Справа № 349/1481/18
Провадження № 11-кп/4808/148/20
Категорія ч. 2 ст. 345 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000182 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_6 на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2019 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, який не працює, згідно з ст. 89 КК України несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік та 6 (шість) місяців з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один ) рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 відповідні обов`язки.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки.

Мотивує свої вимоги тим, що, не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає вирок суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що суд звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, належно не мотивувавши таке рішення. Зокрема, не навів обґрунтування того, які саме обставини провадження та дані про особу винного визнає такими, що дають підстави для застосування звільнення від відбування покарання. Вказує, що в матеріалах провадження відсутні дані, які б давали підстави для призначення покарання з випробуванням. Вважає, що призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України за вчинення злочинів проти авторитету органів державної влади не відповідає меті кримінального покарання, засадам застосування санкцій закону про кримінальну відповідальність та суспільним критеріям оцінки діяльності правоохоронних органів та суду. На його думку, суд не виконав вимог ст. 65 КК України. Стверджує, що фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення свідчать про його підвищену суспільну небезпеку. Зауважує, що обвинуваченим вчинено злочин проти авторитету органів державної влади, а також проти життя та здоров`я особи, внаслідок чого спричинено тілесні ушкодження працівнику поліції, вину у інкримінованому злочині визнано частково - удари наніс ненавмисно. Також пояснює, що суспільна небезпека злочину полягає в тому, що внаслідок його вчинення порушується нормальна робота правоохоронного органу, створюють перешкоди для виконання працівниками своїх службових обов`язків, підривається його авторитет, заподіюється шкода здоров`ю. Посилається на те, що призначене покарання не сприятиме його меті, визначеній у ст. 50 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 345 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

27 липня 2018 року поліцейський сектору реагування патрульної поліції № 2 Рогатинського відділення поліції Тисменицького відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_10 , який відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, перебував у добовому наряді та з метою забезпечення виконання завдань поліцією у сфері забезпечення охорони прав і свобод людини, на виконання наданих п.п. 1, 3 , 11 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» повноважень, виконував свої службові обов`язки, перебуваючи службовим автомобілем марки «Міtsubishi OUTLANDER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з увімкнутими світловими маячками синього кольору у с. Вербилівці Рогатинського району Івано-Франківської області на автодорозі сполученням «Стрий-Тернопіль-Знам`янка». Разом з ним свої службові обов`язки, під час добового наряду, виконували начальник сектору реагування патрульної поліції № 3 Рогатинського відділення поліції Тисменицького відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_11 та поліцейський сектору реагування патрульної поліції № 4 цього ж відділення поліції ОСОБА_12 .

Приблизно о 23 год. 50 хв., під час виконання службових обов`язків, поліцейський ОСОБА_12 побачив, як зі сторони м. Рогатина наближається мопед під керуванням водія ОСОБА_7 , який перевозив пасажира ОСОБА_13 . Всупереч вимог п. 2.3 г) Правил дорожнього руху водій мопеда та його пасажир перебували на мопеді під час руху без застебнутих мотошоломів та виконували маневр повороту на другорядну дорогу у напрямку м. Тернопіль.

З метою припинення правопорушення поліцейський ОСОБА_12 за допомогою спеціального дискового жезлу подав жестом сигнал водію мопеда про вимогу зупинки.

Однак водій ОСОБА_7 зменшив швидкість, виконав маневр повороту ліворуч та проігнорував законну вимогу поліцейського, проїхав попри нього і продовжив рух у напрямку м. Тернопіль. Для припинення правопорушення за допомогою службового автомобіля наряд поліцейських наздогнав та зупинив правопорушника.

Після зупинки поліцейські ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 підійшли до водія мопеда та його пасажира, маючи на меті провести роз`яснювальну бесіду. Під час спілкування із ОСОБА_7 , останній спровокував словесну суперечку, в ході якої в грубій формі ображав працівників правоохоронного органу, висловлювався в їх сторону нецензурною лайкою .

ОСОБА_7 , скориставшись моментом, коли поліцейський ОСОБА_11 відволікся та відійшов до автомобіля, що зупинився поблизу, умисно наніс два удари ногою поліцейському ОСОБА_10 в ділянку грудної клітки та передньої черевної стінки.

Внаслідок таких неправомірних дій поліцейському ОСОБА_10 було умисно заподіяно тілесне ушкодження у вигляді саден в ділянках грудної клітки зліва та на передній черевній стінці, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за його участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за його відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити;

- обвинувачений та його захисник вважають апеляційну скаргу прокурора безпідставною, просили відмовити в її задоволенні. Обвинувачений ОСОБА_7 вину визнає повністю, розкаюється у скоєному.

Прокурор в апеляційній скарзі просить повторно дослідити матеріали кримінального провадження, які містять відомості, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 . Клопотання задоволено, досліджено відповідні матеріали (а.п. 86-94, 106-107, 138-140 том 1).

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_9 подав нові докази, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , просив їх дослідити та долучити до матеріалів провадження. Вказане клопотання задоволено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_7 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. Прокурор оскаржує вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, тому суд апеляційної інстанції перевіряє вирок суду в цій частині.

Також, кримінальне провадження надійшло на розгляд апеляційного суду після скасування постановою Верховного Суду від 30 січня 2020 року (а.п. 245-247 том 1) ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року (а.п. 180-182 том 1) за касаційною скаргою прокурора.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 438 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді. При новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.

У постанові від 30 січня 2020 року (а.п. 245-247 том 1) Верховний Суд зазначив, що залишаючи без зміни вирок районного суду, апеляційний суд не звернув уваги, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, районний суд належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу засудженого дали підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства. Поза увагою апеляційного суду залишилася і суспільна небезпечність вчиненого злочину, яка полягає в тому, що його вчиненням порушується нормальна робота правоохоронного органу, створюються перешкоди для виконання працівниками зазначених органів своїх службових обов`язків, підривається їх авторитет, заподіюється шкода їх здоров`ю. Вчинення цього злочину може викликати у працівника правоохоронного органу почуття тривоги, страху і занепокоєння за своє життя, здоров`я і майно, що може завадити йому успішно виконувати службові обов`язки. Вважав слушними доводи прокурора про неправильне застосування ст. 75 КК України.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, обставин, які пом`якшують покарання, та обставин, які обтяжують покарання, не встановив.

Врахувавши характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого, яка надана представником уповноваженого органу з питань пробації про те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак судимість погашена, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в психіатра та нарколога не числиться, зваживши також на те, що обвинувачений є особою молодого віку, частково визнав вину у вчиненому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 345 КК України, обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі на строк на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Зважаючи на відсутність жодних претензій до обвинуваченого з боку потерпілого, його молодий вік, позитивну характеристику, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, який є достатнім для того, щоб він в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення, та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

В той час, за приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті ( частини статті ), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

Крім того, згідно з приписами п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються мотиви призначення покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вказаних вище вимог кримінального закону не дотримався.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі з подальшим звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробування, судом першої інстанції не було належним чином враховано обставин цього злочину та його ступінь тяжкості, дані про особу винного.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що виходячи із тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та усіх інших обставин, виправлення обвинуваченого не можливе без відбування покарання, відповідно, про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

В той час, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його обставини та особу винного, у зв`язку з чим таке покарання не є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів та не є справедливим.

Таким чином, суд першої інстанції, призначивши покарання, за відсутності передбачених законом підстав, ухвалив рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України є однією із підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

За приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

При призначенні покарання, колегія суддів враховує наступне.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Також колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, що надані стороною захисту та досліджені під апеляційного розгляду.

З долучених стороною захисту доказів вбачається наступне.

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Рогатинської міської ради Івано-Франківської області від 25 лютого 2020 року склад сім`ї ОСОБА_7 становить мати ОСОБА_14 та брат ОСОБА_15 .

Відповідно до довідки-характеристики ОСОБА_7 від 12 березня 2020 року № 02-25/465, виданої Виконавчим комітетом Рогатинської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується з позитивної сторони. У побуті ввічливий, тактовний, доброзичливий, допомагає матері. Зі слів депутата ОСОБА_16 допомагає бабусі ОСОБА_17 , яка проживає одна та потребує стороннього догляду. За характером спокійний, розсудливий, врівноважений. Мирно проживає з сусідами, бере активну участь у громадському житті міста. Скарг на його поведінку до Рогатинської міської ради не поступало.

Як вбачається з відповіді Рогатинського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області від 13 березня 2020 року № 38/11/374-20 ОСОБА_7 з моменту постановки на облік уповноваженого органу з питань пробації повторних злочинів не вчиняв, до адміністративної відповідальності не притягувався. Згідно з наявних характеризуючи даних по місцю проживання зарекомендував себе з позитивної сторони. На обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, фактів зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами не встановлено. Порушень порядку відбування покарання ОСОБА_7 не допускає, своєчасно з`являється на виклики, бере участь у запланованих заходах, за направленням взятий на облік для здійснення соціального супроводу під час відбування покарання, а також скерований до центру зайнятості для обов`язкового працевлаштування. Згідно з проведеною повторною оцінкою ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення від 04 вересня 2019 року рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення визначено як низький. В загальному за період перебування на обліку уповноваженого органу з питань пробації ОСОБА_7 показав позитивну тенденцію до виправлення та усвідомлення вчинених у минулому правопорушень.

На підтвердження доводів про незадовільний стан здоров`я матері ОСОБА_14 долучено копію протоколу ультразвукового дослідження органів малого тазу.

Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного, амбулаторного хворого № 302 ОСОБА_7 має такі захворювання: вегето-судинна дистонія, пароксизмальний перебіг, з частими судинними пароксизмами за змішаним типом з частотою 3-4 рази на тиждень, вираженим гіпервентиляційним синдромом, стійким цефалічним синдромом, стійким та вираженим антено-невротичним синдромом з порушенням сну.

Також колегія суддів враховує суспільну небезпеку вчиненого злочину яка полягає в тому, що його вчиненням порушується нормальна робота правоохоронного органу, створюються перешкоди для виконання працівниками зазначених органів своїх службових обов`язків, підривається їх авторитет, заподіюється шкода їх здоров`ю. Вчинення цього злочину може викликати у працівника правоохоронного органу почуття тривоги, страху і занепокоєння за своє життя, здоров`я і майно, що може завадити йому успішно виконувати службові обов`язки.

Колегія суддів враховує, що згідно з характеристикою та висновками, які є в досудовій доповіді органу пробації (а.с. 138-140 том 1), за результатами оцінки вчинення повторного правопорушення виявлено фактори, які підвищують ризик вчинення кримінального правопорушення, зокрема ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, має потребу в додаткових коштах для задоволення своїх базових потреб, схильний до вчинення насильницьких дій та хуліганських проступків, зловживає спиртними напоями. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, оцінено як високі.

Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду вину визнав повністю, розкаюється у скоєному.

Враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого, яка надана представником уповноваженого органу з питань пробації про те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак судимість погашена, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в психіатра та нарколога не числиться, зваживши також на те, що обвинувачений є особою молодого віку, визнав вину у вчиненому, що суд апеляційної інстанції відносить до обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставини провадження, колегія суддів дійшла висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів буде покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті на строк на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 405, 407, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити відносно ОСОБА_7 в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання рахувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку, не пізніше наступного дня після його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4