Номер провадження: 11-кп/813/972/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.12.2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому в рамках кримінального провадження № 0000030 від 04.02.2016 року,
встановив:

оскарженою ухвалою районного суду продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14.02.2020 року з визначенням розміру застави, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Верховина Бистра Великоберезнянського району Закарпатської області, українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000030 від 04.02.2016 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Київському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000030 від 04.02.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження судом розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 . Прокурор та представник потерпілої, просили продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою. Обвинувачений та його захисник, заперечили проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.12.2019 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14.02.2020 року з визначенням розміру застави у сумі 850 000 гривень.

Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, районний суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого йому злочину, та врахував, що доведені ризики, які існували при обранні запобіжного заходу, не знизились та не відпали, і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого.
Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі. Вказує, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є безпідставним, так як він тривалий час перебуває під вартою, крім того, має постійне місце проживання в м. Одесі, а ризики, зазначені в ухвалі, необґрунтовані та не мають належного підтвердження.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою було продовжено законно і обґрунтовано; дослідивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку апеляційного суду, районним судом вірно встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, яке у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Мотивуючи неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що раніше доведені ризики не зменшились та не перестали існувати.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість злочину, який ставиться у провину ОСОБА_8 стороною обвинувачення, існування ризиків можливого переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення районного суду щодо наявності по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Відсутність у обвинуваченого офіційного працевлаштування, відсутність відомостей про джерела його заробітку також свідчить про те, що у кримінальному провадженні наявний ризик подальшого вчинення ним кримінальних правопорушень, що дає апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду.

При розгляді апеляційної скарги обвинуваченого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, районний суд обґрунтовано врахував, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про обґрунтованість обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого та існуючі ризики, які не зменшилися.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і судом апеляційної інстанції, встановлено не було.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, та з урахуванням наявності на даній стадії судового розгляду обґрунтованого обвинувачення у скоєнні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, необхідністю продовження судового розгляду та запобігання ризикам можливого переховування обвинуваченого від суду, у районного суду існували підстави для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

З урахуванням викладеного, враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваного, розмір майнової шкоди, завданий в результаті вчинення кримінального правопорушення, враховуючи можливість в подальшому зверненні застави на виконання вироку в частині майнових стягнень, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суддя прийшов до переконання про необхідність застосування застави у розмірі 850 000 гривень. Апеляційний суд погоджується з висновком суду щодо необхідності
Крім того, перевіряючи доводи апеляційної скарги в цієї частині колегія суддів зважила всі викладені обставини і прийшла до висновку, що суд, визначаючи розмір застави, обгрунтовано вийшов за межі, встановлені п.п.2,3 ч. 5 ст. 182 КПК України, але, при цьому недостатньо врахував положення закону, визначив розмір застави у гривневому еквіваленті, так як ст. 182 КПК України розмір застави визначає в розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2020 року становить 2102 грн.
З урахуванням даної обставини, апеляційний суд вважає за необхідне змінити прийняте рішення і застосувати до обвинуваченого розмір застави на підставі ст.182 КПК України з урахуванням даних про особу, майновий і сімейний стан.
На думку апеляційного суду з урахуванням наслідків вчиненого, суми шкоди, спричиненої правопорушенням, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір застави та визначити заставу у 325 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 683750 грн.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, а оскаржувану ухвалу суду змінити в частині застави, шляхом зменшення її розміру.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 частково задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.12.2019 року, про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000030 від 04.02.2016 року за ч.3 ст.190 КК України змінити.

Зменшити розмір застави до 683 750 (шістсот вісімдесят три тисячі сімсот п`ятдесят гривень).

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4