Справа № 359/8336/19 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/708/2020 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001178 від 12.07.2019 за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2019 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2019 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років і 5 (п`ять) місяців.
Відповідно до вироку, 29 червня 2019 року після 14 години, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , посварився із своєю матір`ю ОСОБА_9 з приводу вживання алкогольних напоїв. Під час сварки у обвинуваченого виникли особисті неприязні стосунки з матір`ю, після чого він, з метою спричинення тілесних ушкоджень, тримаючи потерпілу за руку, повалив останню на підлогу та наніс їй близько 6 ударів ногами у голову.
15 липня 2019 року близько 14 години 45 хвилин, у КНП «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», ОСОБА_9 померла.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, вважав вирок незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування вимог апеляційної скарги указав, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд не в повній мірі взяв до уваги обставини вчинення злочину, а саме особу потерпілої, кількість ударів та спосіб заподіяння їй тілесних ушкоджень. Крім того, судом не було враховано в повній мірі наявність обставин, які обтяжують покарання, а саме: вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку. Наведені обставини, на думку прокурора, підвищують суспільну небезпеку ОСОБА_7 . Разом з тим, апелянтом звернуто увагу на формальне врахування судом першої інстанції пом`якшуючої обставини, як щире каяття, оскільки визнання вини ОСОБА_7 не може свідчити про щире каяття, а просто підтверджує бажання уникнути справедливого покарання. Також, апелянтом указано на незрозумілість призначеного ОСОБА_7 покарання у виді 7 років 5 місяців позбавлення волі. Останнім указано, що 7 років і 5 місяців можна по різному тлумачити та в майбутньому вказана обставина, на думку прокурора, може створити труднощі при виконанні вироку. Просив вирок скасувати, виключити з мотивувальної частини вироку обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття та ухвалити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст. 121 КК України учасниками судового провадження не оспорюється.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України вимог вищезазначених норм кримінального закону повною мірою не дотримався.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що при призначенні покарання ОСОБА_7 , судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини його вчинення, дані щодо особи обвинуваченого, обтяжуючі та пом`якшуючі покарання обставини.
Проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції лише формально послався у вироку на ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, та особу обвинуваченого, а фактично, призначаючи ОСОБА_7 покарання, їх з достатньою повнотою не врахував, внаслідок чого призначив йому покарання, яке не є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів і не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості і є явно несправедливим.

Так, судом першої інстанції недостатньо враховано тяжкість злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, вказаний злочин є злочином проти життя та здоров`я особи, обставини його вчинення, також те, що вказаний злочин обвинуваченим було вчинено в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, що є обставинами, які обтяжують покарання та повинні бути з достатньою повнотою враховані при призначенні покарання. Також суд недостатньо врахував особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, однак за місцем проживання характеризується посередньо, ніде не працював.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання не є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів і не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості і є явно несправедливим.
За змістом ч.1 ст. 420 КПК України, підставами для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є, у тому числі, необхідність засування більш суворого покарання.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, а також таким, що відповідатиме досягненню мети покарання, передбаченій ч. 2 ст. 65 КК України ч.2 ст. 50 КК України буде покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2019р. щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити у цій частині новий вирок.

ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

В решті вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2019р. щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців із дня проголошення, засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4