Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/564/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2019 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому матеріали клопотання за апеляційною скаргою, з доповненнями, засудженого ОСОБА_10 на ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2019 року, якою

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Червоний Тік, Апостолівського району, Дніпропетровської області, українцю, громадянину України,
засудженому - 18.04.2013 року Новопсковським районним судом Луганської області за п.п. 6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ст.70 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна,
відмовлено у задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання,
ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_10 , який відбуває покарання в Петрівській ВК №49, звернувся до районного суду з клопотанням про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, мотивуючи це тим, що він став на шлях виправлення і своєю поведінкою довів своє виправлення.
Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2019 року відмовлено в задоволенні вказаного клопотання. Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції вказав, що за весь час відбування покарання, засуджений ОСОБА_10 характеризується задовільно, за час відбування покарання допустив два порушення порядку відбування покарання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, в тому числі поміщався до ДІЗО на 5 діб. На даний час вказані стягнення погашені, заохочень не має, що свідчить про недостатнє бажання засудженого ставати на шлях виправлення.
Виходячи з наведеного, районний суд прийшов до висновку, що своєю поведінкою засуджений ОСОБА_10 не повністю довів своє виправлення.
Крім того, відповідно до ухвали Петрівського районного суду Кіровоградської області від 08.06.2018 року, клопотання засудженого ОСОБА_10 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, було залишено без задоволення.
Вказана ухвала суду, набрала законної сили 22.10.2018 року.
Згідно ч. 6 ст. 539 КПК України у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.
Також, положенням ч. 7 ст. 154 КВК України передбачено, що у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, оскільки засуджений відбуває покарання за особливо тяжкий злочин, а також те, що з часу відмови судом засудженому в задоволені заяви про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, а саме з 22.10.2018 року, не сплинув однорічний термін, клопотання засудженого слід залишити без задоволення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, засуджений ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї, просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що бажає працювати, проте, у Петрівській колонії відсутня робота. Також, зазначає, що під час відбування покарання в Донецькій області у Енакієвській виправній колонії № 52 з 26.11.2013 р. по 11.04.2017 року, він був працевлаштований про що є відмітка в особистій справі.
Також зазначає про те, що під час відбування покарання в Донецькій області, на протязі 8 місяців, була відсутня питна вода, світло, тобто знаходився у важких умовах, що також супроводжувалося пропозицією вступити до військових формувань ДНР Новоросії.
Засуджений ОСОБА_10 також вказує на те, що у разі звільнення умовно достроково від відбування покарання, він буде влаштований за спеціальністю тракториста у Броварському районі Київської області, де його чекає сім`я.
Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_10 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, дослідивши матеріали клопотання та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого про його умовно дострокове звільнення від призначеного покарання, суд мотивував своє рішення тим, що своєю поведінкою засуджений ОСОБА_10 не повністю довів своє виправлення.

З таким висновком районного суду погоджується і колегія суддів зважаючи на наступне.

Згідно положень ч. 2, п.2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом, за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

В силу положень частини 2 зазначеної статті головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка, яка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень в процесі виконання покарання, сумлінною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання.

Окрім цього, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним на протязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Як убачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_10 засуджений вироком Новопсковського районного суду Луганської області від18.04.2013 року за п.п. 6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ст.70 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.05.2017 року, засудженому ОСОБА_10 зараховано строк попереднього ув`язнення у період з 23 березня 2012 року по 30 липня 2013 року за правилами, передбаченими ч.5 ст.72 КК України з розрахунку, що один такий день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, залік складає: 01 рік 04 місяці 07 днів.

Початок строку відбування покарання 23.03.2012 року. Кінець строку 16.11.2020 року.

З 13.04.2012 року відбував покарання в Старобільському слідчому ізоляторі. За час відбування покарання вимог режиму утримання не допускав. Стягнень та заохочень не мав.

З 30.08.2013 року відбував покарання в Єнакіївській виправній колонії № 52. За час відбування покарання допустив одне порушення вимог режиму відбування покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії. Дане порушення виражалось у зберіганні заборонених речей. Стягнення погашене у законному порядку.

З 11.04.2017 року відбував покарання у Маріупольському слідчому ізоляторі. За час . відбування покарання вимог режиму утримання не допускав. Стягнень та заохочень не мав.

З 04.07.2017 року відбуває покарання в Петрівській виправній колонії (№49). За час відбування покарання 1 порушення вимог режиму утримання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Дане порушення виражалось у палінні в невстановленому місці. Стягнення погашене у законному порядку, заохочень не має.

Не працевлаштований. Згідно вироку суду позову немає. Виконавчий лист до установи не надходив.

Зв`язки з рідними та близькими підтримує. У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із вузьким колом засуджених. Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається дотримуватися вимог пожежної безпеки. По прибуттю до установи виявив бажання приймати участь у програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», але участі не приймає.

Засуджений за час відбування покарання на профілактичному обліку установи не перебував.

Таким чином, характеристика на засудженого ОСОБА_10 є посередньою, оскільки на засудженого накладалися стягнення, які на даний час є погашеними, водночас поведінка засудженого не надала адміністрації установи про прийняття рішення щодо його заохочення. Тобто, поведінка засудженого не містить об`єктивних даних про те, що засуджений став на шлях виправлення.

У зв`язку з чим комісією державної установи «Петрівська виправна колонія (№ 49)», було відмовлено, щодо зміни умов тримання засудженому ОСОБА_10 , шляхом переведення його із звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки для осіб, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі (протокол № 16 від 25.07. 2017 р). Відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому що не став на шлях виправлення (протокол №16 від 25.07.2017 року).

Комісією державної установи «Петрівська виправна колонія (№49)» відмовлено в умовно достроковому звільнені, як такому, що не довів свого виправлення (протокол № 12 від 22.05.2018 року).

З урахуванням сукупності викладених обставин, колегія суддів відмічає, що засуджений, відбув дві третіх частини строку покарання, призначеного йому судом, однак погоджується з висновком районного суду, що його поведінка, як процес виправлення та перевиховання, за весь час відбування покарання не є взірцевою, не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказує на те, що засуджений виправився. Наразі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність фактичних даних, які б підтверджували той факт, що мета покарання досягнута, а сам засуджений довів своє виправлення.

Водночас, згідно частини 7 ст. 154 КВК України, встановлено, що у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців..

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 08.06.2018 року клопотання засудженого ОСОБА_10 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання залишено без задоволення.

За наслідком розгляду апеляційної скарги засудженого ОСОБА_10 ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 22.10.2018 року, рішення суду першої інстанції - залишено без змін.

Таким чином, ухвала Петрівського районного суду Кіровоградської області від 08.06.2018 року, якою було відмовлено засудженому ОСОБА_10 у задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, набрала законної сили 22.10.2018 року.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на даний момент до засудженого ОСОБА_10 не можливо застосувати положення ст. 81 КК України, оскільки не минув один рік з дня відмови у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення, як це визначено ч. 7 ст. 154 КВК України.

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги засудженого та клопотання ОСОБА_10 з приводу того, що до нього можливе застосування ст. 81 КК України, так як вказані ними доводи жодним чином не впливають на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Апеляційні доводи засудженого ОСОБА_10 про те, що суд незаконно визнав стягнення накладені на нього під час відбування покарання в Єнакіївській виправній колонії, і тим самим признав «ДНР Новоросії» то вони є безпідставними враховуючи наступне.

Відповідно до абз. 2 Постанови Верховної Ради України «Про заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04 лютого 2015 року зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків - терористів, під час якої було анексовано АРК та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави України, окуповано частину Донецької та Луганської області України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки».

Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою - агресором. В абзаці 4 звернення вказаний строк початку агресії - кінець лютого 2014 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Таким чином, районний суд обґрунтовано взяв до уваги під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_10 стягнення накладене 05.12.2013 року на нього начальником Єнакіївської виправної колонії № 52 у виді 5 діб ДІЗО, оскільки таке стягнення накладено до початку тимчасової окупації території України, де зокрема і розташована Єнакіївська виправна колонія № 52.

Враховуючи все вищенаведене доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_10 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, а тому підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись статями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2019 року щодо ОСОБА_10 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2