Провадження № 1-кс/947/7303/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0004266 відомості про яке 20.08.2015 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складів кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1.Фактичні обставини даного кримінального провадження.
Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні№ 0004266 від 20.08.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України, за фактами заволодіння невстановленою групою осіб об`єктами нерухомого майна одиноких, безрідних осіб, в тому числі об`єктами категорії відмерлої спадщини.

Так, в ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження установлено, що на території міста Одеси з 2016 року по теперішній час діє організована група осіб по заволодінню квартирами одиноких померлих осіб та квартир, які знаходились в іпотеках банків, а також нежитлових приміщень, які належали територіальній громаді міста Одеси, які у подальшому з використання підроблених документів переоформлюються кінцевим вигодонабувачем.
Всього у період з 2016 року по теперішній час організована група осіб із використанням реквізитів фіктивного ТОВ «Бліц 2011» заволоділа 12 (дванадцятьма) об`єктами нерухомості, в тому числі й об`єктом нерухомості, розташованим за адресою м. Одеса, вул. Академічна, 10, приміщення 19 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).

2.Обґрунтування поданого клопотання.
На теперішній час існує ризик того, що вказаний об`єкт нерухомості з метою зміни його правового статусу, тобто приховування, перетворення, відчуження, можуть бути протиправно переоформлені на третіх осіб або реалізовані добросовісним вигодонабувачам.
В даному випадку, вищевказаний об`єкт нерухомості є предметом кримінально протиправних дій, право власності на який є безпосереднім об`єктом правопорушення.
Крім того, щодо вказаних об`єктів нерухомого майна існує сукупність достатніх підстав вважати, що вони є доказом злочинів, тобто містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому існує необхідність у їх збереженні, в тому числі з метою забезпечення в подальшому відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Крім того, в даному випадку, є достатні підстави вважати, що за рішенням суду можливе застосування до вищевказаного нерухомого майна спеціальної конфіскації як заходу кримінально-правового характеру.
Таким чином, з метою забезпечення збереження доказів у кримінальному провадження, виключення можливості перепродажу або іншого відчуження, приховування вищевказаних об`єктів нерухомості, які згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно рахуються за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 09.09.2016Бучацький РС УДМС України в Тернопільській області, а також з метою забезпечення можливості застосування спеціальної конфіскації, існує необхідність в накладені арешту у кримінальному провадженні на зазначений об`єкт нерухомості для забезпечення унеможливлення переходу майнових прав на зазначений об`єкти до третіх осіб або добросовісних вигодонабувачів, а також збереження речового доказу.
3. Позиції учасників з приводу порядку розгляду даного клопотання.
У зв`язку з тим, що розголошення відомостей про обставини накладення арешту на об`єкти нерухомості може призвести до розголошення відомостей досудового розслідування та переоформлення права власності на третіх осіб, сторона обвинувачення просить проводити розгляд такого клопотання без виклику його власника.

Крім того, вказане клопотання сторона обвинувачення просить розглядати за відсутності прокурора та слідчого, в зв`язку з їх службовою зайнятістю.

4. Висновки слідчого судді.
Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

4.1. Щодо порядку розгляду даного клопотання.
Згідно ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відпоівідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Як вбачається з поданого клопотання, досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0004266 здійснюється за фактом можливого незаконного заволодіння об`єктом нерухомості, з клопотанням про накладення арешту на який сторона обвинувачення на теперішній час звертається до слідчого судді з даним клопотанням.
З огляду на викладене, на думку слідчого судді доводи сторони обвинувачення в частині необхідності запобігти розголошенню відомостей досудового розслідування та переоформлення права власності на третіх осіб, виправдовують необхідність розгляду такого клопотання без виклику теперішнього власника зазначеного у клопотанні об`єкту нерухомості, з метою забезпечення арешту майна.

Крім того, оскільки означеними нормами КПК України не передбачено заборони здійснювати розгляд клопотання про арешт майна за відсутності прокурора та слідчого, враховуючи при цьому наявність заяви слідчого про розгляд такого клопотання за його відсутності, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду даного клопотання без вказаних осіб.
4.2. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Ч. 1 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

Ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 11 ст. 170 КПК України - заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Ч. 3 ст. 170 КПК України - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ч. 4 ст. 170 КПК України - у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

П. п. 1, 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.
4.3. Правова підстава та мета арешту майна.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження, за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України.
Так, згідно клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, дане кримінальне провадження здійснюється за фактом можливого незаконного заволодіння об`єктом нерухомості, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , відносно якого на теперішній час наявна сукупність підстав та розумних підозр вважати, що таке майно є об`єктом кримінально-протиправних дій, що свідчить про його відповідність критеріям речових доказів (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Крім того, на думку слідчого судді, на теперішній час з огляду на викладені у клопотанні обставини та специфіку кримінальних правопорушень, з приводу ймовірного вчинення яких на теперішній час здійснюється досудове розслідування, є достатні підстави вважати, що діючому власнику вказаного об`єкту нерухомості (громадянці ОСОБА_5 ) було відомо про відповідність такого майна ознакам, передбаченим п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України, більше того наявні достатні підстави вважати, що остання придбала таке майно за ціною, нижчою за ринкову вартість, або ж взагалі набула її безоплатно, що потребує подальшого детального дослідження в ході досудового розслідування.

В свою чергу, оскільки вказаний об`єкт нерухомості міг бути одержаний в результаті можливого вчинення кримінально-протиправних дій, міг бути предметом злочину, викладене свідчить про наявність також сукупності підстав та розумних підозр вважати, що таке майно може підлягати спеціальній конфіскації.

За таких обставин, метою накладення арешту майна в рамках даного кримінального провадження є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), а також забезпечення можливої спеціальної конфіскації (п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).

4.4. Завдання та необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вищезазначений об`єкт нерухомості відповідає критеріям речових доказів (є доказом), а також може підлягати в подальшому спеціальній конфіскації.
При цьому, дане кримінальне провадження здійснюється саме за фактом можливого незаконного заволодіння таких об`єктом нерухомості, відносно якого здійснювалася низка ймовірно незаконних реєстраційних дій.
Відтак, на думку слідчого судді, на теперішній час об`єктивно існує необхідність в запобіганні можливому подальшому переоформленню (відчуженню) такого об`єкта нерухомості. При цьому, відповідність наявності вказаного завдання арешту майна підтверджується знову ж таки, фактичними обставинами даного кримінального провадження, яке здійснюється за фактом можливого його незаконного набуття у власність.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При цьому, на досягнення завдань кримінального провадження в цілому, й повинні спрямовуватися в рамках відповідного кримінального провадження ті чи інші заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема.
Відтак, з метою забезпечення досягнення означених завдань кримінального провадження в цілому (ч. 1 ст. 2 КПК України), й наявна необхідність в накладенні арешту майна на зазначені у клопотанні предмети зокрема.
4.5. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зазначеної у клопотанні особи ( ОСОБА_5 ), пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а також забезпечити спеціальну конфіскацію, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремої особи, адже досягнення мети збереження речового доказу та забезпечення подальшої спеціальної конфіскації, неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, можливість застосування спеціальної конфіскації, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
4.6. Висновки слідчого судді.
За таких обставин, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність накладення арешту на майно, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на згадане майно та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0004266 відомості про яке 20.08.2015 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складів кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України задовольнити.
Накласти арешт на нежитлове приміщення загальною площею 44,7кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), із забороною відчуження, розпорядження та здійснення реєстраційних дій.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1