Справа № 645/1901/20
Провадження № 1-кп/645/590/20
УХ В А Л А
іменем України

19 травня 2020 р. колегія суддів Фрунзенського районного суду м. Харкова у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3 ,

За участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
за участю прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_5

захисника обвинуваченого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу по кримінальному провадженню за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 147, ст. 348 КК України

Встановила:
В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження №0001832 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 147, ст.. 348 Кримінального кодексу України.

Ухвалою суду від 02.04.2019 року по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

26.12.2019 слідчим суддею Київського районного суду міста Харкова стосовно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, та просив суд продовжити обраний на досудовому розслідуванні обвинуваченому ОСОБА_7 строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в зв`язку з існуванням ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на цей час не зникли та не зменшились. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи тяжкість злочину та невідворотність покарання, а саме те що вказаний злочин відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за що передбачено покарання у вигляді позбавленням волі строком від 9 до 15 років або довічне позбавлення волі, в зв`язку з чим є достатні підстави вважати, що особа може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від . правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами. Зазначений ризик не зменшився, так як дійсно існує реальна загроза того, що у разі звільнення з-під варти та перебуваючи на свободі особа може переховуватися від правоохоронних органів та суду, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України. Крім того відповідно до п. 3 ч. 1. ст. 177 КПК України наявним є ризик того, що перебуваючи на свободі обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні. Наявність зазначеного ризику обґрунтовується характером та обставинами вчинених злочинів, наявністю потерпілого, свідків, показання яких відкриті стороні захисту на виконання вимог ст. 290 КПК України, з зазначенням їх місця проживання, контактних номерів телефону та інших даних, та у разі незастосування вказаного запобіжного заходу, останній може здійснювати на них не законний вплив з метою, щоб останні не надавали свідчень, які б підтверджували його причетність до злочину. І хоча в ході досудового розслідування потерпілі та свідки були допитані, але суд відповідно до вимог ст. ст. 23, 95 КПК України сприймає докази безпосередньо. Враховуючи вищевикладені обставини у своїй сукупності, сторона обвинувачення вважає, що забезпечити належну процесуальне поведінку обвинуваченого під час судового розгляду обвинувального акту та запобігти вищевказаним ризикам можливо лише у разі продовження строку тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до судового засідання не з*явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, надали заяви про проведення судового розгляду за їх відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають.
Судова колегія, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду щодо заявленого клопотання, приходить до наступного.

Згідно матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_7 в ході досудового розслідування був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 26.12.2019 року.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 147, ст. 348 КК України. Даний злочин є особливо тяжким. Санкція закону передбачає покарання за його вчинення від 9 до 15 років позбавлення волі.

Характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути не взявши особу під варту.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою та підставами застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, встановленим в ході досудового слідства.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суду не надано доказів того, що з моменту застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу та до моменту вирішення клопотання про його продовження не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу.

На теперішній час продовжують існувати ризики, які стали підставою застосування запобіжного заходу, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; здійснити спроби незаконного впливу на потерпілих, свідків. Будь-які дані про зменшення чи відсутність зазначених ризиків у суду відсутні.

При вирішенні клопотань сторони обвинувачення, щодо запобіжного заходу, колегія суду також враховує тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 147, ст. 348 КПК України, те, що обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за що передбачено покарання у вигляді позбавленням волі строком від 9 до 15 років або довічне позбавлення волі, в зв`язку із чим колегія суддів приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів на даній стадії судового розгляду неможливе.

Таким чином, суд вважає необхідним продовжити застосування запобіжного заходу - взяття під варту, обвинуваченому ОСОБА_7 строком по 17 липня 2020 року включно.

Разом з тим, виходячи з принципів, закріплених в ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, продовжуючи ОСОБА_7 запобіжний захід, обраний в ході досудового розслідування, суд вважає за необхідне періодично, але не рідше, ніж раз на два місяці, переглядати питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331, 372 КПК України, колегія суддів,-

Постановила:
Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою, який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто по 17 липня 2020 року включно.

Копію ухвали направити до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

В судовому розгляді по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 147, ст. 348 КК України оголосити перерву до 09 червня 2020 на 14 год. 30 хв.

Ухвала може бути оскаржена лише в частині продовження запобіжного заходу до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали

Головуючий суддя ОСОБА_1 .

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3