Справа №587/1134/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/125/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 587/1134/18 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 27.08.2019, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , раніше судима

визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду у зв`язку з м`якістю призначеного покарання та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 09.07.2019, більш суворим, та остаточно призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки.

Вироком Сумського районного суду Сумської області від 27.08.2019 ОСОБА_9 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, та їй призначене покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 09.07.2019, більш суворим, призначеним за цим вироком суду, остаточно призначене покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. Стягнуто на користь держави 429 грн судових витрат за проведення експертизи.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_9 30.03.2018 близько 21:00 в приміщенні бані № 1 комплексу «Козачі бані» по вул. Грушевського, 16 в с. Косівщина Сумського району повторно, таємно викрала у Кобзарєва майно на загальну суму 25047,70 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила ухвалити новий вирок, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши кримінальне провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги про м`якість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та інформації про особу винного, що також узгоджується і з правовою позицією ВСУ (постанова від 04.04.2011 у справі № 5-1кс11), згідно якої норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК, в якій установлено загальні засади призначення покарання і згідно якої суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Зазначені загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання, тому при призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції урахував як ступінь тяжкості вчиненого останньою злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу винної, обставини, які пом`якшують покарання повне визнання вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність претензій потерпілого, внаслідок чого покарання у визначеному розмірі не є м`яким.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Зокрема, згідно ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими в ч. 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, а згідно ч. 1 цієї статті при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання, крім іншого, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. При цьому, застосовуючи такий принцип призначення покарання як поглинення менш суворого покарання більш суворим та визначаючи, яке з призначених покарань є більш суворим, суд повинен виходити у першу чергу з його виду, а вже потім з розміру, якщо призначені покарання одного виду. Види покарань визначені у ст. 51 КК і розташовані законодавцем у певному порядку, зокрема, починаючи з найменш суворого до більш суворого (з штрафу на початку до довічного позбавлення волі наприкінці), утворюючи собою їх систему і, отже, знаходяться у певних співвідношеннях, взаємозв`язку і взаємодії один з одним. Саме тому система покарань це не просто якийсь загальний набір, а такий їх перелік, у якому всі вони розташовані в ст. 51 КК за єдиним принципом (критерієм) у строго визначеному порядку, в основу якого покладено ступінь їх суворості, внаслідок чого випливає, що порівняльна суворість покарання є саме тим єдиним критерієм, який покладений в основу побудови законодавчого переліку покарань. Оцінюючи характер та обсяг тих правообмежень, які складають зміст кожного виду покарання, на підставі загальновизнаної ієрархії цінностей, законодавець встановлює певну їх субординацію за ступенем суворості, з урахуванням якої всі види покарань розташовані в системі за принципом «сходів», де кожному окремому виду покарання відведений певний щабель, який відповідає ступеню його суворості.

Згідно місця в законодавчому переліку покарань такий вид покарання як позбавлення волі є більш суворим видом покарання, ніж обмеження волі, яке у свою чергу є менш суворим відносно позбавлення волі, а тому послання прокурора в апеляційній скарзі на ч. 1 ст. 72 КК колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки ст. 72 КК містить правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення і не має ніякого відношення до визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів при застосуванні судом у межах дискреційних повноважень такого принципу як поглинення менш суворого виду покарання більш суворим.

З аналогічних підстав колегія суддів не може прийняти до уваги і доводи апеляційної скарги прокурора щодо роз`яснень ППВСУ, оскільки у п. 21 постанови № 7 Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 мова йде про однакові за видом (колегія суддів наголошує ключове слово «за видом») і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей КК.

Повертаючись до кримінального провадження, колегія суддів нагадує, що до сукупності увійшли злочини, у яких призначені різні за видом покарання, а саме вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 09.07.2019 у виді обмеження волі та вироком Сумського районного суду Сумської області від 27.08.2019 у виді позбавлення волі, а тому розмір цих покарань при застосуванні принципу поглинення при визначенні остаточного покарання за ст. 70 КК будь-якого значення не має.

Разом з тим, вирішуючи питання про застосування ч. 4 ст. 70 КК, поза увагою суду першої інстанції залишились імперативні вимоги ч. 3 ст. 61 КК, згідно яких такий вид кримінального покарання як обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до 14-ти років, що унеможливлює призначення покарання за сукупністю злочинів, так за один із злочинів, що входить до сукупності, призначено незаконне покарання.

Зокрема, обвинувачена ОСОБА_9 має малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час вчинення злочину і призначення покарання позбавлена батьківських прав не була, а тому їй не може призначене покарання у виді обмеження волі, у тому числі і за сукупністю злочинів, внаслідок чого колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду і призначити новий розгляд, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 27.08.2019 відносно ОСОБА_12 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4