БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
27.05.2020
Єдиний унікальний номер 497/445/2020
Провадження № 1-кп/497/52/2020
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2020 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Болград обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000056 від 02.03.2020 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калчева, Болградського району Одеської області, громадянина України, болгарина за національністю, з неповною середньою освітою, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості, особу якого встановлено на підставі паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Болградським РВ ГУМВС України в Одеській області від 28.09.2007 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В:

В середині вересня 2019 року, ввечері (більш точні дата та час судовим розглядом не встановлені), у ОСОБА_4 , перебуваючого у гостях в домоволодінні по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 , виник умисел та таємне викрадення належного останній майна.
Біля 23:00 години ОСОБА_4 , знаходячись у стан алкогольного сп`яніння, діючи з вказаним умислом, з корисливих мотивів, впевнившись, що його дії ніхто зі сторонніх осіб не бачить, перебуваючи в приміщенні кухні, підійшов до вхідних дверей у підсобне приміщення, до якого не мав вільного доступу, де він, з метою проникнення в середину приміщення, рукою витягнув штир одного з кілець навісного замку, відкрив таким чином двері, і зайшов всередину, звідки таємно викрав майно належне ОСОБА_5 , а саме: чавунний казан об`ємом 100 л, вартістю 3455,68 гривень та алюмінієвий бак об`ємом 40 л, який раніше був у використанні та матеріальної цінності для потерпілої не становить, які по черзі виніс на вулицю, розпорядившись ним на свій розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3 455,68 гривень.
З огляду на зазначене, по твердженню органу досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище.

Вину свою у вчиненні вище викладених дій обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю та суду пояснив, що такий факт мав місце. Так, в середині вересня місяця 2019 року (більш точну дату він не пам`ятає), перебував в гостях у своєї знайомої ОСОБА_6 , яка є родичкою потерпілої, і проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить потерпілій ОСОБА_5 .. Вони весь вечір сиділи відпочивали, вживали алкогольні напої, вино та пиво.
Потім лягли спати, але десь приблизно біля 23:00 години, за фізіологічною потребою він вийшов на вулицю, зайшов до літньої кухні, а потім підійшовши до підсобки, взявся рукою за штир одного з кілець навісного замку, та витяг його. Таким чином відчинив двері підсобки, та зайшов в середину. Там оглянувши приміщення він вирішив викрасти чавунний казан, алюмінієвий бак, та якийсь дріб`язковий металобрухт. Зазначене майно по черзі виніс на вулицю. На наступний день, алюмінієвий бак та дріб`язковий металобрухт він здав покупцям, які їздили машиною по селі та збирали пір`я, горіхи і металобрухт, за що йому заплатили 230.00 гривен. А ще через який час він продав чавунний казан чоловіку з с.Василівка Болградського району Одеської області за 450.00 гривень.
У скоєному розкаюється, жалкує про вчинене ним діяння, у потерпілої просив вибачення. Запевнив суд, що більше жодних правопорушень вчиняти не буде, адже йому дуже соромно за свій вчинок.
Тим самим обвинувачений підтвердив час, місце та спосіб вчинення злочину, що відповідає обставинам, викладеним в обвинувальному акті.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння окрім його особистих пояснень, повністю підтверджується:
Протоколом прийняття заяви ОСОБА_5 , про вчинений злочин , якою заявник повідомила про те, що у період часу з початку вересня 2019 року по 23.02.2020 року з належного їй домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , таємно викрадено належне їй майно, а саме: чавунний казан та алюмінієвий бак (а.с.35).
За даним фактом 02.03.2020 року внесено відомості в ЄРДР за № 0000056 та розпочато досудове слідство за фактом вчиненого злочину за ст.185 ч.3 КК України (а.с.34).
Потерпіла ОСОБА_5 , суду пояснила, що будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав її покійним батькам, які все своє життя в ньому прожили. Наразі вона проживає в м.Болград, а за спадковим будинком доглядає дружина її двоюрідного брата ОСОБА_7 . В будинку вона була в листопаді 2019 року, а потім протягом грудня-січня проходила лікування в м.Києві. 24 лютого 2020 року вона приїхала в село щоб підрізати виноград. Зайшовши в літню кухню, своїм ключем відімкнула двері підсобного приміщення та виявила відсутність належного їй майна. Окрім того, що зазначено в обвинувальному акті, в неї викрали значно більше майна, яке окрім підсобного приміщення знаходилось і на даху. Вважає, що обвинувачений каже не правду, та на її думку крадіїв було не менше трьох осіб, через прямокутний отвір на стелі приміщення крадії проникли на горище, звідки також викрали майно. Вважала, що обвинувачений має повернути їй все викрадене майно, і в такому разі вона не буде мати да нього жодних претензій.
При цьому підтвердила, що позовну заяву в рамках кримінального провадження вона до суду не подавала.
В судових дебатах погодилася з думкою прокурора про призначення покарання з умовним звільненням.

За письмовою згодою потерпілої ОСОБА_5 (а.с.36) було оглянуто місце події, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та за результатами складеного протоколу огляду від 02.03.2020 року, було виявлено відсутність майна, належного ОСОБА_5 .. Порядок в підсобці не був порушений, по периметру підсобки знаходиться багато іншого різного роду майна. При огляді вхідних дверей у підсобне приміщення виявлено свіжі сліди забивання металевого колу з кільцем для навісного замка та свіжий слід тріщини від цього кола, сам замок і кільце не пошкоджені (а.с.37).
На підставі протоколу добровільної видачі від 02.03.2020 року громадянка ОСОБА_8 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 у присутності понятих добровільно видала чавунний казан, ємністю 100 л та повідомила слідчого про обставини його придбання, а саме вказала на чоловіка з с.Калчево на ім`я ОСОБА_9 , який має сільську кличку «Гаджал» (а.с.38).
Згодом, 02.03.2020 року у приміщенні Болградського ВП Ізмаїльському ВП ГУНП в Одеській області слідчим у присутності понятих та за участю потерпілої ОСОБА_5 було оглянуто чавунний казан ємністю 100 л., та потерпіла підтвердила, що дійсно оглянутий казан належить їй, який був викрадений, про що відображено в протоколі огляду предметів від 02.03.2020 року (а.с.39).
Постановою слідчого від 02.03.2020 року вищезазначений чавунний казан визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000056 від 02.03.2020 року (а.с.40), та повернуто власнику ОСОБА_5 на відповідальне зберігання, що підтверджується розпискою (а.с.41).
Згідно висновку судового експерта Одеського науково-дослідного Експертно-криміналістичного центру МВС України, визначена вартість досліджуваного чавунного казану об`ємом 100 л за цінами вторинного ринку України, яка становить 3 455.68 гривень (а.с.43-45).
20.03.2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище.
Постановою слідчого від 20.03.2020 року прийнято відмову підозрюваного ОСОБА_4 від захисника.
24 березня 2020 року слідчим проведено слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_4 , який розказав і на місці вчинення злочину показав про обставини вчинення ним злочину (а.с.53-54). Слідчий експеримент проводився у присутності ОСОБА_7 , яка за дорученням потерпілої наглядає за будинком. Сама потерпіла під час слідчого експерименту присутня не була, однак надала письмову згоду (а.с.52).

Відповідно до чинного законодавства всі наявні в справі докази, які були зібрані органом досудового розслідування в підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_4 , з метою з`ясування їх належності та допустимості були перевірені судом у відкритому судовому засіданні відповідно до ст. 23 КПК України за участі учасників кримінального провадження і кожному з них судом була дана оцінка як це вимагає ст. 94 КПК України, бо для прийняття правильного, неупередженого та остаточного рішення суду жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальних прав сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.
Правова позиція ЄСПЛ щодо цього відображена, зокрема, у п.43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», де Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом».
Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовної презумпції, достатньо вагомої, чіткої і взаємоузгодженої.
Оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України при встановлених судом фактичних обставинах поза розумним сумнівом.
Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд враховує, що:
Обов`язковою ознакою проникнення у житло, інше приміщення чи сховище є його незаконність, тобто відсутність у особи права заходити та перебувати у місці, де знаходиться майно.
Саме факт входження, потрапляння у приміщення чи поява у ньому у поєднанні з іншими діями дають можливість визначити об`єктивну сторону суспільно небезпечного діяння.
Із пояснень потерпілої ОСОБА_5 , слідує, що з обвинуваченим вона не мала і не має будь-яких соціальних зв`язків, які б дали йому право без її відома та дозволу потерпілої зайти у належне їй сховище.
Таким чином, обвинувачений для потерпілої є сторонньою особою, сховище потерпілої є приватною власністю і доступ до нього може надаватись виключно з дозволу власника і не є вільним для сторонніх осіб.
Також, суд керується роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», де в абзаці 1 п. 22 зазначено, що вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі таке.
Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища (абзац 2 п. 22 Постанови).
У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року № 5 зазначено, що мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак встановленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону і формулювання висновку про їх відповідність.
З огляду на зазначене, суд вважає, що протиправні дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ст.185 ч.3 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище.

Суд розцінює критично твердження потерпілої, що в неї було викрадено майна значно більше ніж зазначено в обвинувальному акті, що завдану в зв`язку з цим значну шкоду має відшкодувати обвинувачений, оскільки в матеріалах кримінального провадження є в наявності Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від імені потерпілої та за її особистим підписом, згідно якого вона повідомляє про викрадення виключно чавунного казана та алюмінієвого бака в період з початку вересня 2019 року до 23.02.2020 року.
Крім того, потерпіла стверджує, що викрадення майна було вчинено не менше трьома особами, які мають нести відповідальність.
Статтею 337 КПК України визначено межі судового розгляду, а саме:
1. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
2. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.
3. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Тому при розгляді обвинувального акту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд керується вимогами ст.337 КПК України і здійснює судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Зазначене кореспондується з висновком Верховного Суду, викладеного в постанові від 19 квітня 2018 року у справі № 204/6235/15-к, де Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги потерпілих, оскільки суд не вправі притягати до кримінальної відповідальності осіб, яким не пред`являлося обвинувачення.

При визначенні виду й міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину згідно ст.12 КК України, особу обвинуваченого який характеризується опосередковано (а.с.51), міцність соціальних зв`язків: зареєстрований і проживає з батьком пенсіонером ОСОБА_10 (а.с.59), хоча і розлучений, але утримує неповнолітню дитину, офіційно не працює, але працює за наймом у приватних осіб, здійснюючи різні сільськогосподарські роботи, не перебуває на «Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра (а.с.48-49), в силу ст.89 КК України того, що не має судимості (а.с.47).
Обставини, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому в силу вимог ст. 67 КК України є скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно досудової доповіді Болградського районного відділу пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 18.05.2020 року, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 має високий рівень ймовірності вчинення повторного злочину та високий рівень небезпеки для суспільства, з тих підстав, що раніше був судимий. Головними факторами, які вплинули на вчинення зазначених злочинів, та які можуть спричинити ризик вчинення повторного кримінального злочину, які можуть обумовлювати агресивну поведінку: це відсутність професійної освіти, нестабільний дохід, нестача матеріальних коштів. На думку відділу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи ОСОБА_4 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (а.с.23-27).
Частиною 5 ст.314-1 КПК України «Складання досудової доповіді», визначено, що досудова доповідь не може використовуватись у кримінальному проваджені, як доказ винуватості у вчинені злочину.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Суд не приймає до уваги посилання органу пробації на те, що обвинувачений раніше був судимий, та має високий ризик вчинення повторно злочину, оскільки таке посилання є неприпустимим, так як з матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджений є особою, яка відповідно до ст. 89 КК України не має судимості (а.с.47).
До аналогічного висновку дійшла колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, яка розглянувши касаційну скаргу засудженого на вирок апеляційного суду звернула увагу на наступне: « … так засуджений просив скасувати судове рішення та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням (справа № 647/1831/15-к, постанова від 27 вересня 2018 року). Обґрунтовуючи скаргу, засуджений зауважив, що апеляційний суд не звернув уваги на всі дані про його особу, а також безпідставно послався у вироку на його попередню судимість, хоча вона відповідно до ст. 89 Кримінального кодексу України погашена.
У вказаній постанові ВС, зокрема, зазначається, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.
Верховний суд дійшов висновку, що посилання у вироку апеляційного суду при призначенні ОСОБА_1 покарання на те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного умисного злочину є неприпустимим, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджений є особою, яка відповідно до ст. 89 КК України не має судимості.
Зважаючи на це та інші порушення вимог закону, які, постановляючи вирок, допустив апеляційний суд, ВС цей вирок змінив».

З огляду на викладене, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе в умовах без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання з застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Визначаючи міру покарання обвинуваченому, суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, оцінюючи усі обставини справи та особу обвинувачуваного.
Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні не застосовувалися.
Речовий доказ (а.с.40) чавунний казан об`ємом 100 літрів вважати повернутим потерпілій ОСОБА_5 згідно наданої нею збережувальної розписки (а.с.41).
Цивільний позов по справі заявлений не був.
Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта в зв`язку з проведенням в цьому кримінальному провадженні судової товарознавчої експертизи в сумі 628.04 гривень (а.с.42).
Міра запобіжного заходу до ОСОБА_4 не обиралася.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.369 ч.1, 373 ч.2-3, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України і на підставі санкції цієї статті призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Відповідно до ст.76 ч.1 п.п.1, 2, ч.3 п.2 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 - не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 628,04 гривен (шістсот двадцять вісім гривень чотири копійки).

Речовий доказ: чавунний казан об`ємом 100 літрів вважати повернутим потерпілій ОСОБА_5 .

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення можуть бути подані апеляційні скарги до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ___________ ОСОБА_1