Номер провадження: 11-сс/813/916/20
Номер справи місцевого суду: 496/472/20 1-кс/496/856/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_5 к

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 22.05.2020 року, якою було задоволено клопотання слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеської області ОСОБА_9 про арешт, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000065 від 31.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 22.05.2020 року було задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000065 від 31.01.2020 року та був накладений арешт на автомобіль «Тойота Корола», р/н НОМЕР_1 , який, згідно свідоцтва транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_10 .

Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, постановленою з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи, так як слідчий суддя не врахував, що прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на автомобіль.

Також прокурор не довів наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, так як у кримінальному провадженні містяться два висновка судово-медичної експертизи, які протилежні один одному, так як у одному встановлено, що потерпілій були заподіянні легкі тілесні ушкодження, а в іншому, що потерпілій були заподіянні середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Суд в порушення вимог закону не викликав в судове засідання власника автомобіля ОСОБА_10 .

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника,який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням про арешт майна та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Так, положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Апеляційний суд, дослідивши клопотання слідчого та надані до нього матеріали, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, вважає, щослідчий суддя задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно передчасно, оскільки не звернув уваги на невідповідність клопотання приписам ч.2 ст. 171 КПК України.

Так, в клопотанні слідчого про арешт майна зазначено, що 30.01.2020 року до ЧЧ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області надійшло телефонне повідомлення про те, що 30.01.2020 біля 19:35 години на 13 км а/д Одеса- Рені", с. Хлібодарське, Біляївський району, Одеська область, водій автомобіля "Тойота Корола" д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_8 , рухаючись по автодорозі відволікся від керування автомобілем та здійснив зіткнення з автомобілем "КІА Піканта" д.н.з. НОМЕР_3 під керування ОСОБА_11 , який стояв попереду у попутному напрямку для здійснення маневру '"поворот ліворуч". Внаслідок ДТП ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, СГМ, забій м`яких тканин потиличної ділянки обличчя. (ЄО 866).
Даний факт був зареєстрований в ЖЄО Біляївського ВП №866 від 30.01.2020 року та відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 від 31.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
31.01.2020 року в ході огляду місця події автомобіль "КІА Піканта" д.н.з. НОМЕР_3 згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, був вилучений та поміщений на спеціальний майданчик, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 31/1.
Автомобіль марки "Тойота Корола" д.н.з. НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
31.01.2020 року слідчим СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 направлено клопотання про арешт автомобіля марки "Тойота Корола" д.н.з. НОМЕР_1 .
06.02.2020 року слідчий суддя Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_13 залишила без задоволення клопотання про арешт посилаючись на висновок судово - медичної експертизи №36 від 31.01.2020, згідно якого ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Згідно висновку додаткової судово - медичної експертизи №736 від 20.03.2020, ОСОБА_11 в результаті ДТП отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми до єдиного комплексу якого входить закритий перелом передньої стінки лівої верхньощелепної пазухи, власне струс головного мозку, синець в області носо-губної складки зліва, перелом 3-го зубу зліва на верхній щелепі, спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно п.2.2.2. Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Таким чином, в клопотанні в обґрунтування підстав та мети для арешту майна було зазначено, що арешт майна необхідний з метою збереження доказу, який може бути використаний для встановлення обставин по кримінальному провадженню, а також арешт необхідний для запобіганню ризиків його приховування, змінення або знищення.
Разом з тим, перевіривши клопотання слідчого апеляційний суд вважає, що воно не відповідає вимогам ч. 1 ст. 171 КПК України, так як в клопотанні не зазначено, які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберегти на собі автомобіль, яким чином автомобіль може бути використаний, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з урахуванням того, що у кримінальному провадженні проведені відповідні експертні дослідження та транспортний засіб був оглянутий.
Зазначені обставини підлягають не тільки зазначенню в клопотанні а й обов`язковому доведенню слідчим, прокурором при судовому розгляді клопотання, та мають бути перевіренні та дослідженні слідчим суддею при вирішенні клопотання про арешт майна.

В клопотанні містяться тільки посилання на норми закону, якими передбачена підстава для забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, без її обґрунтування, а також без зазначення мети цього арешту.
У клопотанні взагалі не зазначено які саме дії необхідно провести за допомогою автомобіля «Тойота Корола», під час яких можуть бути виявленні певні докази.
Таким чином, в клопотанні слідчого належним чином не обгрунтована необхідність арешту майна, не надані копії відповідних процесуальних документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, що прямо передбачено положеннями ч.2 ст. 171 КПК України.

Крім того, до клопотання не додана постанова про визнання автомобіля речовим доказом, тобто не доведено, що він є речовим доказом.
Таким чином, у клопотанні не доведено, що автомобіль «Тойота Корола» відповідає критеріям, встановленим ст.98 КПК України.
Також до клопотання не додані документи, які підтверджують право власності на автомобіль, що належить арештувати.
Таким чином, аналіз матеріалів провадження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції показав, що клопотання та долучені до нього матеріали не відповідають вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

З урахуванням того, що під час розгляду клопотання не доведено, що вилучене майно є доказом у кримінальному провадженні зазначені обставини свідчать про відсутність ризиків, передбачених приписами ч.2 ст. 170 КПК України, зокрема, щодо можливості зникнення, втрати або пошкодження вилученого майна.
Крім того, до клопотання доданий цивільний позов, поданий в рамках зазначеного кримінального провадження, однак в клопотання не зазначено, що арешт необхідний з метою забезпечення цивільного позову.
Також в клопотанні не зазначено яким шляхом має бути накладений арешт на майно, з урахуванням положень ч.1 ст. 170 КПК України, яка передбачає позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та користування майном, в зв`язку з чим в оскаржуваній ухвалі не виконанні вимоги п.4 ч. 5 ст. 173 КПК України з зазначених обставин.
Апеляційний суд вважає, що за наявних недоліків клопотання та долучених до нього матеріалів слідчий суддя не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно його розглянути, у зв`язку з чим висновок слідчого судді про задоволення такого клопотання, враховуючи вищезазначені порушення, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними положеннями Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, учасником якої є Україна, Конституції України, Кримінального процесуального закону та практикою Європейського суду з прав людини.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчим суддею при розгляді клопотання не були дотримані в повному обсязі вимоги КПК України, з огляду на встановлену апеляційним судом невідповідність клопотання прокурора вимогам закону, що унеможливлювало розгляд даного клопотання по суті, та яке слідчий суддя не повернув органу досудового розслідування, відповідно до приписів ч.3 ст. 172 КПК України, а прийняв його до розгляду та розглянув, що є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

При таких обставинах, відповідно до вимог ст. 407 ч. 3 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору для усунення зазначених недоліків, відповідно до вимог ч. 3 ст.172 КПК.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 170, 171, 173, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 22.05.2020 року, якою було задоволено клопотання слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеської області ОСОБА_9 про арешт, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000065 від 31.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеської області ОСОБА_9 про арешт, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000065 від 31.01.2020 року, - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду, протягом 72 годин з часу отримання копії повного тексту цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено 06.07.2020 року, о 16 годині 00 хвилин, в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3