Справа № 357/9957/18
УХВАЛА
про приведенян вироку іноземної держави у відповідність з законодавством України

13 січня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

довіреної особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Совєтського районного суду м. Орла від 23 березня 2017 року у відповідність із законодавством України, установив:

на підставі ст. 610 КПК України, Міністерством юстиції України ініційоване клопотання про приведення вироку Совєтського районного суду м. Орла від 23 березня 2017 року у відповідність із законодавством України.

Учасники кримінального провадження проти його задоволення не заперечували.

Захисник ОСОБА_4 наголосила на необхідності дотримання розміру покарання визначеного вироком Совєтського районного суду м. Орла від 23 березня 2017 року, адже згідно судової практики, що склалась у Російській Федерації суди відмовляють у передачі засуджених в Україну у разі, якщо визначене в Україні покарання є меншим за визначене у вироку, вказуючи підставою для відмови ту обставину, що покарання, призначене вироком російського суду, є неспівмірним з покаранням, яке засуджений зможе відбувати в Україні у разі його передачі для подальшого відбування покарання.

Згідно ч. 1 ст. 610 КПК України, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України.

Судом установлено, що згідно вироку Совєтського районного суду м. Орла від 23 березня 2017 року, засуджено громадянина України ОСОБА_6 за вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до дев`яти років позбавлення волі з відбуванням покарання в колонії суворого режиму, зараховано в строк відбування покарання призначеного ОСОБА_6 час перебування його під вартою з 20 червня 2015 року до 22 березня 2017 року включно, стягнуто з ОСОБА_6 в дохід федерального бюджету Російської Федерації процесуальні витрати на оплату праці захисників у розмірі 33 820 рублів та вирішене питання щодо речових доказів.

Відповідно до довідки про вступ вироку в силу від 02 квітня 2018 року, вирок Совєтського районного суду м. Орла від 23 березня 2017 року набрав законної сили 07 червня 2017 року (а.с. 21).

Станом на 02 квітня 2018 року ОСОБА_6 має невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за вироком Совєтського районного суду м. Орла від 23 березня 2017 року 6 років 2 місяця 17 днів (а.с. 27).

Згідно заяви ОСОБА_6 просив ухвалити рішення про його переведення із Росії в Україну для подальшого відбування покарання (а.с. 25), з наслідками передачі його в Україну для відбування покарання ознайомився (а.с. 26).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, засуджену особу може бути передано за цією Конвенцією тільки за таких умов: a) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; b) якщо рішення є остаточним; c) якщо на час отримання запиту про передачу засуджена особа має відбувати покарання впродовж якнайменш шести місяців або якщо їй винесено вирок до ув`язнення на невизначений строк; d) якщо на передачу згодна засуджена особа або, коли з врахуванням її віку або фізичного чи психічного стану одна із двох держав вважає це за необхідне, - законний представник засудженої особи; e) якщо дія або бездіяльність, на підставі якої було винесено вирок, є кримінальним злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або була б кримінальним злочином у разі вчинення на її території; і f) якщо держава винесення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженої особи.

Згідно ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року, санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Відповідно до ч. 3 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

Згідно вироку Совєтського районного суду м. Орла від 23 березня 2017 року, ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації.

Системний аналіз відповідних статей Кримінального кодексу Російської Федерації та Кримінального кодексу України показав, що ч. 3 ст. 30 КК Російської Федерації відповідає ч. 1 ст. 15 КК України та п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації відповідає ч. 3 ст. 307 КК України.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» № 4 від 26 квітня 2002 року, встановлено, що злочини, передбачені статтями 307, 309 або 311 КК України, визнаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиціях цих статей альтернативних дій. У випадках коли винна особа вчинила одну або декілька зазначених дій, але не встигла вчинити іншу дію із тих, які охоплювались її умислом, скоєне слід розглядати як закінчений злочин за виконаними діями, а незавершена дія окремої кваліфікації як головування до злочину або як замах на злочин не потребує.

Відповідно до ч. 3 ст. 307 КК України, незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, або вчинені із залученням малолітнього або щодо малолітнього, - караються позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Згідно вироку Совєтського районного суду м. Орла від 23 березня 2017 року, предметом вчиненого ОСОБА_6 злочину були: 1-фенил-2-(піролідин-1-іл)пентан-1-он; метил-2-(1-(циклогексилметил)-1Н-індазол-3-карбоксамідо)-3,3-диметилбутаноат.

Відповідно до листа Дерлікслужби від 11 грудня 2019 року (а.с. 202) сполуки PVP та MDMB-CHMINACA включені до Списку № 2 Таблиці І Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено, Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, тому їх обіг на території України підпадає під дію заходів контролю, регламентованих Законом України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори».

Розміри речовини PVP затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 серпня 2000 року № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 серпня 2000 за № 512/4733 та становлять відповідно: невеликі до 0,15 г, великі від 0,15 г до 15 г; особливо великі від 15,0 г і більше. Щодо розмірів речовини MDMB-CHMINACA інформації не надано.

Отже, за дії вчинені ОСОБА_6 у законодавстві України передбачена кримінальна відповідальність за ч. 3 ст. 307 КК України.

Таким чином, суд вважає, що викладені обставини свідчать про наявність сукупності умов визначених ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року для передачі засудженого ОСОБА_6 для відбування покарання за вироком Совєтського районного суду м. Орла від 23 березня 2017 року на території України.

Згідно ч. 4 ст. 610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Санкція ч. 3 ст. 307 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Згідно п. «d» cт. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Таким чином, додаткове покарання у виді конфіскації майна при приведенні вироку Совєтського районного суду м. Орла від 23 березня 2017 року у відповідність із законодавством України, не застосовується і ОСОБА_6 належить визначити покарання за ч. 3 ст. 307 КК України до позбавлення волі строком на 9 років.

Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, де належить відбувати покарання засудженому законодавством України не передбачене.

Згідно ч. 6 ст. 610 КПК України, при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.

Відповідно до ч. 6 ст. 467 ЦПК України, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання.

Згідно ч. 8 ст. 467 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Відповідно до інформації з офіційного сайту Національного банку України в мережі Інтернет, станом на 13 січня 2020 року встановлений такий курс гривні по відношенню до російського рубля 10 рублів = 3,9076 гривень.

Згідно Совєтського районного суду м. Орла від 23 березня 2017 року із ОСОБА_6 в дохід федерального бюджету Російської Федерації стягнуті процесуальні витрати на оплату праці захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які призначені на досудовому слідстві у розмірі 33 820 російських рублів.

Таким чином, за викладених обставин, суд вважає за необхідне надати дозвіл на виконання вироку Совєтського районного суду м. Орла від 23 березня 2017 року в частині стягнення із ОСОБА_6 процесуальних витрат на оплату праці захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які призначені на досудовому слідстві та визначити суму процесуальних витрат за вироком Совєтського районного суду м. Орла від 23 березня 2017 року, які підлягають до стягнення із ОСОБА_6 в дохід федерального бюджету Російської Федерації у розмірі 33 820 х (3,9076/10) = 13 215,50 грн.

Керуючись ст.ст. 372, 392-393, 395,609-610 КПК України, -

постановив:

клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Совєтського районного суду м. Орла від 23 березня 2017 року у відповідність із законодавством України, - задовольнити.

Привести у відповідність із законодавством України вирок Совєтського районного суду м. Орла від 23 березня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання рахувати з 23 березня 2017 року.

Надати дозвіл на виконання вироку Совєтського районного суду м. Орла від 23 березня 2017 року в частині стягнення із ОСОБА_6 процесуальних витрат на оплату праці захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які призначені на досудовому слідстві.

Вважати сумою процесуальних витрат за вироком Совєтського районного суду м. Орла від 23 березня 2017 року, які підлягають до стягнення із ОСОБА_6 в дохід федерального бюджету Російської Федерації - 13 215,50 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, в порядку встановленому законом протягом семи днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили у порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Повний текст ухвали проголошений 20 січня 2020 року.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської областіОСОБА_1