Справа № 752/4710/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/62/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
16 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2019 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, громадянку України, проживаючуї за місцем реєстрації, що за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму: 18.11.2015 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт; 05.08.2016 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 389 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до 2 місяців 12 днів арешту, звільненої 10.03.2017 року за відбуттям строку покарання; 02.08.2017 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільненої від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,
визнано винуватою у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, і призначеноїй покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 02.08.2017 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Повідомлено Службу у справах дітей і сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністратиції для вжиття заходів щодо влаштування малолітньої дитини ОСОБА_9 або встановлення над нею опіки чи піклування.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 , маючи не зняту і не погашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, в період іспитового строку, 31.01.2018 року о 18-й годині, перебуваючи на 4 поверсі Центру первинної медико-санітарної допомоги № 2 Голосіївського району, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 53, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу зайшла до кабінету завідувача амбулаторії, звідки таємно викрала належну ОСОБА_10 сумку червоного кольору вартістю 800 грн., в якій знаходився гаманець вартістю 500 грн., і парасолька вартістю 200 грн., та інші речі, які не мали майнової цінності. Тримаючи зазначену сумку вийшла з кабінету і направилася до сходів, де була зупинена сторонніми особами, що і стало причиною того, що її злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна не був доведений до кінця з причин, що не залежали від її волі. Своїми діями ОСОБА_7 мала намір завдати матеріальних збитків ОСОБА_10 на загальну суму 1500 грн.
Не погоджуючись з вироком суду, від захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 надійшла апеляційна скарга, в якій він просить змінити вирок суду та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком два роки. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, не звільнивши ОСОБА_7 від покарання в порядку ч. 1 ст. 79 КК України, не застосував закон, який підлягає застосуванню, що, на думку апелянта, є підставою для скасування або зміни судового рішення. Також зазначає, що обвинувачена ОСОБА_7 , усвідомлюючи відповідальність за життя та майбутнє своєї доньки, докорінним чином змінила своє життя та стала на шлях виправлення, весь час присвячує дитині, не порушує громадський порядок та спокій, пройшла лікування від наркотичної залежності, також має у власності житло та створила необхідні умови для зростання та розвитку дитини. Окрім того, мати обвинуваченої - ОСОБА_11 є інвалідом IIIгрупи та потребує піклування з боку своєї доньки. Також, відповідно досудової доповіді інспектора Голосіївського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» ОСОБА_7 має позитивну характеристику та визнана такою, що її виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі, та не становить високої небезпеки для суспільства.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого закінченого замаху на злочин, які ніким не оспорювались, обмежившись допитом обвинуваченої, яка свою вину визнала повністю та підтвердила обставини вчинення нею інкримінованого їй закінченого замаху на злочин.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на злочин за зазначених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам даного провадження.
Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, які полягають у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно.
При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого нею злочину; особу обвинуваченої; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; ставлення обвинуваченої до скоєного, а також враховуючи, що ОСОБА_7 вчинила новий злочин в період іспитового строку, суд перщої інстанції не знайшов підстав для звільнення її від відбування покарання з випробуванням та призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 02.08.2017 року, остаточно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць, зазначивши, що її виправлення та перевиховання на даний час можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи адвоката, зазначені в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції при призначені їй покарання не правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, не звільнивши обвинувачену ОСОБА_7 на підставі ч. 1 ст. 79 КК України, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції в повній мірі врахував особу обвинуваченої, яка не працює, не зодружена, має на утриманні малолітню дочку, яку виховує самостійно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, але перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом «Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин», в теперішній час перебуває під клінічним наглядом на ЗПТ, має у власності квартиру, була всиновлена особою, що підтверджується рішенням суду, яка має інвалідність ІІІ групи. Також судом було враховано досудову доповідь інспектора Голосіївського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» та обґрунтував та належним чином мотивував своє рішення з посиланням на норми закону.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності застосування ст. 79 КК України з огляду на ч. 3 ст. 78 КК України та ч. 4 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання». Зокрема, у зазначеному вище пункті Постанови Пленуму ВСУ вказано, що виходячи з положень ч. 2 ст. 75, ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни або скасування вироку, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: