Справа № 738/435/20
№ провадження 1-в/738/75/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернігівської області у складі:
судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Менська виправна колонія (№91)» клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році»,

з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:
До Менського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році».
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 засуджений вироком Чернівецького апеляційного суду від 28 травня 2019 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислюється з 12 березня 2019 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 11 по 13 серпня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вважає, що відповідно до Закону України « Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року, засуджений ОСОБА_4 має дві підстави для застосування до нього амністії, зокрема, відповідно до пункту «в» ст. 1 цього Закону до нього може бути застосована амністія, як до особи, яка має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідно до пункту «є» ст. 1 Закону як до особи, яка має батьків, які є інвалідами ІІ групи. Також в обґрунтування свого клопотання захисник посилається на те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, вчинено засудженим до набрання чинності вказаним Законом, та даний злочин не входить до переліку злочинів, передбачених пунктом «е» ст.9 Закону, за вчинення яких до осіб амністія не застосовується.
Захисник ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала клопотання, посилаючись на викладені в ньому обставини, просила його задовольнити.
Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника та пояснив, що він засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який не входить до переліку злочинів, за вчинення яких до осіб не може бути застосована амністія, а також, на його думку, відсутні будь-які обставини, які виключали б можливість застосування до нього амністії, зазначив, що має малолітнього сина, 2007 року народження, стосовно якого не позбавлявся батьківських прав, та двох батьків, які є інвалідами другої групи, які не мають окрім нього інших дітей.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника, посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_4 раніше був засуджений за вчинення тяжкого злочину, звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково та знову вчинив умисний тяжкий злочин.
Представник установи виконання покарань в судове засідання не з`явився, до суду надав письмові пояснення, в яких заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що відповідно до п. «б» ст.9 ЗУ «Про амністію у 2016 році» та п. «в» ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» до засудженого ОСОБА_4 виключається застосування амністії.
Заслухавши пояснення засудженого, його захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та вивчивши матеріали особової справи, суд дійшов висновку про відмову в клопотанні захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році».
Судом встановлено, шо ОСОБА_4 засуджений вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 04 квітня 2019 року за ч.2 ст.186 із застосуванням ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі.
Вироком Чернівецького апеляційного суду від 28 травня 2019 року вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 04 квітня 2019 року в частині призначеного ОСОБА_4 покарання та застосування до нього ст.69 КК України скасовано, останній вважається засудженим за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислюється з 12 березня 2019 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) засудженому ОСОБА_4 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 11 серпня 2015 року по 13 серпня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) засудженому ОСОБА_4 в строк відбування покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з 12 березня 2019 року по 28 травня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України №1810-VIII від 22 грудня 2016 року «Про амністію у 2016 році», яким визначено підстави звільнення осіб від відбування покарання на підставі акту амністії.
Згідно з положеннями ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», виконання цього закону покладається на суди, питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарання, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Пунктами «в» та пунктом «є» статті 1 цього Закону передбачається звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавлення волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами; які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Отже, статтею 1 вказаного Закону передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк осіб, визнаних винними у вчиненні умисних злочинів невеликої та середньої тяжкості, а також необережних злочинів, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України.
Однак, вироком Чернівецького апеляційного суду від 28 травня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.
Водночас з тим, засудженим не надано доказів на підтвердження того, що він не позбавлений батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а посилання захисника та засудженого на наявність у батьків останнього другої групи інвалідності не узгоджується з положеннями пункту «є» ст. 1 Закону України ЗУ «Про амністію у 2016 році», відповідно до яких амністія може бути застосована до осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи двох батьків, які визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних осіб.
За таких обставин, посилання захисника та засудженого про наявність двох підстав для звільнення останнього від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк на підставі акту амністії, є такими, що не відповідають вимогам закону.
Нормами Законів України «Про застосування амністії в Україні» та «Про амністію у 2016 році» визначено коло осіб, до яких амністія не застосовується.
Так, відповідно до п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не застосовується до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення тяжких та /або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.
Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб, які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин (пункт «б»); які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин ( пункт «в»).
Як вбачається з довідки №398-1607/2015/73004 ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, зокрема, вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 04 грудня 2009 року був засуджений за ч.1 ст.187 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іпитовим строком 1 рік; вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2010 року за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі.
Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2012 року ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання за вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2010 року умовно-достроково.
Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 , будучи засудженим за вчинення умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, під час іспитового строку знову вчинив умисний тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, після чого, будучи особою, яка раніше звільнялася з місць позбавлення волі умовно-достроково знову вчинив умисний тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, за вчинення якого на даний час відбуває покарання, а тому можливість застосування до ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році» виключається.

Керуючись ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», статтями 1, 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», статтями 537, 539 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотаннязахисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.
Повний текст ухвали виготовлений 10 квітня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1