Справа № 204/913/20
Провадження № 1-кп/204/460/20
У Х В А Л А

13 лютого 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000836 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду перебуває дане кримінальне провадження.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта та заявив клопотання про продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк обраного запобіжного заходу закінчується 17 лютого 2020 року. В обґрунтування клопотання зазначив, що у ході судового розгляду у кримінальному провадженні та вивчення особистості обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що продовжують існувати ризики невиконання ним покладених процесуальних обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та вони не зменшились, а саме: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_9 обвинувачується в учиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, офіційно не працевлаштований, за місцем фактичного мешкання проживає без реєстрації, що свідчить про нестійкість його соціальних зав`язків та дає підстави вважати, що перебуваючи на свободі, та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, може переховуватися від органів досудового розслідування; п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині не визнає, отже, знаходячись на свободі може знищити, сховати або спотворити будь-які з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин злочинів, оскільки проведеними слідством заходами на даний час місцезнаходження всіх можливих речових доказів, не встановлено та не вилучено; п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків, а саме осіб з кола своїх зв`язків, з якими він міг перебувати в день вчинення злочину 17.10.2019 року, на інших можливих співучасників злочину та осіб, які володіють відомостями про обставини вчинення злочину (зокрема на можливих співучасників, які на даний час не встановлені досудовим розслідуванням та не допитані), шляхом погроз або вмовляння з метою зміни показів або надання останніми завідомо неправдивих показів, а також незаконно впливати на осіб з боку потерпілих, оскільки на даний час ОСОБА_9 є обвинуваченим і має доступ до матеріалів досудового розслідування та останній розуміє вагу цих показів, а тому шляхом погроз або застосуванням насильства з метою відмови або зміни в подальшому ними свідчень може незаконно впливати на зазначених в даному абзаці осіб, про що, зокрема, свідчать зухвалий спосіб вчинених злочину із застосуванням вогнепальної зброї та насильства, та підтверджується матеріалами, доданими до клопотання. ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що є найвищою конституційною цінністю в державі, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Крім того, злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 викликав резонанс у суспільстві. З огляду на зазначене, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості злочину, який інкримінується ОСОБА_9 , а також відповідає особі підозрюваного, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до останнього, необхідно продовжити. Продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості, який закріплений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011). В кожному випадку, як підкреслює Європейський Суд з прав людини, суд за своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів. Таким чином, тримання ОСОБА_9 під вартою є виправданим, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Ураховуючи наведене, інший запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не буде сприяти належній процесуальній поведінці обвинуваченого ОСОБА_9 . Приймаючи до уваги, що ОСОБА_9 обвинувачується, зокрема в убивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, підстави для визначення розміру застави відсутні.

Захисник ОСОБА_8 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_9 не заперечували проти призначення судового розгляду та заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії тримання під вартою, вважають, що це клопотання не є обґрунтованим. По перше, відносно продовження строків тримання під вартою, клопотання прокурора повинне відповідати вимогам статті 184, 199 КПК. Наразі і суд і сторона захисту отримала виключно клопотання про продовження строків тримання під вартою. Частиною 2 ст. 184 КПК прямо передбачає надання клопотання та додатків, якими прямо обґрунтовується це клопотання. Вважає, що дане клопотання обґрунтовується тільки обвинувальним актом та реєстром. Інших документів ні йому, ні суду ніхто не надавав, що говорить про те, що дане клопотання не відповідає вимогам ч. 2 ст. 184 КПК. У клопотанні не обґрунтовано в чому саме обґрунтованість підозри підтверджена і якими доказами підтверджена наявність ризиків, вказаних у клопотанні. Тому вже з цих підстав дане клопотання не підлягає задоволенню. Стосовно обґрунтованості підозри, звертає увагу на те, що сторона захисту з обвинувальним актом взагалі не погоджується там повністю не відповідають дійсності фактичні обставини справи. У підзахисного стріляли з бойової зброї. Під час огляду автомобіля потерпілого було вилучено дві одиниці незаконної бойової зброї: пістолет Макарова та пістолет ППП. Один з пустим магазином, інший з набоями, що підтверджує версію обвинуваченого про те, що в нього дійсно стріляли з бойової зброї. І про це зазначають три свідки у своїх допитах. Три свідки прямо вказують, що вони були свідками стрільби з автомобілю Мерседес в обвинуваченого, що говорить про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого. Вважає що сторона обвинувачення навмисне завищує кваліфікацію, якби тільки особу подалі утримувати під вартою. Обвинувачений стріляв з зареєстрованої мисливської зброї. Не з бойової зброї. Зброя була зареєстрована на товариша обвинуваченого. Обвинувачений схопив зброю, яка була перша у машині. У нього стріляли, а він відстрілювався. Тому сторона захситу не погоджується з кваліфікацією злочину. Стосовно наявності ризиків, ЄСПЛ вже виніс сотні рішень за новим КПК України, починаючи з рішення Ігнатов проти України від 12 грудня 2016 року. У пункті 41 ЕСПЛ чітко висловив свою позицію про те, що ризики не повинні бути формальними та загальними, вони повинні бути конкретними та доведеними. Жодних додатків до клопотання сторона обвинувачення не надає, що говорить про те, що жодних підтверджень ризиків у них немає. Прокурор посилається виключно на свої припущення, що особа може переховуватися, через те, що в нього вістуні соціальні зв`язки. У залі присутня дружина обвинуваченого, у нього є малолітня дитина, що говорить про те, що у нього є міцні соціальні зв`язки і немає сенсу взагалі переховуватися. Обвинувачений після подій сам хвилювався він поїхав у людяне місце автозаправку він там чекав поліцію. Він не виїжджав за межі міста, хоч і мав можливість. Він виїхав на автозаправку, де були люди і камери і там вже чекав поліцію. Коли через годину дві приїхала поліція, його затримали, він нікуди не виїжджав, тому що він сам був у стані сильного хвилювання, від того, що в нього стріляли і він стріляв у тих людей, що були у автомобілі. Він бачить протокол огляду автомобіля потерпілого, з якого випливає що усі кулі потрапили у капот та бампер автомобіля потерпілого і тільки одна куля раптово потрапила у голову потерпілого. Це випадковість. Обвинувачений, захищаючись випадково застрелив іншу особу. Обвинувачений до останнього не знав, що потерпілий був вбитий. Прокурор обґрунтовує ризик переховування виключно тяжкістю обвинувачення, але обвинувачення у цій статті вважає навмисно завищеною. І навіть якщо б була саме ця кваліфікація дій була вірна, ЕСПЛ зазначає що тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для тримання під вартою. Прокурор обґрунтовує клопотання виключно тяжкістю злочину, що взагалі суперечить як КПК, так і практиці ЄСПЛ. Не вбачає підстав надалі тримати обвинуваченого під вартою. Прокурор навіть не намагається доводити ризики. Він виключно цитує ч.1 ст. 177 КПК, що фактично ризики існують і нічим їх не підтверджує. Стосовно ризику тиску на свідків і можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, допитані свідки це навпаки ті свідки, які виправдовують сторону захисту і обвинуваченого. Тиснути на них обвинуваченому немає сенсу. По справі чотири ключових свідків. Один завуальований. Всі інші десть свідків не мають значення для розгляду справи. Прокурор не довів ризик тиску на свідків. Тому просив, з урахуванням того що обвинувачений раніше не судимий, має дружину та малолітню дитину, обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід.

Потерпілий ОСОБА_7 не заперечував проти призначення до судового розгляду, та не заперечував щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд, вислухавши думки учасників підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що дане кримінальне провадження підсудне Красногвардіському районному суду міста Дніпропетровська, підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, або повернення обвинувального акту - не встановлено, тому дане кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Вирішуючи клопотання прокурора щодо продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить з наступного.
Як передбачено ст. 177 КПК України, підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Перевіряючи обґрунтованість підозри, колегія суддів виходить з практики Європейського суду з прав людини (рішення «Нечипорук і Йонкало проти України»), відповідно до якої «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин. У розглядуваному клопотанні наведені дані, які вказують на підозру у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, та які не викликають розумних сумнівів у цьому.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Крім того, відповідно до положень статті 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу обов`язково повинно містити посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5,6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведенності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено у рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ "Александер Макаров проти Росії" національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.
Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Судом встановлено, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2020 року підозрюваному ОСОБА_9 , продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17.02.2020 року включно.
Частиною 1 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотання сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Обсяг обвинувачення у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, його підвищена суспільна небезпека та наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на досудовому слідстві стали підставою для застосування обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк застосування якого закінчується 17 лютого 2020 року.
Суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років, не працевлаштований, а також не має джерела доходу, що свідчить про той факт, що родина не знаходиться на утриманні обвинуваченого. Обвинувачений за місцем фактичного мешкання проживає без реєстрації, що свідчить про тимчасовий характер проживання обвинуваченого за даною адресою. Тобто, фактично відсутня будь-яка прив`язка до постійного місця проживання, а така поведінка обвинуваченого, на думку колегії суддів, може окрім іншого, бути направлена на спробу унеможливлення встановлення останнього постійного місця перебування обвинуваченого.

Також, доводи захисника ОСОБА_8 про те, що обвинувачений після подій сам хвилювався та поїхав у людяне місце на автозаправку, де чекав на поліцію колегія суддів не бере до уваги, оскільки обвинувачений залишив місце вчинення кримінального правопорушення одразу після вчинення злочину, не дочекавшись поліції, та такі дії розцінюються колегією суддів, як спроба обвинуваченого сховатися від правоохоронних органів та уникнути кримінальної відповідальності. На користь чого, також свідчить той факт, що останній був затриманий завдяки лише оперативно-розшуковим діям співробітників поліції, а не у зв`язку із з`явленням зі зізнанням.

Вищевказане свідчить про нестійкість його соціальних зав`язків та дає підстави вважати, що перебуваючи на свободі, та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, обвинувачений може переховуватися від суду.

Також, знаходячись на свободі, обвинувачений може незаконно впливати на свідків, а саме осіб з кола своїх зв`язків, з якими він міг перебувати в день вчинення злочину 17.10.2019 року, на інших можливих співучасників злочину та осіб, які володіють відомостями про обставини вчинення злочину, шляхом погроз або вмовляння з метою зміни показань, або надання останніми завідомо неправдивих показань, а також незаконно впливати на потерпілих, оскільки на даний час ОСОБА_9 є обвинуваченим і має доступ до матеріалів досудового розслідування та останній розуміє вагу цих показань, а тому шляхом погроз або застосуванням насильства з метою відмови або зміни в подальшому ними свідчень може незаконно впливати на зазначених осіб, про що, зокрема, свідчать зухвалий спосіб вчинених злочину із застосуванням вогнепальної зброї та насильства. Тому існують ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: може переховуватися від суду, а також незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Що стосується ризику, передбаченого п.2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість знищити, сховати або спотворити будь-які з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин злочинів, оскільки проведеними слідством заходами на даний час місцезнаходження всіх можливих речових доказів, не встановлено та не вилучено, то колегія суддів зазначає, що доказами на обґрунтування ризику можуть бути: фактичні знищення, ховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; про намір обвинуваченого вчинити дії особи, спрямовані на знищення, схов або спотворення важливих для слідства речей чи документів, спроба підозрюваної особи вчинити дії направлені на знищення доказів - підтверджені документально.
На переконання колегії суддів, під час судового розгляду провадження не знайшли підтвердження доводи прокурора щодо існування ризику знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки органами досудового розслідування вже вилучені на стадії досудового розслідування документи, та зібрані усі докази, які прокурор вважав необхідними та достатніми для складання обвинувального акта та направлення його до суду. Крім того, прокурором не надано суду доказів, що саме ОСОБА_9 вчиняв, або може продовжити вчиняти, активні дії, спрямовані на знищення вказаних речей та документів, або має до них доступ.
Доводи захисника обвинуваченого про наявність тих обставин, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває дитина, хоча і мають місце, однак, з урахуванням інших встановлених обставин передбачених ст. 178 КПК України, серйозності висунутого обвинувачення, не є безумовними підставами для зміни запобіжного заходу, а тому на думку колегії суддів, альтернативні запобіжні заходи є такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 , тому у задоволенні клопотання слід відмовити.
Таким чином, колегія суддів вважає, що ризики, п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором, як підстава для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час продовжують існувати і саме такий запобіжний захід може їм запобігти.
Колегія суддів вважає, що всупереч тверджень захисника, прокурором в судовому засіданні доведено існування наведених обставин, що є підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
При цьому, суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179,183,193,194,197,314,316,331,369,371,372 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню № 0000836 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у відкритому судовому засіданні на 12-30 годину 18 лютого 2020 року в залі судового засідання № 18 Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська за адресою: пр. Пушкіна, 77б, місто Дніпро.
Судовий розгляд по кримінальному провадженню здійснювати судом у складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у відкритому судовому засіданні.
В судове засідання викликати учасників судового провадження, доставити обвинуваченого.
Згідно ст. 317 КПК України роз`яснити учасникам судового провадження можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання.
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 12 квітня 2020 включно.
В задоволенні клопотання обвинуваченого захисника ОСОБА_8 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на іншій, не пов`язаний з триманням під вартою відмовити.
Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.
Ухвала, в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.
В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3