БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 1-кс/356/15/20
Справа № 355/38/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2020 Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області заяву про самовідвід слідчого судді ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
До Березанського міського суду Київської області згідно ухвали Київського апеляційного суду від 14.01.2020 в порядку ч. 2 ст. 34 КПК України надійшла заява про самовідвід слідчого судді ОСОБА_3 в кримінальному провадженні за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність Баришівського відділення поліції Переяславського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР.

Вказана заява обґрунтована тим, що ОСОБА_4 є головою Баришівського районного суду Київської області, в якому ОСОБА_3 працює суддею, відтак, посилаючись на положення статті 75 КПК України, з метою усунення будь-яких обставин, які б давали підстави сумніватися у неупередженості судді, заявляє самовідвід.

Згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 22.01.2020 слідчим суддею по вказаній судовій справа визначено суддю ОСОБА_1 .

Слідчий суддя ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, 22.01.2020 через канцелярію Березанського міського суду Київської області подав заяву, в якій просив заяву про самовідвід розглядати без його участі (а.с.22-23).

Скаржник в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду заяви про самовідвід (а.с.21). Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Розглянувши заяву про самовідвід, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступних висновків.

Так, право на подання заяви про самовідвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи.

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

У своєму рішенні по справі «Фельдман проти України» Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (заяви № 76556/01 та 38779/04, рішення від 08.04.2010 року, п. 97).

У відповідності до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (заява № 4785/02, рішення від 10.12.1999 року, п. 66), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24.02.1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII).

Термін «безсторонність» характеризує нейтральність судді щодо сторін у справі.

В рішеннях по справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії» ЄСПЛ зазначає, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

За змістом ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням суду є здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою.

Судді зобов`язані своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства (п. 1 ч. 4 ст. 54 «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22.02.2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді, а суддя, як визначено статтею 3 вказаного Кодексу, має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.

Статтею 8 вказаного Кодексу встановлено правило, у відповідності з яким суддя повинен здійснювати судочинство в межах та порядку, визначених процесуальним законом, і виявляти при цьому тактовність, ввічливість, витримку й повагу до учасників судового процесу та інших осіб.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вичерпний перелік підстав для відводу судді в кримінальному провадженні визначено кримінальним процесуальним законодавством.

Так, за змістом частини 1 статті 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження (ч. 3 ст. 80 КПК України).

Згідно з ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

За правилами ч. 3 ст. 81 КПК України питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду).

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суддя ОСОБА_4 є головою Баришівського районного суду Київської області, в якому ОСОБА_3 працює суддею.

За таких обставин, розгляд ОСОБА_3 , як слідчим суддею місцевого суду кримінального провадження за скаргою ОСОБА_4 , який виконує повноваження голови цього суду, передбачені статтею 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», може створити в учасників провадження чи іншого стороннього спостерігача враження необ`єктивності та упередженості слідчого судді при розгляді справи, а відтак - в майбутньому стати причиною сумнівів в справедливості та законності судового рішення у справі та поставити під сумнів забезпечення реалізації права особи на справедливий розгляд справи стосовно неї незалежним та безстороннім судом.

Враховуючи вказане, доводи, наведені в заяві про самовідвід, є обґрунтованими, тому з метою уникнення створення об`єктивних підстав вважати про можливу наявність упередженості слідчого судді стосовно однієї із сторін провадження, сумнівів в можливості ухвалення слідчим суддею об`єктивного та справедливого рішення у справі, а також забезпечення довіри до судової влади, заяву про самовідвід слід задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 КПК України, у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, який здійснює судове провадження одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 75, 80-82 КПК України

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід слідчого судді ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність Баришівського відділення поліції Переяславського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР - задовольнити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1