Житомирський апеляційний суд
Справа №283/413/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 170 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року колегія суддів палати в кримінальних справах Житомирського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6
скаржника: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2020 року, якою накладено арешт на майно, -

встановила:

Вказаною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання заступника начальника СВ Малинського ВП в кримінальному проваджені №0000086 від 19.02.2020 року та накладено арешт у виді позбавлення права на відчуження, розпорядження, користування майном, що перебуває у володінні та користуванні ОСОБА_7 , а саме:

-автомобіль марки «ЗІЛ-ІЗІ», д.н. НОМЕР_1 ; бензопилу марки FA-40S «FORESTA»;

-лісопродукцію породи сосна в кількості 53 шт.: 4 шт. довжиною по 4 м., 38 шт. довжиною по 4,5 м., загальними об`ємом 10,276 м.куб.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що є достатні підстави вважати, що вилучені майно є доказами злочину, а тому з метою всебічного досудового розслідування є необхідність накласти арешти на вказане майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 зазначає, що ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль та бензопилу є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що ухвалою слідчого судді встановлено, що володільцем автомобіля ЗІЛ-131, р.н. НОМЕР_2 , бензопили та лісопродукції є ОСОБА_7 . При цьому, слідчий суддя не обґрунтував необхідність накладення арешту на автомобіль та бензопилу, а також того, що існує реальна загроза їх втрати, відчуження, а також яким чином їх використання та пересування може вплинути на статус як речових доказів у справі.

Суддя в ухвалі не навів належного обґрунтування, а також не надав оцінки запереченням та доводам адвоката про те, що проведення експертних досліджень щодо лісопродукції жодним чином не пов`язані з необхідністю накладення арешту на автомобіль та бензопилу та можуть бути реалізовані без такого крайнього ступеню втручання у право володіння та користування майном. Інші потреби досудового розслідування у накладенні арешту на автомобіль та бензопилу не були зазначені у клопотанні та доведені органом досудового розслідування. Крім того, доводи про те, що він використовує автомобіль та бензопилу у своїй підприємницькій діяльності, предметом якої у т.ч. є і переробка лісоматеріалів, залишені судом поза увагою.

Зазначає, що даний автомобіль у непридатному стані він придбав в середині січня 2020 року у ОСОБА_9 , якому він належав на праві власності на підставі біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу від 23.03.2008 року. За спільною домовленістю ОСОБА_9 передав йому автомобіль у фактичне володіння та за умови здійснення його ремонту, в подальшому сторони мали укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу. На час розгляду клопотання слідчим суддею ОСОБА_7 не мав можливості надати біржову угоду, оскільки вона знаходилась у ОСОБА_9 , як і інші документи на автомобіль, тому просить долучити як доказ копію біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно у частині позбавлення права на відчуження, розпорядження, користування автомобілем марки ЗІЛ -131, д.н.з. НОМЕР_2 та бензопили марки РА-408 «Рогезіа» відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_10 та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, під арештом майна розуміється тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

З матеріалів провадження вбачається, 18 лютого 2020 року на автодорозі між населеними пунктами Рудня-Калинівка та Савлуки Малинського району Житомирської області працівниками Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області було зупинено автомобіль марки «31Л-131», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , завантажений лісопродукцією породи «сосна» в кількості 53 колоди без відповідних дозвільних документів.

За даним фактом 19 лютого 2020 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000086 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України.

Постановою слідчого від 19 лютого 2020 року вилучене майно, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000086, оскільки воно потребує оцінки та являється джерелом доказів у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що арештоване майно, а зокрема транспортний засіб та бензопила можуть бути знаряддям вчинення злочину, оскільки на вказаному транспортному засобі була виявлена лісопродукція на яку відсутні документи про її законне походження, а бензопила, яка також перебувала у транспортному засобі могла бути використана для її незаконної порубки.

За таких обставин лише арешт вказаного майна зможе забезпечити цілісність та збереження речових доказів, а передача вказаного майна на відповідальне зберігання з можливістю користування на даний час є передчасною, оскільки у органу досудового розслідування може виникнути необхідність в проведенні експертного дослідження арештованого майна.

Крім того, доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 є законним володільцем майна та в праві експлуатувати арештований автомобіль марки «ЗІЛ-ІЗІ», д.н. НОМЕР_1 в матеріалах справи відсутні, не надані такі докази і в суді апеляційної інстанції.

Долучена до апеляційної скарги біржова угода де покупцем автомобіля марки «ЗІЛ-ІЗІ», з іншим номерним знаком НОМЕР_3 зазначено ОСОБА_9 жодним чином не підтверджує право володіти, використовувати чи навіть зберігати арештований транспортний засіб та ставити питання про його повернення.

Наявність на вказаному транспортному засобі д.н.з НОМЕР_4 , який відповідно до роздруківки з пошукової системи МВС належить автомобілю ГАЗ 53 додатково свідчить про необхідність проведення ретельного розслідування на можливе використання його як знаряддя вчинення злочину та його маскування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Натомість вказане рішення апеляційного суду не перешкоджає власнику чи законному володільцю майна, який має відповідні підтверджуючі документи порушувати перед органами досудового слідства питання про передачу йому зазначеного майна для зберігання чи повернення майна, а перед слідчим суддею клопотання про скасування арешту, а також він вправі подати апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді в установленому процесуальним законом порядку.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2020 року, якою накладено арешт на майно - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: