Справа № 947/2188/20
Провадження № 1-кп/947/825/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2020 року Київський районний суду м. Одеси у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003388 від 24.09.2019 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, українця, з вищою освітою, працює водієм-реалізатор СПД «Шквирко», одруженого, має двох малолітніх дітей на утриманні, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення проти безпеки руху за наступних обставин.

13.09.2019, приблизно о 18 годині, обвинувачений ОСОБА_6 керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним автомобілем марки «Peugeot 307» р/н НОМЕР_1 , при достатній видимості, в умовах сухої проїзної частини, здійснював рух по горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття проїзної частини проспекту Ак. Глушко в напрямку вул. Ільфа і Петрова в місті Одеса, зі швидкістю до 40 км/год.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» Правил дорожнього руху України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), організованого на проїзній частині проспекту Ак. Глушко в Київському районі міста Одеса та який з`єднує тротуарну зону проспекту Ак. Глушко, ОСОБА_6 був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, відповідно не відреагував на її зміну.

В цей час, по вказаному пішохідному переходу, в темпі спокійного кроку рухався пішохід ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину проспекту Ак. Глушко з право на ліво відносно руху, керованого ОСОБА_6 автомобіля.

При об`єктивній можливості бачити дорожню обстановку, ОСОБА_6 , відволікався від керування транспортним засобом у дорозі, не забезпечував контрольний режим руху свого транспортного засобу у відповідності з розвитком дорожньої обстановки, не обрав безпечну швидкість руху згідно видимості у напрямку руху, не зупинився перед пішохідним переходом на якому перебував пішохід ОСОБА_4 , маючи технічну можливість уникнути події, з необережності допустив порушення вимог пунктів 1.4, 1.5, підпункт «б» п. 2.3, п. 12.1, п. 12.2, п. 18.1 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:

п. 1.4 кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

«б») бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п.12.2 у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

п. 18.1 водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Внаслідок своїх дій, обвинуваченого ОСОБА_6 , 13.09.2019, приблизно о 18 годині, керуючи технічно справним автомобілем марки «Peugeot 307» р/н НОМЕР_1 , порушивши вищевказані вимоги «Правил дорожнього руху» України, з необережності допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який здійснював рух по нерегульованому пішохідному переходу в темпі спокійного кроку, з права на ліво, за ходом руху керованого ОСОБА_6 автомобілю. В результаті дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_4 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закрита черепно-мозкова травма в формі забою головного мозку середньої тяжкості, закриті переломи кісток склепіння та основи черепа (потиличної кістки з переходом до тім`яної кістки, на область великого потиличного отвору, верхівки піраміди правої скроневої кістки та клиноподібну кістку), крововиливи під м`які мозкові оболонки у конвекситальних відділах правих лобної та тім`яної долей, явища набряку правої півкулі головного мозку, підапоневротична гематома потиличної області.

Порушення вимог підпункт «б» п. 2.3, п.п. 12.1, 12.2, 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю, розкаявся у скоєному, та пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при вищевикладених обставинах, а саме: 13.09.2019 року в вечірній час рухався на автомобілі Peugeot по проспекту Ак. Глушко в м. Одесі та не помітив пішохода на перехідному переході, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . У скоєному кримінальному правопорушення щиро розкається та просить строго не наказувати, завдані збитки потерпілому, відшкодував в повному обсязі.
У судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_4 пояснили, що збитки завдані кримінальним правопорушенням відшкодовані обвинуваченим ОСОБА_6 в повному обсязі, на підтвердження надали копії розписок.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.
Згідно з ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України відноситься до тяжкого злочину.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправдання засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд визнає: повне визнання вини, щиросердне каяття в скоєному правопорушенні, добровільне відшкодування матеріальної шкоду потерпілому.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Аналізуючи в сукупності зібрані вищезазначені обставини, характер скоєного злочину, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, у скоєному розкаявся, сприяв розкриттю злочину, працює водієм реалізатором, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем роботи, має постійне місце проживання, відшкодував матеріальні та моральні збитки, на обліку у психіатра та нарколога не значиться.
Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі та застосувати до основного покарання положення ст. 75 КК України, тобто звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, оскільки на думку суду, призначення такого покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд вважає недоцільним його застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_6 з наступних підстав.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України не вимагає обов`язкового позбавлення права керування транспортними засобами, крім того обвинувачений ОСОБА_6 в добровільному порядку відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі, та враховуючі, що обвинувачений ОСОБА_6 працює водієм и це є його єдиним джерелом прибутку, має на утриманні двох малолітніх дітей, дружину, суд вважає можливим призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_6 без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засоби.

Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених с. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Цивільний позов потерпілим ОСОБА_4 по справі не заявлено.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні належить вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України, а саме: скасувати арешт на автомобіль «Peugeot 307» р/н НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) та повернути за належністю ОСОБА_6 .
Відповідно до ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 11 618 гривень.
У кримінальному провадженні Одеською місцевою прокуратурою №1 в інтересах КУ «Міська Клінічна лікарня №11» подано цивільний позов про відшкодування збитків понесених на стаціонарному лікуванні потерпілого ОСОБА_4 у розмірі 10 411 гривень 80 копійок.

Суд вважає, що зазначений цивільний позов Одеською місцевою прокуратурою №1 в інтересах КУ «Міська Клінічна лікарня №11», підлягає задоволенню у повному обсязі, так як знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, та був визнаний обвинуваченим ОСОБА_6 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 370-374, 392- 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_6 винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язок, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_6 в межах кримінального провадження № 0003388, не обирався.
Скасувати арешт накладений ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 07.10.2019 року на автомобіль марки «Peugeot 307» р/н НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) та повернути автомобіль обвинуваченому ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави за проведення судових експертиз грошові кошти у розмірі 11 618 гривень.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі КУ "Міська клінічна лікарня № 11" грошові кошти в розмірі 10 411 гривень 80 копійок.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1