ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/154/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_12 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 лютого 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_13 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_13 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі ФУ TMP до ОСОБА_13 про стягнення з останнього витрат на лікування потерпілого від злочину - задоволено та стягнуто з ОСОБА_13 3 739,6 грн. витрат на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_9 .

Питання щодо судових витрат вирішено.

Згідно з вироком, 28 серпня 2018 року близько 18 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_14 , як водій, керуючи технічно - справним автомобілем марки «Ауді A4», д.н.з. НОМЕР_1 (Республіка Польща), рухався лівою смугою транспортного потоку вул. Микулинецькою м. Тернополя в напрямку до вул. Князя Острозького, де всупереч вимог п.2.3. (б, д) ПДР України під час руху не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, а саме на відрізку вказаної проїзної частини неподалік TOB «РОСТ-метал», яка має по дві смуги для руху в кожному напрямку, також грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5., 1.10., (в частині визначення терміну безпечна дистанція), 12.4. ПДР України, не обрав безпечної дистанції та швидкості, внаслідок чого створив своїми діями небезпеку для руху іншим учасникам дорожнього руху. Зокрема, в цей час лівою смугою транспортного потоку вул. Микулинецької в м. Тернополі до вул. Князя Острозького, в попутному із автомобілем марки «Ауді A4», д.н.з. НОМЕР_1 (Республіка Польща), рухався зі швидкістю 35 км/год технічно - справний автомобіль марки «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , із одним пасажиром в салоні. Внаслідок порушення вищевказаних пунктів ПДР України, обвинувачений ОСОБА_14 , як водій, не забезпечив безпеку дорожнього руху та поставив себе в такі умови, що допустив зіткнення із автомобілем під керуванням ОСОБА_9 марки «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 , який після даної ДТП зіткнувся передньою частиною автомобіля в праву задню частину автобуса марки «Сетра ВФ 8503 П», який розпочав рух на зелене світло світлофора після його повної зупинки на червоне світло. Внаслідок вказаної вище ДТП середньої тяжкості тілесні ушкодження отримали: водій автомобіля марки «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 та пасажир автомобіля марки «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 .

Порушення обвинуваченим ОСОБА_15 , як водієм, вимог п.п. 2.3. (б, д); 1.10., (в частині визначення терміну безпечна дистанція), 12.4 ПДР України, перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням вказаної ДТП та заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати оскаржуваний вирок та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки. Свої вимоги мотивує тим, що призначене судом за ч.1 ст.286 КК України покарання ОСОБА_7 не сприятиме виховній ролі покарання, оскільки призведе до хибного уявлення про вседозволеність. Вважає, що висновок суду першої інстанції в частині призначеного покарання не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, принципах законності, справедливості та обґрунтованості покарання. Зазначає, що суд, як пом`якшуючу обставину при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував: часткове визнання вини, однак в достатній мірі не було враховано особу винного, який під час досудового розслідування так і під час судового розгляду не вжив достатніх заходів щодо відшкодування завданих збитків потерпілим та в подальшому своєю поведінкою не довів факту щирого каяття, яке суд врахував як пом`якшуючу обставину.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 не оскаржуючи фактичні обставини ДТП та вини обвинуваченого у її вчиненні просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Просить клопотання про дослідження доказів задовольнити та дослідити висновок експерта № 1167 від 08.10.2018 щодо встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та висновок експерта № 1287 від 12.11.2018 щодо встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Вважає, що не доведено належними доказами наслідків ДТП, а саме заподіяння потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції оцінюючи вищевказані висновки поза увагою залишив суттєві розбіжності в медичних документах виявлення тілесних ушкоджень у потерпілих під час їх обстеження, як безпосередньо після ДТП так і подальшого лікування, що надавалися експерту для дослідження.

Так, аналізуючи хронологію діагностування тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_10 наведених у дослідницькій частині висновку, зазначає, що при первинному обстежені безпосередньо в день ДТП у неї не було виявлено будь яких переломів. 03.09.18 у потерпілої виявлено крайовий перелом кубовидної кістки правої ступні, парціальне пошкодження п`ятково - кубовидної зв`язки, гемартроз п`яткового кубовидного суглобу, і тільки 19.09.2018 встановлено - закритий консолідуючий перелом III плеснової кістки без зміщення. Поряд з тим у своєму висновку експерт не підтверджує наявності у потерпілої перелому кубовидної кістки правої ступні, а вказує на наявність перелому клиновидної кістки передплесни правої стопи, проте коли і ким було виявлено це тілесне ушкодження інформація у дослідній частині висновку відсутня. Крім того при проведенні зазначеної експертизи, експерт не дотримався вимог п.2.10. Інструкції «Про проведення судово-медичної експертизи».

Аналізуючи хронологію діагностування тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_9 наведених у дослідницькій частині висновку експерта № 1287, зазначає, що при первинному обстежені безпосередньо в день ДТП та подальшому стаціонарному лікуванні у нього не було виявлено горизонтального розриву тіла та заднього рогу медіального меніска лівого колінного суглобу. Не встановлено такого діагнозу і при ультразвуковому дослідження колінного суглобу, проведеного ОСОБА_9 , 21.09.2018 в медичному центрі «Паракліт» і констатовано його тільки 28.09.2018 в кабінеті резонансної томографії медичного центру Прохеле Тернопільської університетської лікарні. Не зважаючи на такі розбіжності в медичній документації, експерт у висновку не навів методики з допомогою якої він прийшов до переконання, що наявні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження виникли під час ДТП 28.08.18 року. Крім того при проведенні зазначеної експертизи, експерт не дотримався вимог п.2.10. Інструкції «Про проведення судово-медичної експертизи».

В запереченні на апеляційну скаргу потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просять в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про дослідження доказів відмовити, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 лютого 2020 року відносно ОСОБА_13 залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого та його захисника які підтримали свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, а апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, доводи прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, а апеляційну скаргу захисника просив залишити без задоволення, думку потерпілих та їх представника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг і просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши його обставини, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів з`ясувала наступне.

В апеляційних скаргах не оспорюються фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди і вина обвинуваченого ОСОБА_7 у її вчиненні, а тому ці обставини не підлягають перевірці в ході апеляційного розгляду.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість висновків судово-медичних експертиз і внаслідок цього недоведеність факту заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що є обов`язковим для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України, колегія суддів приходить до переконання, що вони є безпідставними.

Так, заподіяння потерпілому ОСОБА_16 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди середньої тяжкості тілесних ушкоджень, підтверджується висновком судово-медичної експертизи №1287 від 12 листопада 2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_16 встановлено травму лівого колінного суглоба у вигляді закритого ушкодження (розриву) тіла і заднього рогу присереднього (медіального) меніска, що ускладнилось розвитком синовіїту (запалення внутрішньої оболонки суглоба з накопиченням в його порожнині рідини), та порушення цілості шкірних покривів (раною) в його проекції. Наведене підтверджується даними об`єктивного клінічного обстеження ОСОБА_16 та результатами додаткових досліджень (МРТ, УЗД ). Рана була піддана первинній хірургічній обробці з ушиванням країв. Крім цього, із зовнішніх тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 також були виявлені садна на обличчі справа та синець повік правого ока, садна лівого передпліччя та правої гомілки. Відмічені у ОСОБА_16 ушкодження, зважаючи на їх вид та морфологічні властивості, утворились від дії тупих предметів незадовго до його госпіталізації у лікувальний заклад, не виключено у вказаний в ухвалі термін - 28 серпня 2018 року. Зважаючи на характер та розташування відмічених у ОСОБА_16 ушкоджень, утворення їх від частин салону автомобіля, за наведених в ухвалі обставин дорожньо-транспортної пригоди, не виключається. Виявлені у ОСОБА_16 тілесні ушкодження не були небезпечними для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більш як 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень (а.к.п.38-42).

Заподіяння потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень підтверджується даними висновку судово-медичної експертизи №1167 від 08 жовтня 2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 на підставі даних об`єктивного клінічного обстеження та результатів додаткових досліджень (ультразвукового, рентгенографічного), були встановлені: травма правого гомілково-ступневого суглоба у вигляді підвивиху дистального (нижнього) кінця зовнішньої кісточки малогомілкової кістки; травма правої стопи у вигляді закритого внутрішньо-суглобового перелому 3-ї плеснової кістки і закритого перелому проміжної клиновидної кістки передплесни та вивихом надп`ятково-п`яткового суглоба з пошкодженням зв`язкового апарату і накопичення крові у його порожнині (гемартрозу). Із зовнішніх тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 були виявлені садна обох стоп. Відмічені у ОСОБА_10 ушкодження, зважаючи на їх вид, виразність ознак консолідації (зрощення) переломів та стан м`яких тканин, утворились від дії тупих предметів незадовго до її звернення за медичною допомогою, не виключено у вказаний в ухвалі термін - 28 серпня 2018 року. Утворення описаних у ОСОБА_10 ушкоджень за наведених в ухвалі обставин дорожньо-транспортної пригоди, не виключається. Виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження не були небезпечними для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більш як 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень (а.к.п.53-56).

Доводи апеляційної скарги захисника щодо розбіжностей в медичній документації потерпілих аналогічні доводам сторони захисту в ході судового розгляду, які були ретельно перевірені судом першої інстанції шляхом допиту експерта в судовому засіданні.

Так, з пояснень експерта ОСОБА_17 вбачається, що дослідивши оригінали однієї рентгенограми від 28.08.2018р. і трьох цифрових рентгенограм на ім`я ОСОБА_10 від 18.09.2018р. вона встановила, наявність травми правої стопи у вигляді внутрішньо-суглобового перелому 3-ї плеснової кістки і закритого перелому проміжної клиновидної кістки передплесни та вивихом надп`ятково-п`яткового суглоба. На давність цих ушкоджень та можливість їх виникнення 28 серпня 2018 року вказували рентгенологічні ознаки зрощення кісток в місцях перелому та описані в медичній документації, а тому немає підстав вважати, що зафіксовані на рентгенограмах від 18 вересня 2018 року ушкодження не могли виникнути 28 серпня 2018 року. Також, експерт зазначила, що вважає помилковим вказане у медичній карті ОСОБА_10 заключення лікаря від 30.08.2018р. про наявність травми правої стопи у вигляді крайового перелому кубовидної кістки, яке було зроблено згідно рентгенограми від 28.08.2018р. Однак, при вивченні всіх рентгенограм на ім`я ОСОБА_10 , в тому числі цифрових від 18.09.2018р., експертом не було виявлено перелому кубовидної кістки, а встановлено іншу локалізацію травми цієї стопи, а саме перелом проміжної клиновидної кістки, про що вона вказала у своєму висновку. За результатами експертного дослідження експерт прийшла до висновку, що наявні у ОСОБА_10 тілесні ушкодження відносяться до середньої тяжкості і могли виникнути 28 серпня 2018 року за наведених в ухвалі про призначення експертизи обставин дорожньо-транспортної пригоди. Щодо виявлених у потерпілого ОСОБА_9 травми лівого колінного суглоба, а саме закритого ушкодження (розриву) тіла і заднього рогу присереднього (медіального) меніска, експерт ОСОБА_17 в судовому засіванні категорично підтвердила наявність такого тілесного ушкодження, яке відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Також, в судовому засіданні експерт категорично заперечила з приводу сумнівів сторони захисту щодо часу виникнення травми лівого колінного суглоба потерпілого ОСОБА_9 , вказавши, що згідно медичної документації при обстеженні після ДТП було виявлено забійно-рвану рану в ділянці лівого колінного суглобу по передній поверхні та описано подальший клінічний стан потерпілого, що узгоджується з даними магнітно-резонансної томографії від 28.09.2018р. про розрив медіального меніска цього суглобу, який зважаючи на вид та морфологічні властивості міг виникнути 28 серпня 2018 року. При первинному візуальному огляді виявити розрив меніска неможливо, він діагностується лише при додаткових дослідженнях. Той факт, що при ультразвуковому дослідженні його не було діагностовано не спростовує наявність такої травми, оскільки розрив меніска у потерпілого підтверджений даними МРТ, яке є більш точним та інформативним дослідженням (а.к.п.119-121,162).

В апеляційній скарзі захисник вказує на розбіжності в записах медичної картки ОСОБА_10 щодо локалізації травми у правій стопі, а в медичній документації потерпілого ОСОБА_9 - щодо часу виявлення розриву меніска лівого колінного суглоба, що не спростовує правильності висновку експерта, яка в ході судового розгляду категорично підтвердила наявність таких травм у потерпілих та детально роз`яснила свої висновки.

Доводи захисника про недопустимість експертних висновків через недотримання вимог кримінального процесуального закону та порядку проведення судово-медичних експертиз колегія суддів також вважає безпідставними.

Так, зі змісту висновків судово-медичних експертиз №1167 (а.с.53-56) та №1287 (а.с.38-42) вбачається, що вони відповідають вимогам ст.101,102 КПК України, оскільки містять обґрунтовані відповіді на поставлені перед експертом запитання, та ґрунтуються на відомостях, які стали відомі експерту під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Зокрема у цих висновках експерта зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта) та на якій підставі була проведена експертиза; місце і час проведення експертизи; хто був присутній при проведенні експертизи; перелік питань, що були поставлені експертові; опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом; обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання. Також, зазначено, що експерта попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Висновок підписаний експертом.

Щодо виконання вимог п.6 ч.1 ст.102 КПК України, згідно якого висновок експерта має містити докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка, то як вбачається зі змісту висновків судово-медичних експертиз №1167 та №1287 і пояснень експерта в судовому засіданні в ході проведення цих експертиз додаткових досліджень не проводилось, а були вивчені уже проведені дослідження (ультразвукові, рентгенографічні, МРТ) та відображені у медичній документації дані клінічного обстеження, зміст яких детально описаний експертом у дослідній частині висновку, а експертна оцінка їм надана в підсумках.

Отже, доводи захисника про невідповідність висновків експерта вимогам ст.101,102 КПК України є надуманими.

Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника про недотримання експертом вимог п.4.1., 4.4. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки вказані норми допускають проведення судово-медичної експертизи за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо), в тому числі їх копіями. Зі змісту висновків експерта і його пояснень в судовому засіданні вбачається, що надана йому медична документація містила вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості, а тому проводити медичне обстеження потерпілих не було необхідним для вирішення поставлених перед експертом питань. Також, потерпіла ОСОБА_10 в ході апеляційного розгляду пояснила, що надала для проведення експертизи копію медичної картки, яку їй виготовили в реєстратурі медичного закладу по місцю лікування, а всі рентгенограми для дослідження були надані в оригіналі.

Також, колегія суддів критично оцінює доводи сторони захисту про порушення експертом вимог п.2.10. Інструкції про порядок проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.01.95 р. N 6, згідно якого при виконанні експертиз, в яких виникла необхідність вирішення спеціальних питань, що не входять до компетенції судово-медичного експерта, і потрібна консультація фахівця у відповідній галузі медицини, або у разі потреби у проведенні огляду особи, яка піддається судово-медичній експертизі у лікаря-фахівця, що працює в іншому закладі охорони здоров`я, судово-медичний експерт за погодженням з особою, яка призначила експертизу, має право залучати цього фахівця для проведення всіх необхідних досліджень, для вирішення питань, поставлених перед експертизою.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що судово-медичні експертизи №1167 та №1287 проводились експертом ОСОБА_17 , яка є завідувачем відділу Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи і судово-медичним експертом першого кваліфікаційного класу зі стажем роботи за фахом 15 років. Інші експерти для вирішення спеціальних питань, що не входять до компетенції судово-медичного експерта, нею не залучались, оскільки таких питань, що виходили за межі її компетенції на експертизу не ставилось.

Так, допитана в ході судового розгляду експерт ОСОБА_17 пояснила, що під час проведення експертизи вона досліджувала не лише копію медичної карти ОСОБА_10 , а також оригінали однієї рентгенограми від 28.08.2018р. і трьох цифрових рентгенограм на ім`я ОСОБА_10 від 18.09.2018р. При вивченні рентгенограм вона консультувалась із лікарем-рентгенологом, який працює в штаті Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи, і зазначила про це в дослідній частині висновку. Однак, лікар-рентгенолог надав їй лише консультативну допомогу при вивченні нею вказаних рентгенограм, але не брав участі в проведенні експертизи, не досліджував іншої медичної документації, а тому і не робив жодних висновків по суті поставлених на вирішення експертизи питань. В даному випадку комісійна експертиза не була призначена і не проводилась, оскільки вона, як судово-медичний експерт першого кваліфікаційного класу зі стажем роботи за фахом 15 років, володіє достатньою кваліфікацією у відповідній галузі медицини, щоб самостійно дати відповідь на ті питання, які були поставлені на вирішення експертизи (а.к.п.119-121,162).

Доводи захисника про невідповідність висновків судово-медичних експертиз №1167 та №1287 вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 №1950/5, є неналежними оскільки в пункті 1.1. вказаної Інструкції визначено, що вона регулює порядок призначення судових експертиз та експертних досліджень судовим експертам державних спеціалізованих науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України, а не бюро судово-медичних експертиз. Також, в п.1.2. цієї Інструкції наведено перелік видів експертиз призначення і проведення яких нею регулюється, і серед них судово-медичні експертизи відсутні.

Відповідно до ст.7 Закону України Про судову експертизу судово-експертну діяльність здійснюють, зокрема, державні спеціалізовані установи, до яких належать науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України та судово-медичні установи Міністерства охорони здоров`я України.

Таким чином, доводи сторони захисту про невідповідність висновків експерта бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України інструкціям іншого міністерства про порядок проведення експертизи в підпорядкованих йому установах є помилковими і не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Інших доводів щодо підстав визнання недопустимими висновків судово-медичних експертиз, в тому числі передбачених ст.ст.86,87 КПК України, в апеляційній скарзі не наведено.

Оцінюючи висновки проведених в цьому кримінальному провадженні судово-медичних експертиз в сукупності з поясненнями експерта під час судового розгляду, які наведено у вироку, колегія суддів приходить до переконання, що вони повністю підтверджують факт заподіяння потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень внаслідок вчиненої обвинуваченим дорожньо-транспортної пригоди.

За встановлених обставин колегія суддів не знаходить підстав вважати ОСОБА_7 необґрунтовано засудженим за ч.1 ст.286 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не виявлено.

Покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України та за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається зі змісту вироку, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочину невеликої тяжкості, фактичні обставини кримінального провадження, особу винуватого, його молодий вік, який вперше притягується до кримінальної відповідальності і по місцю проживання характеризується позитивно, а також думку потерпілих, які в суді першої інстанції просили призначити якомога суворіше покарання і під час апеляційного розгляду повністю погодились з призначеним обвинуваченому покаранням і просили залишити вирок без змін.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про наявність підстав призначення найбільш суворого основного покарання у виді обмеження волі, однак не в максимальному розмірі, як про це просить прокурор.

В апеляційній скарзі прокурор погоджується з обраним судом видом покарання і просить збільшити його строк лише на один рік, однак не наводить переконливих обставин, які би підтверджували, що покарання у виді двох років обмеження волі в цьому випадку буде явно несправедливим внаслідок м`якості.

Доводи прокурора, що суд першої інстанції безпідставно врахував часткове визнання обвинуваченим своєї вини та його щире каяття як обставини, що пом`якшують покарання, суперечать змісту оскарженого вироку, де вказано, що при призначенні покарання судом не встановлено обставин, що його пом`якшують.

В частині звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання зі встановленням іспитового строку вирок прокурором не оскаржується.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, дослідив усі надані стороною обвинувачення докази, дав кожному з них і їм у сукупності належну оцінку, а тому відсутні підстави для скасування вироку і закриття провадження чи призначення більш суворого покарання, у зв`язку з чим апеляційні скарги прокурора та захисника задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404-419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И л а :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 лютого 2020 року без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді