Ухвала
Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ
справа 157/719/19
провадження № 51-2082ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 12 березня 2020 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:
Вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 08 листопада 2019 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу: вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 20 липня

2015 року за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки

6 місяців, звільненого умовно-достроково з невідбутим строком 9 місяців 13 днів,
- засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Як встановив суд, ОСОБА_4 наприкінці січня початку лютого 2019 року,

у невстановлений день та час, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, зайшов на територію домогосподарства

ОСОБА_5 , що знаходиться АДРЕСА_1 , після чого, проник до господарської споруди (дерев`яного сараю), звідки повторно, таємно викрав належне ОСОБА_5 майно, чим спричинив останньому майнову шкоду на загальну суму 733 гривні 33 копійки.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 12 березня 2020 року вирок

Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 08 листопада

2019 року залишено без змін.

Не погодившись з постановленим щодо ОСОБА_4 судовим рішенням, прокурор звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість. На думку прокурора, звільняючи ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання на підставі ст. 75 КК, суд застосував закон, який не підлягає застосуванню. Крім того, прокурор зазначає, що апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 419 КПК, належним чином не відповів на наведені в апеляційній скарзі доводи та свого рішення про залишення вироку суду першої інстанції без змін не мотивував.

Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надану до неї копію судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого

ч. 3 ст. 185 КК, у касаційній скарзі не оспорюються.

Разом з тим, доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість були предметом перегляду суду апеляційної інстанції та свого підтвердження не знайшли.

Так, відповідно до ст. 419 КПК в ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний зазначити мотиви, з яких він виходив при її постановленні, положення закону, яким він керувався, і, якщо апеляційна скарга залишається без задоволення, зазначити підстави, через які її визнано необґрунтованою. Також, у мотивувальній частині ухвали має бути зазначено обставини, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження

за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі

вид і розмір заходу примусу в межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Як вбачається зі змісту судових рішень, звільняючи ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, суд першої інстанції у цьому провадженні належним чином врахував те, що він повністю визнав свою вину, усвідомив наслідки скоєного і вибачився перед потерпілим, має постійне місце проживання. При цьому, судом враховано конкретні обставини провадження, а саме: невелику вартість викраденого майна, відсутність претензій майнового характеру з боку потерпілого у зв`язку з поверненням йому майна. Крім того, взято до уваги й позицію прокурора, який у суді першої інстанції вважав за можливе призначити ОСОБА_4 покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК.

Врахувавши всі вказані обставини провадження, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції щодо можливості звільнення

ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК.

Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло б за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої через м`якість, колегія суддів касаційного суду не вбачає.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги

та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги

та копії оскарженого судового рішення вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити

у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 12 березня 2020 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6