Дата документу 23.01.2020 Справа № 318/668/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/313/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 318/668/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Василівського районного суду Запорізької областівід 12 вересня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на 10 років.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання законної сили вироку суду залишено без змін у вигляді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ухвалено відраховувати з 05 січня 2018 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз від 17 січня 2018 року в розмірі 715,00 грн.
Вирішена доля речових доказів в порядку ст.100 КПК України.

Згідно зі змістом вироку, 01 січня 2018 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем сумісного проживання з невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком на ім`я ОСОБА_9 , реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на умисне вбивство невідомого, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині, переконавшись, що його діям ніхто не зможе перешкодити, почав наносити дерев`яною милицею удари невідомому в область голови тулубу та кінцівкам у кількості не менше 10 ударів, до того моменту, поки милиця не зламалась. Після того, як милиця зламалась, ОСОБА_7 , не зупиняючись на досягнутому, взявши правою рукою фрагмент зламаної милиці за інший край, тобто нижню його частину, та продовжив наносити вказаним фрагментом удари невідомому, в область голови тулубу та кінцівкам у кількості не менше 7 ударів, до того моменту, поки від його дій не настала смерть потерпілого.
Внаслідок своїх злочинних дій, ОСОБА_7 , відповідно до висновку експерта №04 від 09.02.2018, спричинив невстановленій досудовим розслідуванням особі тілесні ушкодження у вигляді: закритих повних поперечних переломів 5-6 ребер з права по передній пахвовій лінії як у сукупності, так і окремо, у живих осіб оцінюються з урахуванням їх клінічного перебігу та кінця ушкодження, але не менш як пошкодження середнього ступеню: в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться; множинних саден, синців в області голови, крововиливів в м`які тканини волосистої частини голови, крововиливу в області грудної клітини зліва, синців, саден в області правої і лівої кисті - легкі тілесні ушкодження; в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться; множинних відкритих ран голови з пошкодженням дрібних і великих судин, які ускладнились розвитком небезпечного для життя стану - шоку, та мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Отже, ОСОБА_7 умисно, вбив невстановленого досудовим розслідуванням чоловіка на ім`я ОСОБА_9 .
Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, яке кваліфікується, як, вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В апеляційній скарзі обвинувачений, зазначаючи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, фактично просить вирок змінити і перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.115 на ч.1 ст.121 КК України.

В обґрунтування своїх доводів посилається на показання свідка ОСОБА_10 (в контексті їх узгодження з версією обвинуваченого на предмет того, що ОСОБА_9 був живий після того як ОСОБА_7 перестав його бити); показання експерта (в контексті часу настання смерті ОСОБА_9 ). Крім того, вказує на процесуальні порушення допущені під час відібрання біологічних зразків у ОСОБА_7 , а відтак недопустимість як доказів, ряду судових експертиз.
Також апелянт вважає, що призначення підготовчого судового засідання відбулося з порушенням вимог КПК України, а саме було призначено одноособово суддею, тоді як на переконання апелянта, мало призначатися колегіально.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав. Зі змісту його пояснень випливало, що у нього не було умислу на вбивство ОСОБА_9 .

Натомість вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,показаннями експерта ОСОБА_12 ,які узгоджуються між собою і з документами у кримінальному провадженні, а саме:

-протоколом огляду місця події від 02 січня 2018 року з фототаблицею до нього (огляд території домоволодіння та будинку АДРЕСА_2 , де в приміщенні будинку виявлено труп невідомої особи чоловічої статі);
-протоколом огляду трупа невідомого чоловіка від 03 січня 2018 року, (смерть невідомого чоловіка настала від гострої крововтрати та множинних ран голови);
-висновком судово-медичної експертизи №04 від 02 січня 2018 року, (причина смерті невідомого чоловіка, опис тілесних ушкоджень);

-висновком судово-психіатричної експертизи №51 від 12 лютого 2018 року ( ОСОБА_7 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. Не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Потребує протиалкогольного лікування, протипоказань до лікування за психічним станом немає);
-висновком судової дактилоскопічної експертизи № 1-79 від 17 січня 2018 року (сліди папілярних узорів рук, вилучені 02.01.2018 під час огляду місця події залишені відповідно великим пальцем трупа невстановленої особи чоловічої статі та пальцем ОСОБА_7 );
-висновком судово-медичної експертизи № 22 від 30 січня 2018 року, (цитологічне дослідження крові трупа невідомого чоловіка, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 з кров`ю знайденої на відрі з місця події);

-висновком судово-медичної експертизи № 144 від 07 лютого 2018 року (цитологічне дослідження крові трупа невідомого чоловіка, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 з кров`ю знайденої на покривалах з місця події);

-висновком судово-медичної експертизи № 20 від 30 січня 2018 року (цитологічне дослідження крові трупа невідомого чоловіка, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 з піднігтьового вмісту зрізів вільних кінців нігтьових пластин та змивів з обох рук трупа невідомого чоловіка);

-висновком судово-медичної експертизи № 143 від 09 лютого 2018 року (цитологічне дослідження крові трупа невідомого чоловіка, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 з слідами крові на одязі ОСОБА_7 );

-протоколом проведення слідчого експерименту від 06 січня 2018 року, з додатком, (за участю обвинуваченого ОСОБА_7 );

-протоколом проведення слідчого експерименту від 03 січня 2018 року за участю свідка ОСОБА_10 );

-протоколом огляду від 03 січня 2018 року (огляд предметів, виявлених на території подвір`я за місцем мешкання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 ).

-протоколом огляду від 23 березня 2018 року, огляд експертом двох частин дерев`яної милиці);

-протоколом затримання ОСОБА_7 від 05 січня 2018 року (затримано і проведено особистий обшук ОСОБА_7 , в результаті якого виявлено та вилучено його одяг);

Вказані докази судом були вивчені і досліджені кожний окремо з точки зору належності, допустимості, і в сукупності з точки зору достатності, взаємозв`язку та всебічності, їм була дана належна оцінка, а висновки щодо наявності вини ОСОБА_7 у скоєнні умисного вбивства викладені обґрунтовано і вмотивовано, адже кількість поранень, характер їх нанесення, їх вид і поведінка ОСОБА_7 після вчинених ним дій свідчила, що тілесні ушкодження наносилися саме з умислом на вбивство.

Обвинуваченим в апеляційній скарзі ставилося питання про недопустимість, як доказів висновків експертів які проводили цитологічні дослідження. В обґрунтування цих доводів обвинувачений посилається на те, що процедура відібрання його біологічних зразків була проведена з порушенням, а саме без участі понятих і захисника.
Разом з тим, обвинувачений лише акцентує увагу на процесуальному аспекті, однак не наводить доводів, що вказані порушення якимось чином вплинули на правильність висновків суду по суті провадження (наприклад зразки були відібрані не у обвинуваченого, а іншої особи). Крім того, сторона захисту взагалі не допускала, що тілесні ушкодження потерпілому могли бути нанесені іншою особою, наполягаючи на тому, що умисел у обвинуваченого був направлений на заподіяння тілесних ушкоджень.

З матеріалів провадження випливає і самим обвинуваченим не заперечується, що відібрання зразків його крові відбувалося за добровільною згодою останнього. Під час розгляду провадження сторона захисту не зверталась з клопотанням про повторне відібрання біологічних зразків для проведення повторних чи додаткових експертиз. Крім цього, обвинувачений в апеляційній скарзі не заперечує свою причетність до настання наслідків, а вказує на відсутність умислу на вбивство, тоді як зазначені процесуальні порушення фактично не впливають на кваліфікацію кримінального правопорушення. Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 так само не ставив під сумнів факт нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому.

Доводи апелянта щодо процесуального порушення, яке на його думку полягало у тому, що рішення про призначення підготовчого судового засівання мало бути ухвалено колегіально, а не одноособово, колегія суддів не може вважати таким, що тягне за собою скасування вироку, адже ухвалення цього рішення носить виключно організаційний характер і не впливає на висновки суду по суті провадження.

Враховуючи вказане колегія суддів вважає, що посилання обвинуваченого на процесуальні порушення, як на підстави для скасування вироку безпосередньо не впливають на висновки суду по суті провадження, і свідчить про прагнення останнього скасувати правильне по суті рішення з формальних підстав.

Доводи апелянта щодо неправдивості показань свідка ОСОБА_10 в контексті того, що свідок не міг бачити подій, які відбувалися в іншій кімнаті є необґрунтованими, оскільки свідок вказував, що ОСОБА_7 наносив удари милицею потерпілому наздогін коли останній почав виходити з кімнати де почався конфлікт. Той факт, що висновком експерта не встановлено яким саме предметом (милицею чи палкою) були нанесені тілесні ушкодження потерпілому, в жодному випадку не спростовують показання свідка ОСОБА_10 в цій частині. Однак навіть якщо поставити під сумнів те, що тілесні ушкодження були нанесені саме милицею, факт їх нанесення іншим предметом не виключає суб`єктивної сторони, кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Так само не виключають суб`єктивну сторону і доводи апелянта про те, що висновки експертизи вказували, що смерть потерпілого могла наступити не раніше 03-23 год. 02.01.2018, адже тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що встановлені обставини свідчили про наявність прямого умислу у обвинуваченого на заподіяння смерті невстановленій особі.
На правильність висновків вказує спосіб вчинення злочину, а саме: нанесення тілесних ушкоджень потерпілому тупим предметом (дерев`яною палицею); кількість та тяжкість ушкоджень (не менше 20 різного ступеню тяжкості, більше 7 з яких віднесені до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті); їх локалізацію в області голови, з пошкодженням дрібних і великих судин, які ускладнились розвитком шоку (геморагічного), який і став безпосередньою причиною смерті. Доводи обвинуваченого, що він приносив потерпілому миску з водою для того щоб останній умився, на переконання колегії суддів не можуть свідчити про те, що ці дії свідчили про намагання обвинуваченого відвернути наслідки вчиненого.
Однак, за переконанням колегії суддів про наявність у ОСОБА_7 умислу на вбивство свідчить доведений факт того, що після завдання тілесних ушкоджень потерпілому, обвинувачений ОСОБА_7 не вжив заходів з надання невстановленій особі медичної допомоги, шляхом виклику швидкої медичної допомоги чи іншим чином. Навпаки, повернувшись через невеликий проміжок часу до будинку, де знаходився ОСОБА_9 (потерпілий), ОСОБА_7 продовжив нанесення тому тілесних ушкоджень палицею, від яких в подальшому й настала смерть потерпілого. Крім того, з показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_7 достеменно знав про настання смерті ОСОБА_9 (потерпілого) від отриманих тілесних ушкоджень.
Фактично матеріали провадження свідчили, що мотивом вбивства, було прагнення обвинуваченого повернути паспорт і грошей (користь), якими, як він вважав, заволодів потерпілий, що також вказувало на прямий умисел, однак кваліфікація дій обвинуваченого судом дана в межах пред`явленого обвинуваченого.
На переконання колегії суддів, твердження обвинуваченого про недопустимість як доказу показання свідка ОСОБА_10 в цій частині, і посилання в цьому контексті на положення ч.4 ст.97 КПК України (сторона захисту заперечувала проти того, щоб рахувати показання з чужих слів доказом) є безпідставним, адже судом давалась оцінка показанням свідка в цій частині, не як факту того, що ОСОБА_7 скоїв вбивство, а лише як факту повідомлення певної інформації, тому їх (показання свідка) не можна вважати показаннями з чужих слів.
Відтак суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуваний вирок є законним, вмотивованим та обґрунтованим, і підстав для його скасування чи зміни, за доводами апеляційної скарги обвинуваченого не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, також не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Василівського районного суду Запорізької областівід 12 вересня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4