справа № 156/759/19
Номер провадження: 1-кп/156/19/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2020 року смт.Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області
в складі : головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4 обвинуваченої ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_7
представника служби у справах дітей ОСОБА_8 Іваничівської РДА

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Іваничі кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, освіта повна загальна середня, студентки Володимир-Волинського ВПУ, неодруженої, , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,
В с т а н о в и в :
Крім визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення самою обвинуваченою, її вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами .
Дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка).
Захисник в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_5 від покарання без призначення його виду і розміру із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
Законний представник не заперечила щодо задоволення клопотання.
При вирішенні питання про вид та міру покарання неповнолітній ОСОБА_5 суд враховує її щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітньою та визнає ці обставини, відповідно дост. 66 КК України, такими, що пом`якшують їх покарання. Обставин, що обтяжують покарання винною, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено. Окрім того, суд враховує, що неповнолітня ОСОБА_5 злочин вчинила вперше, у вчиненому щиро розкаялася, після вчинення злочину встала на шлях виправлення, вчинення правопорушень не допускає.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до п. 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей» прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей- правопорушників.
В п. 23.2 Рекомендацій СМ/Rec (2008) 11 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Про європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», зокрема наголошується, що перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.
Судом при призначенні покарання враховуються вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх, передбачені розділом ХV КК України.
Відповідно до вимог ч. 1ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
У цьому разі суд може застосувати один або декілька примусових заходів виховного характеру, передбачених ч. 2ст. 105 КК України.
Згідно п. 16 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого неповнолітньою ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, і який вчинено вперше, обставини його вчинення, дані про особи неповнолітньої обвинуваченої , обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, висновки органу пробації про те, що її перевиховання можливе без позбавлення волі, суд приходить до висновку, що неповнолітня обвинувачена на час ухвалення вироку не потребує застосування покарання та її можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
При таких обставинах, згідно з вимогами ч. 1ст. 105 КК України, а також ч. 3 ст. 497 КПК України, суд дійшов висновку про можливість звільнення від покарання неповнолітньої обвинуваченої, яка вперше обвинувачуються у вчиненні злочину середньої тяжкості, щиро розкаялася у вчиненому, висловила впевнення не вчиняти у майбутньому злочинів та застосування до нею примусових заходів виховного характеру.
Вирішуючи питання про вид заходу виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2ст.105 КК України, суд вважає, що найбільш ефективними та такими, що забезпечать позитивний виховний вплив, будуть примусові заходи виховного характеру, передбачені п.п.1, 3 ч.2ст.105 КК Україниу виді застереження та передачі неповнолітньої ОСОБА_5 під нагляд матері ОСОБА_7 та врахувавши положення ст. 497 КПК України, звільнити її від призначеного покарання.
Враховуючи вищевказані обставин справи суд дійшов до переконання, що саме такі види примусового заходу виховного характеру будуть необхідними, достатніми і найбільш ефективними для виправлення неповнолітньої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Цивільний позов не заявлено.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 373-375 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та на підставі ч. 1ст. 105 КК України звільнити від покарання без визначення його виду і розміру.
На підставі п.п.1,3 ч.2ст.105 КК України застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи виховного характеру у виді застереження, та передати її під нагляд матері ОСОБА_7 до досягнення нею повноліття.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1
З оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_1