БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 1-кс/356/14/20
Справа № 356/31/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2020 слідчий суддя Березанського міського суду Київської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання прокурора Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000014 від 18.01.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В:
20.01.2020 до слідчого судді Березанського міського суду Київської області надійшло клопотання прокурора Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_2 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000014 від 18.01.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: транспортний засіб марки «ЗАЗ-Славута», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .
Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження може застосовуватись арешт.
Згідно з ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Вимоги до змісту вказаного клопотання встановлені ст. 171 КПК України.
Так, відповідно до пунктів 1, 3 частини 2 вказаної статті, таке клопотання має містити підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном .
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання (ч. 2 ст. 171 КПК України).
Так, статтею 170 КПК України передбачено, що умовою для застосування арешту майна є сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Окрім того, завданням арешту майна, згідно абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
При цьому, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також забезпечувати умови, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04, п. 168) нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).
Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).
Як вбачається з наданого суду витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.01.2020, Березанським ВП Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000014 від 18.01.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, по факту того, що невідома особа, керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ-Славута», д.н.з. НОМЕР_3 , здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який йшов по узбіччю дороги в попутному напрямку автомобіля з протилежного боку дороги, про що 17.01.2020 о 21 годині 40 хвилин до чергової частини Березанського ВП надійшло повідомлення (а.с.5).
Вказане узгоджується також з рапортом старшого інспектора-чергового СРПП № 1 Березанського ВП, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , зареєстрованого в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення (а.с.6).
Окрім того, до матеріалів клопотання долучено протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.01.2020, протокол огляду транспортного засобу від 18.01.2020, а також протокол тимчасового вилучення майна від 18.01.2020, відповідно до яких транспортним засобом, причетним до вказаної дорожньо-транспортної пригоди, виявленим на місці події, оглянутим та вилученим слідчим, є саме автомобіль марки «ЗАЗ-Славута», д.н.з. НОМЕР_3 , який в подальшому постановою слідчого від 18.01.2020 був визнаний речовим доказом в даному кримінальному провадженні, та відносно якого за дорученням слідчого проводилась перевірка відповідно до аналітично-інформаційних систем МВС (а.с.7-10,12-14-17).
Всупереч вказаному, звертаючись до суду з клопотанням, прокурор наводить в ньому обґрунтування та відповідно просить накласти арешт на транспортний засіб марки «ЗАЗ-Славута», д.н.з. НОМЕР_1 , відтак, відмінний від вищевказаного, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, по факту вчинення якої здійснюється дане досудове розслідування.
Відтак, враховуючи приписи ст. 91 КПК України щодо кола обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, викладені прокурором в клопотанні фактичні обставини та долучені до матеріалів справи документи містять суперечності, які не дають змоги однозначно ідентифікувати і встановити доказове значення вказаного в клопотанні майна, а саме транспортного засобу марки «ЗАЗ-Славута», д.н.з. НОМЕР_1 , та обставин, події злочину, передбаченого ч. 1 ст. 268 КК України, за ознаками вчинення якого здійснюється дане досудове розслідування за № 0000014 від 18.01.2020, відтак, всупереч вимогам п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, в клопотанні відсутнє обґрунтування необхідності накладення арешту на визначене в ньому майно як заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні, а також мети його застосування.
Сама лише констатація того факту, що вказане майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні з посиланням на нормативний перелік умов та підстав накладення арешту без обґрунтування наявності та доведеності тих конкретних обставин, з якими законодавець пов`язує можливість накладення арешту на майно, не є достатнім мотивом для висновку про його необхідність.
Окрім того, відповідно до п. 19 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 05.04.2013 № 223-558/0/4-13, у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК слідчий (прокурор) у своєму клопотанні про арешт майна має назвати документи, які підтверджують право власності на майно, що підлягає арешту. Водночас відповідну неможливість підтвердити документально належність майна, яке підлягає арешту, має бути обґрунтовано у клопотанні.
Так, за змістом статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.
Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів, в тому числі, автомобілі .Державна реєстрація та облік автомобілів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.
Разом з тим, прокурором в наданому суду клопотанні належним чином не обґрунтовано та до нього не додано жодного документу на підтвердження належності вилученого майна, вказаного в клопотанні, як того вимагають приписи п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України.
В той же час, обґрунтування, наведені прокурором в частині неможливості встановити власника тимчасово вилученого майна, належним чином не підтверджені, зокрема, прокурором не додано витягу з інформаційних систем МВС за результатом пошуку вказаного транспортного засобу, як первинного джерела інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників, що давало б обґрунтовані підстави вважати про неможливість підтвердити належність майна, яке підлягає арешту, що має бути обґрунтовано у клопотанні.
Окрім того, за змістом ч. 1 ст. 90 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії (ч. 2 ст. 90 КПК України).

Згідно з вимогами, встановленими п.п. 6, 7 розділу 10 глави ІІ Документування управлінської інформації наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» від 18.06.2015 року № 1000/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 736/27181, копія документа повинна відповідати оригіналу, тобто повністю відтворювати інформацію оригіналу і всі його зовнішні ознаки або їх частину . Не допускається виготовляти копії документів з нерозбірливим текстом, підчистками, приписами та іншими необумовленими виправленнями.

Однак в порушення вимог вищенаведеної норми долучені прокурором до матеріалів клопотання документи належним чином не засвідчені, що не дає можливість встановити їх відповідність оригіналу.

Вказані недоліки мають суттєве значення з огляду на вимоги ч. 2 ст.173 КПК України, відтак, унеможливлюють повне, всебічне та об`єктивне вирішення судом питання про арешт вказаного майна.

За таких обставин подане клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з змісту вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення клопотання про арешт майна для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 132, 163, 167, 170-173 КПК України,

У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_2 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000014 від 18.01.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - повернути прокурору та встановити строк тривалістю сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1