ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1305/20
провадження № 1-кп/753/936/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000177 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, інваліда ІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 28.02.2020 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.1 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2, ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,
з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , будучи притягненим 09.07.2019 СВ Деснянського УПГУНП в м. Києві, до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та 18.11.2019 СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК України, належних висновків для себе не зробив, визначивши для себе вчинення корисливих злочинів як засіб для існування, повторно, вчинив новий умисний злочин проти власності при наступних обставинах. Так, ОСОБА_3 11.01.2020 року близько 12 год. 55 хв. умисно, повторно, з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна, підійшов до розташованого біля ринку «Вирлиця» по вул. Декабристів, 12-а в м. Києві загального автобуса «АТАМАН» д.н.з. НОМЕР_1 , після чого переконавшись та вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою рук натиснув на аварійну кнопку відкриття передніх дверцят вказаного автобуса, та проник в салон, звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 340 грн., які належать ОСОБА_5 , після чого намагався з викраденим майном з місця вчинення злочину зникнути, однак був виявлений водієм вказаного автомобіля ОСОБА_5 , який став голосно кричати про допомогу. ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що був викритий, продовжив свої злочинні дії направлені на заволодіння зазначеним майном та, почав бігти з місця вчинення злочину, однак свій злочинний намір довести до кінця не зміг, з причин, що не залежали від його волі, так як через декілька метрів був зупинений свідком ОСОБА_7 , та водієм ОСОБА_5 . Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та суду показав, що вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин викладених у обвинувальному акті. Також обвинувачений підтвердив, що всі обставини викладені у обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам, при досудовому розслідуванні кримінального провадження до нього недозволених методів проведення розслідування не застосовувалося. Обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину передбачененого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, при якому обвинувачений виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому згідно ст. 66 КК України є щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України не встановлені. Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину проти власності, особу обвинуваченого, який раніше судимий, свою вину у вчиненні злочину, який йому інкриміновано визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, є інвалідом 2 групи та приходить до висновку, що покарання ОСОБА_3 слід призначити у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, із подальшим визначенням на підставі ч.4 ст.70 КК України, остаточного покарання за сукіпністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим із врахуванням вироку Деснянського районного суду м. Києвав від 28.02.2020 року, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому. Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся. Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України. Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 65,66,67 КК України, ст.ст. 342-380 КПК України,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточного покарання за сукіпністю злочинів із врахуванням вироку Деснянського районного суду м. Києвав від 28.02.2020 року у виді 4 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відраховувати з 11.01.2020 року. До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 залишити без змін - тримання під вартою. Речові докази - грошові кошти у сумі 340 гривень та канцелярський біндер - залишити за належністю, ДВД-Р диск - залишити в матеріалах кримінального провадження. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: