уповноважені на здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про те, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні і збирання доказів здійснювалося уповноваженими на те слідчими з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із чим, судом не встановлено недопустимості зібраних доказів.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, а саме у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, свою вину визнав частково, при цьому, ці обставини на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують його покарання. Обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_6 обставин, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному розмірі строку покарання, оскільки саме таке покарання буде в повній мірі відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, його конкретним обставинам і наслідкам, способу його вчинення та спрямованості умислу обвинуваченого, поведінці останнього до і під час його вчинення, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є пенсіонером, свою вину визнав частково, в той же час, після вчинення кримінального правопорушення з місця його вчинення зник і не вжив жодних заходів щодо надання потерпілому допомоги та в подальшому відшкодування завданої смертю останнього шкоди, а також обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 і відсутністю таких, що його обтяжують, а отже, сукупність всіх цих даних свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, при цьому, на думку суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання саме у виді реального позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме принципам справедливості, достатності і розумності.

Питання щодо долі речових доказів, суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді восьми років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.

Речові докази шротини, патрони, рушницю, металеву сокиру, куртку, змиви з долоней рук обвинуваченого, светр, чоловічі джинси, шкарпетки, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (квитанції № 000019, № 000108, № 000109, № 000110) знищити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні у розмірі 3 432,00 грн. (три тисячі чотириста тридцять дві гривні).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3