Справа № 567/32/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2020 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Нетішин Хмельницької області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не працюючої, жительки АДРЕСА_1 , не судимої,

у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в :

24.12.2019 близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу аптеки ТОВ «АВЕРСІ», що у м.Острог по проспекту Незалежності, 2/10 Рівненської області, побачила у руках ОСОБА_4 гаманець чорного кольору, яким вирішила відкрито заволодіти.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), керуючись корисливим мотивом, з метою власного матеріального збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_5 підійшла до потерпілої ОСОБА_4 , схопивши обома руками за гаманець шляхом ривка намагалась заволодіти останнім, який цінності потерпілій не становить, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 1071 гривня.
Однак ОСОБА_5 , з причин, що не залежали від її волі не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки потерпіла чинила їй фізичний супротив, тому, не заволодівши чужим майном, ОСОБА_5 покинула місце події.
Під час досудового розслідування 26.12.2019 року між потерпілою ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_5 було досягнуто угоди про примирення.

Згідно з умовами вказаної угоди підозрювана ОСОБА_5 зобов`язалася беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинна понести ОСОБА_5 у разі затвердження такої угоди, а саме за ч.3 ст.15 ч.1 ст.186 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.468, ст.469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги КК України та КПК України, сама угода виконана сторонами, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачена ОСОБА_5 , підтримавши угоду, повністю визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.186 КК України в обсязі обвинувачення, підтвердила фактичні обставини справи та пояснила, що розуміє права, надані їй законом, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до неї у разі затвердження угоди судом та просить затвердити угоду. Зазначила, що здатна реально виконати визначене угодою покарання.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала угоду про примирення із обвинуваченою, просила її затвердити та пояснила, що укладення угоди є добровільним, на неї не чинився будь-який тиск чи примус при її підписанні. Підтвердила, що в результаті вчинення кримінального правопорушення шкода їй відшкодована шляхом повернення викрадених коштів.

За таких обставин суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.3 ст.15 ч.1 ст.186 КК України, за якою їй належить призначити узгоджене сторонами угоди про примирення покарання.

Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачена ОСОБА_5 визнала себе винуватою, відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, що передбачена ч.1 ст.186 КК України.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.66 КК України, суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст.67 КК України, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 не встановлено.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що існують обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , що при відсутності обтяжуючих покарання обставин, дає можливість прийти до висновку про доцільність призначення їй визначеного сторонами угоди виду покарання.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачена та потерпіла повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Підстав для відмови в її затвердженні, передбачених ч.7 ст.474 КПК України судом не встановлено.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про примирення.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог п.7 ч.9 ст.100 КПК України, згідно якої документи, що є речовими доказами залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання та п.5 ч.9 ст.100 КПК України, згідно якої при вирішенні питання про долю речових доказів і документів, гроші, цінності та інше майно, які були об`єктом кримінального правопорушення, повертаються законним володільцям.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 377, 475 КПК України суд, -

з а с у д и в :

затвердити угоду від 26.12.2019 року про примирення, укладену між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.186 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Роз"яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Речові докази оптичний диск для лазерних систем зчитування «Verbatim DVD-R, 4,7GB 16х, 120MIN» на якому наявний надпис «Відеозапис 24.12.2019.» з відеозаписом з камер внутрішнього спостереження магазину «АТБ» №1129 - зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання; гаманець чорного кольору із надписом «SARALYN collection» - вважати повернутим ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1