ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/188/20 Справа № 185/3156/14-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,

за участю:
секретаря ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
прокурора ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року заяву адвоката ОСОБА_5 в інтересах засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про перегляд вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2014 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що висновок спеціаліста ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» №99/18 від 29 березня 2018 року не є доказом в кримінальному провадженні в розумінні ст. 84 КПК України. Суд вказав на те, що Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області, ухвалюючи 06 листопада 2014 року обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оцінив кожний доказ, наданий сторонами кримінального провадження, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття саме вказаного процесуального рішення. В подальшому з викладеними висновками суду першої інстанції погодився суд апеляційної інстанції. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява адвоката в інтересах засуджених про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами підлягає залишенню без задоволення, оскільки заявлені ним обставини не є нововиявленими.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на неповноту судового розгляду.
Так, адвокат вказує на те, що суд безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про виклик потерпілої, свідків та експерта, не навівши при цьому мотивів свого рішення, внаслідок чого обмежив права сторони захисту на дослідження їх показань. Поряд із цим, посилаючись на принцип юридичної визначеності, суд не обґрунтував яку роль цей принцип відіграє у спростуванні та нехтуванні імперативних норм процесу. На переконання захисника, суд прямо вказав на те, що він вважає, що рішення суду, яке набрало законної сили і є остаточним, не може бути жодним чином переглянуте, що є прямою підставою для скасування ухвали. Поряд із цим, захисник вказав на те, що суд, не перевіривши зазначені захисником факти, дійшов необґрунтованого висновку, що висновок спеціаліста ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» №99/18 від 29 березня 2018 року не є доказом в розумінні вимог ст. 84 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, засуджених та їх захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Так, згідно ст. 460 КПК України, учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.
Нововиявленими обставинами, відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України, визнаються:
1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Нововиявленими обставинами належить вважати обставини, які одночасно: об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи; не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та заявнику; мають істотне значення для справи і потребують окремого розслідування.
Не можуть вважатися нововиявленими обставини, які ґрунтуються на переоцінці досліджених судом доказів.
Як вбачається з матеріалів провадження, нововиявленою обставиною захисник вважає встановлену висновком спеціаліста ДУ Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України № 99/18 від 29 березня 2018 року необ`єктивність покладеного в основу вироку висновків комплексної судово-медичної експертизи № 18 від 17 лютого 2014 року та судово-медичної експертизи № 5-ПА від 15 січня 2014 року.
На підтвердження своїх доводів у цій частині захисник вказує на те, що у висновку від 29 березня 2018 року спеціаліст ставить під сумнів обґрунтованість висновків експертиз, зокрема в частині перебування потерпілої ОСОБА_13 у безпорадному стані в момент скоєння з нею статевого акту, даних про наявність самого статевого акту, а також обставин виявлення тілесних ушкоджень в ділянці статевих органів потерпілої.
На думку захисника, ці обставини, за умови, якщо б вони були відомі, могли суттєво вплинути на об`єм доказів, встановлення факту достовірності та допустимості таких доказів, на правильність та повноту судового слідства та ухвалення обвинувального вироку.
Аналізуючи наведені заявником обставини, колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, вважає, що вони не є нововиявленими у розумінні ст. 459 КК України, оскільки являють собою не фактичні обставини, що мають значення для справи, існували до моменту її вирішення та не були відомі суду та заявнику, а фактично є новими міркуваннями, доводами та аргументами, сформульованими заявником після ухвалення вироку суду, в тому числі на підставі висновку спеціаліста, факт існування та зміст яких не можуть вважатися нововиявленими.
Колегія суддів звертає увагу на те, що при ухваленні вироку щодо засуджених, судом було досліджено висновок комплексної судово-медичної експертизи № 18 від 17 лютого 2014 року, висновок судово-медичної експертизи № 5-ПА від 15 січня 2014 року, а також показання експертів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відповідно, яким у сукупності з іншими наявними у матеріалах провадження доказами було надано оцінку у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України.
За таких обставин, висновок, в якому спеціаліст ставить під сумнів зміст наведених доказів, не можна вважати нововиявленою обставиною, оскільки зазначені у ньому відомості були відомі суду на час ухвалення вироку та були безпосередньо предметом дослідження.
Отже, з огляду на те, що сутність та зміст висновків експертиз були відомі до ухвалення вироку суду, та сторони були обізнані і про встановлений у межах досудового розслідування характер та обсяг тілесних ушкоджень, і про механізм їх спричинення, і про безпорадний стан потерпілої, є достатні підставі вважати, що доводи захисника засуджених зводяться до незгоди з висновками суду щодо оцінки вказаних відомостей та вимог про їх переоцінку з урахуванням наведених захисником міркувань, які були сформульовані на підставі висновку спеціаліста.
Вирішуючи питання про обґрунтованість цих доводів, колегія суддів виходить також й з того, що зазначений висновок в розумінні вимог ст. 84 КПК України не є доказом у кримінальному провадженні, оскільки складений не експертом, що об`єктивно враховано судом першої інстанції.
Окрім того, суд звертає увагу на те, що зміст висновку спеціаліста в цілому не суперечить висновкам експертиз, зокрема в частині виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень, їх характеру, локалізації та механізму утворення.
Таким чином, з огляду на викладене, посилання в заяві на висновок спеціаліста, як на нововиявлену обставину, не вказує на штучне створення або підроблення доказів, на яких ґрунтується вирок (п.1 ч.2 ст.459 КПК України), як і не засвідчує існування інших обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути (п.4 ч.2 ст.459 КПК України).
Що стосується безпорадного стану потерпілої, наявність якого захисник ставить під сумнів, то ці дані підлягали юридичні оцінці, оскільки були кваліфікуючою ознакою злочину, наявність якої не визначалась виключно на підставі висновку експертизи, а встановлювалась судом у сукупності з іншими наявними у матеріалах провадження доказами.
На відсутність виключно медичного критерію при оцінці цих обставин вказує те, що безпораднім вважається стан потерпілої особи у тих випадках, коли вона за своїм фізичним або психічним станом не може розуміти характеру і значення вчинюваних з нею дій або, усвідомлюючи це, не може чинити опір, що неможливо встановити лише на підставі медичних даних.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, ці обставини були предметом доказування, що виключає можливість визнання їх нововиявленими.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви захисника про перегляд вироку за нововиявленими обставинами.
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, який зміні або скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст. ст. 459, 460, 466, 467 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3