Дата документу 12.12.2019 Справа № 314/1963/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1485/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/1963/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.82 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (дистанційно),
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)»,в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 липня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 липня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого, який відбуває покарання у державній установі «Кам`янська виправна колонія (№101)», ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання у державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)».

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції вважав, що з поданих доказів вбачається, що твердження про те, що засуджений став на шлях виправлення є передчасним, а тому прийшов до висновку про відсутність підстав для заміни невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким покаранням згідно ст. 82 КК України.

В апеляційній скарзі захисник вважає рішення суду неправомірним та таким, що підлягає скасуванню у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до матеріалів, долучених адміністрацією виправної колонії, ОСОБА_7 весь час працевлаштований, працює, має 4 заохочення, мав 4 стягнення, але 3 з них вже давно погашені. При цьому, останнє не погашене стягнення накладене за незначну провину, а саме за те, що не встиг виконати команду «відбій». Також він не перебуває на профілактичному обліку в колонії, не погашених виконавчих листів не має. Свою провину в скоєному злочині визнає. Адміністрацією колонії загалом характеризується позитивно. До того ж, звертає увагу, що в своєму клопотанні до суду ОСОБА_7 не просив зовсім звільнити його від покарання, він лише просив замінити йому покарання на більш м`яке. Все вищевикладене вказує на те, що ОСОБА_7 впевнено став на шлях виправлення і тому до нього може бути застосовано положення ст. 82 КК України, а саме позбавлення волі замінено на більш м`яку міру покарання.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу районного суду та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 82 КК України та замінити йому невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, а саме на обмеження волі.

В апеляційній скарзі засуджений просить переглянути ухвалу районного суду стосовно застосування до нього ст. 82 КК України, оскільки за час відбування покарання він став на шлях виправлення. Стосовно того, що він не приймав участь у суспільних роботах, вказує, що тривалість його робочого часу складала по 12-16 годин на добу 6-7 днів на тиждень. За час відбування покарання він займався освітою та отримав дві спеціальності, на даний час усі стягнення у нього погашені, так як за час розгляду його заяви судом першої інстанції він отримав одне заохочення від адміністрації колонії за сумлінне ставлення до праці.

На підставі викладеного, просить застосувати до нього ст. 82 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарг; засудженого та захисника, які підтримали свої апеляційні скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3, п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Висновок про можливість застосування заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, до засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час не довів свого виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений 07.04.2016 року вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 71 КК України до 7 років 11 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано до строку відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 18.12.2015 року по 07.04.2016 року включно. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29.07.2016 року у строк відбування покарання зараховано термін попереднього ув`язнення, а саме з 08.04.2016 року по 29.07.2016 року за правилами ч. 5 ст. 72 КК України. Початок строку відбування покарання 18.12.2015 року, кінець строку 09.04.2023 року. В місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 знаходиться з 28.12.2015 року. За цей час характеризується таким чином. Вимоги режиму відбування покарання порушував, за що має чотири стягнення, одне з яких не зняте та не погашене в установленому законом порядку. За сумлінну поведінку і ставлення до праці, за виконання покладених обов`язків з додержання правил поведінки має чотири заохочення. Безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, не займається самоосвітою. Не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. Не бере активну участь у суспільно-корисній праці та роботах з благоустрою місць позбавлення волі. На профілактичному обліку установи не перебуває.

Наведені обставини, судом першої інстанції були досліджені і враховані при прийнятті рішення.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, так як останній у повній мірі не довів, а суд, з достатньою переконливістю, не встановив, що засуджений став на шлях виправлення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянтів про те, що ОСОБА_7 довів своє виправлення, вмотивовані тим, що він визнає свою провину у скоєному злочині, працював, має ряд заохочень, мав 4 стягнення, 3 з яких погашені, на профілактичному обліку в колонії не перебуває, непогашених виконавчих листів не має, займався освітою та отримав дві спеціальності, навіть при наявності у нього роботи у виправному закладі, є непереконливими, оскільки поведінка ОСОБА_7 за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, так як він після отримання ряду заохочень отримував і стягнення за порушення вимог режиму відбування покарання, а тому твердження апелянтів про те, що засуджений став на шлях виправлення, є передчасними та недостатньо вагомими для того, щоб достеменно впевнитися, що він став на шлях виправлення.

Більш того, на момент розгляду провадження, апеляційному суду, ніяких додаткових доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення, окрім усного пояснення стосовно того, що на момент розгляду апеляційної скарги четверте стягнення також погашене, сторона захисту не надала.

Отже, за наведених обставин доводи апелянтів про наявність даних, які дають підстави для заміни ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким, є безпідставними.

Колегія суддів, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг засудженого та його захисника.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді, також не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого, який відбуває покарання у державній установі «Кам`янська виправна колонія (№101)», ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4