Справа №481/1200/16-к
Провадж.№1-кп/481/133/2019
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000860 від 18.11.2015 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого менеджером по збуту ТОВ «Промагротрейд», не судимого,
про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

з участю учасників судового провадження: сторін: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

в ніч з 17 листопада 2015 року на 18 листопада 2015 року водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки "ВАЗ 2109", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в темний час доби, з увімкненим ближнім світлом фар, зі швидкістю приблизно 50 км/год., по мокрій асфальтованій проїжджій частині вул. Софіївській в напрямку до вул. К.Маркса у м. Новий Буг Миколаївської області, в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, був не уважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, яка склалась, відповідно не реагував на її зміну, не обрав безпечну дистанцію та при об`їзді перешкоди не витримав небезпечний інтервал, щоб не створювати небезпеку для дорожнього руху, не обрав швидкість, яка б забезпечувала безпеку дорожнього руху, наближаючись до пішохода ОСОБА_7 , що рухався у попутному напрямку по правому краю проїжджої частини, якого він міг своєчасно виявити попереду себе, в момент виникнення небезпеки для руху, не вжив невідкладних заходів до зменшення швидкості руху автомобіля, аж до повної його зупинки, хоча мав таку технічну можливість, а продовжив рух вперед, в результаті чого, не застосовуючи гальмування, передньою правою бічною частиною свого транспортного засобу допустив наїзд на даного пішохода. Після цього водій ОСОБА_3 в порушення вимог п. 2.10 «а, г, д» Правил дорожнього руху України, не повідомивши про подію дорожньо-транспортної пригоди в орган поліції, не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги постраждалому, не викликав швидку допомогу, з місця пригоди зник.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень, які полягали в забою головного мозку в поєднанні із здавлюванням головного мозку, субдуральною гематомою та субарахноїдальним крововиливом, помер в Новобузькій ЦРЛ ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п.12.3,13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, дії якого знаходяться в причинному зв`язку з подією з технічної точки зору.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, та надав показання, якими підтвердив усі обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення. Так, він показав, що 17.11.2015 року, після лазні, з 19-ї години він разом зі своїми товаришами, ОСОБА_8 , та ще з двома хлопцями відпочивали. Близько 23:45 год. він поїхав на власному автомобілі марки "ВАЗ 2109", р/н НОМЕР_1 , до кафе-бару «Уют», який знаходиться в м. Новий Буг Миколаївської області, де в його приміщенні спиртних напоїв не вживав, пив лише безалкогольне пиво. В барі до нього підійшли знайомі йому дівчата ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які попросили відвезти їх по домівках, на що він погодився. Разом з цими дівчатами на вказаному автомобілі він розпочав свій рух від бару в бік автовокзалу. Проїхавши автовокзал, він продовжив свій рух по вулиці Софіївській м. Новий Буг в бік Новобузької ЗОШ № 7 зі швидкістю близько 50 км/год. На вулиці йшов дощ, асфальт був мокрий. Під час руху, приблизно за 20 метрів до автомобіля, він помітив попереду на дорозі пішохода чоловічої статі, який рухався в попутному напрямку по правій стороні на відстані близько 1 метру від правого краю узбіччя. На відстані, приблизно за 2-3 метри до автомобіля даний чоловік раптово ступив кілька кроків в бік, в сторону середини проїзної частини дороги, і в цей час, пасажирки, почали кричати, а він, намагаючись об`їхати пішохода, виконав маневр повороту вліво. Не дивлячись на це, відбувся удар передньої правої частини його автомобіля з пішоходом, від чого останнього закинуло на праву частину лобового скла автомобіля, а потім він упав на праве узбіччя дороги. Після дорожньо-транспортної пригоди він зупинив автомобіль і разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підбігли до потерпілого, виявивши, що той був живий. Одна з дівчат впізнала хлопця та повідомила, що це ОСОБА_7 . Будучи у шоковому стані, попросив дівчат викликати швидку допомогу і дочекатися швидкої, а сам від`їхав за греблю, залишивши там автомобіль і повернувся на місце дорожньо-транспортної пригоди. Побачивши, що потерпілого, забирає карета швидкої допомоги, він повернувся до автомобіля, на якому вибив пошкоджене лобове скло і відігнав його за місцем проживання знайомого йому автослюсаря ОСОБА_8 на ремонт. Після цього, він пішов пішки до центру міста Нового Бугу, зупинив попутну вантажівку і поїхав на ній в сторону смт Казанка Миколаївської області. Повернувся додому він наступного дня.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 визнав частково, матеріальні збитки у розмірі 8150 гривень, повністю, які відшкодував під час судового розгляду кримінального провадження. Моральну шкоду визнав у розмірі 87000 гривень. У вчиненому щиро розкаявся та просив суд суворо його не карати.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, винуватість ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині, вчиненому при викладених вище обставинах, доведена зібраними в ході досудового слідства та підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами у справі:

даними у судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення та приведеною до присяги, повідомила, що 17 листопада 2015 року, біля опівночі їй зателефонував син ОСОБА_7 , який повідомив, що вже повертається додому з бару, скоро буде вдома, але додому він так і не дійшов. Коли її син не відповідав на телефонні дзвінки, вона поїхала його розшукувати на велосипеді. Через деякий час їй зателефонували з лікарні та повідомили, що її син знаходиться у них. Про обставини дорожньо-транспортної пригоди вона дізналася від працівників поліції. Цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 140000 гривень підтримала. Також потерпіла повідомила, що матеріальні збитки, які вона понесла у зв`язку зі смертю сина, обвинувачений відшкодував їй повністю. Просила суд призначити обвинуваченому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів та задовольнити заявлені нею позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з вирахуванням сплаченої їй суми моральної шкоди в розмірі 11000 гривень;

даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.11.2015 року, схеми та фото таблиць до нього, яким встановлено, що оглядом було місце дорожньо-транспортної пригоди по вулиці Софіївській міста Новий Буг Миколаївської області біля житлового будинку № 15, де було вчинено наїзд на пішохода ОСОБА_7 (ширина проїзної частини 6.2 м., ширина правого узбіччя складає 0.9 м до якого прилягає насип висотою 0.9 м шириною 1.7 м; ділянка дороги пряма, є підйомом; вид покриття асфальтобетонне (монолітне, поверхня сіро-чорного кольору), слідів гальмування не має;
даними протоколу огляду транспортного засобу від 18.11.2015 року, яким встановлено, що прокурором прокуратури Новобузького району Миколаївської області ОСОБА_11 у присутності понятих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та водія ОСОБА_3 з 18 години 50 хвилин до 19 години 50 хвилин було здійснено огляд легкового автомобіля марки "ВАЗ 2109", р/н НОМЕР_1 червоного кольору 1998 року випуску та були встановлені зовнішні пошкодження: відсутність переднього лобового скла, деформація кузова у верхньому правому куті (над рамою лобового скла) на стійці даху у вигляді вм`ятини діаметром 6 см, вм`ятина на правому крилі у верхній частині;
висновком судово-медичної експертизи № 162 від 20.11.2015 року, відповідно до якого у громадянина ОСОБА_7 були виявлені наступні тілесні ушкодження: садна у верхніх відділах правої лопатки зліва та відповідні їм синці в підлеглі м`які тканини; масивний осередковий крововилив в лобово-тім`яної області справа; масивний осередковий крововилив в лівій лобово-скроневій області; субдуральна гематома в правій тьмяно-скроневій області; субарахноїдальний крововилив в правій лобово-тім`яно-скронево-потиличній області; осередковий забій головного мозку в правій лобово- тім`яно-скроневій області. Смерть ОСОБА_7 наступила від забиття головного мозку в поєднанні із здавлюванням головного мозку субдуральною гематомою та субарахноїдальним крововиливом. По критерію небезпеки для життя виявлені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких. Характер всіх тілесних ушкоджень свідчать про те, що вони утворились в результаті впливу яких-небудь тупих твердих предметів (предмета). Ступінь загоєння саден, колір синців, дані медичні документи вказують на те, що тілесні ушкодження утворились приблизно за 2-3 доби до смерті. Тілесні ушкодження, що були виявлені у ОСОБА_7 могли бути заподіяні в строки та при обставинах , викладених в постанові слідчого. Не можливо виключити того, що в момент зіткнення потерпілий був повернутий до транспортного засобу лівою боковою поверхнею тіла і того, що ушкодження або якась їх частина могли утворитись в результаті падіння на дорогу після контакту з авто. По даним історії хвороби смерть ОСОБА_7 наступила 20.11.2015 року о 7 годині 15 хвилин. При судово-токсикологічному дослідженні крові і субдуральної гематоми від трупа ОСОБА_7 етиловий спирт не виявлений;
висновком експерта № 9-1-72 від 09.03.2016 року, згідно якого на момент огляду ходова частина, робоча гальмівна система, рульове керування та фари головного світла автомобіля ВАЗ 2109, р/н НОМЕР_1 , перебувають в працездатному стані та немали технічних несправностей, які могли виникнути до ДТП;
висновком експерта № 9-1-71 від 16.03.2016 року, встановлено, що первинний контакт автомобіля ВАЗ 2109, р/н НОМЕР_1 , з пішоходом відбувся передньою правою бічною частиною транспортного засобу, а саме задньою верхньою частиною переднього правого крила кузова, передньою верхньою частиною передніх дверей, правою стійкою рами вітрового скла, передньою правою кутовою частиною даху кузова;
даними протоколу проведення слідчого експерименту від 21.03.2016 року за участю свідка ОСОБА_10 проведеного за таких дорожніх умов( похмуро, темний час доби, увімкнене міське електроосвітлення, проїзна частина мокра), остання показала та пояснила наступне: ОСОБА_3 керував автомобілем з правим бічним інтервалом 0,8 м від заднього та переднього правого колеса до правого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля; місце наїзду на пішохода відбулося розташоване в межах смуги руху автомобіля під керуванням ОСОБА_3 на інтервалі 0,9 м від правого краю проїзної частини дороги та на відстані 9,1 м (за напрямком руху транспортного засобу) до електроопори (розташованого поблизу будинку « ОСОБА_14 »); автомобіль ВАЗ 2109, р/н НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 50 км/год.; відстань на якій вперше ОСОБА_10 побачила пішохода, який рухався в попутному напрямку в середньому темпі, в світлі фар автомобіля під керуванням ОСОБА_3 становила 57,3 м.;
даними протоколу проведення слідчого експерименту від 21.03.2016 року за участю свідка ОСОБА_9 , проведеного за таких дорожніх умов(похмуро, темний час доби, увімкнене міське електроосвітлення, проїзна частина мокра), остання показала та пояснила наступне: ОСОБА_3 керував автомобілем з правим бічним інтервалом 0,7 м від заднього та переднього правого колеса до правого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля; місце наїзду на пішохода розташоване в межах смуги руху автомобіля під керуванням ОСОБА_3 на інтервалі 0,8 м від правого краю проїзної частини дороги та на відстані 9 м (за напрямком руху транспортного засобу) до електроопори (розташованого поблизу будинку « ОСОБА_14 »); автомобіль «ВАЗ 2109», р/н НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 50 км/год.;
даними протоколу слідчого експерименту від 21.03.2016 року проведеного за участю водія ОСОБА_3 , в присутності його захисника адвоката ОСОБА_6 , понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , здійсненого за таких дорожніх умов(похмуро, темний час доби, увімкнене міське електроосвітлення, проїзна частина мокра), згідно якого останній показав та пояснив, що він керував автомобілем з правим бічним інтервалом 0,7 м від переднього та 0,8 м. від заднього правого колеса до правого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля; місце наїзду на пішохода відбулося в межах смуги руху автомобіля під його керуванням на інтервалі 1 м від правого краю проїзної частини дороги та на відстані 2,9 м (за напрямком руху транспортного засобу) до електроопори (розташованого поблизу будинку «Мишеніна І.»); автомобіль ВАЗ 2109, р/н НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 50 км/год.; темп руху показати не може, оскільки побачив пішохода безпосередньо перед наїздом, але бачив, що пішохід рухається у попутному напрямку. Під час визначення конкретної видимості пішохода на проїзній частині з застосуванням статистичного автомобіля ВАЗ 21099 з увімкненими ближнім світлом фар, підтриманням середніх обертів двигуна, встановлено, що з робочого місця водія повна видимість пішохода настала на відстані 40,3 м.
Зазначені вихідні дані були надані експерту при призначенні судово-автотехнічної експертизи, висновком № 291 від 20.05.2016 року, якої встановлено, що якщо ДТП мало місце в населеному пункті, то водієві автомобіля ВАЗ 2109 при виборі швидкості руху у своїх діях необхідно було керуватись п.12.4 ПДР, а саме: «В населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється з швидкістю не більше 60 км/год». Оскільки ДТП мало місце в темний час доби, то водієві автомобіля марки "ВАЗ 2109" при виборі швидкості руху необхідно було у своїх діях керуватись вимогами, викладеними в п.12.2 ПДР, а саме «В темний час доби і в умовах недостатньої видимості швидкість руху має бути такою, щоб водій мав можливість зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги». За умов, викладених в постанові про призначення експертизи водієві автомобіля марки "ВАЗ 2109", з об`єктивного виявлення пішохода, рухомого в попутному напрямку біля право краю проїжджої частини у своїх діях необхідно було керуватись вимогами, викладеними в пунктах 13.1, 13.3, 12.3 ПДР, а саме «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно здатний виявити, він повинен негайно прийняти заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу», « Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримуватись безпечного інтервалу, щоб не створити небезпеки для дорожнього руху». За умов, викладених в постанові про призначення експертизи і показань при слідчому експерименті ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , водій автомобіля ВАЗ 2109 мав технічну можливість провести випередження пішохода з безпечним бічним інтервалом, тобто попередити наїзд на пішохода. За умов, викладених в постанові про призначення експертизи і показань при слідчому експерименті ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , дії водія автомобіля ВАЗ 2109, що не відповідали пунктам п.п. 12.3, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що наступила.
висновком додаткової судово-автотехнічної експертизи № 17-830 від 12.04.2018 року, що проводилась за клопотанням сторони захисту, свідчення водія автомобіля «ВАЗ 2109» ОСОБА_3 про напрямок руху пішохода перед ДТП, дані ним під час слідчого експерименту від 21.03.2016 року і судовому засіданні від 22.11.2016 року, відрізняються. Якщо пішохід і автомобіль рухалися до ДТП, як вказано у слідчому експерименті, а потім пішохід змінив напрямок руху і зробив два кроки вліво, то наїзд на пішохода стався би лівіше, що невідповідає даним, отриманим при проведенні транспортно-трасологічної експертизи і тому з технічної точки зору викликають обґрунтовані підстави сумніватися в їх достовірності;
заявою ОСОБА_3 від 18 листопада 2015 року начальнику Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області, якою він добровільно видав працівникам поліції автомобіль марки «ВАЗ 2109» та його заявою прокурору прокуратури Новобузького району Миколаївської області від 18 листопада 2015 року, якою він надав дозвіл на проведення оглдяу автомобіля.
Усі, надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини визначені у ст.91 КПК України, зібрані вони у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Таким чином, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_3 , будучи особою, яка керує транспортним засобом в ніч з 17 листопада 2015 року на 18 листопада 2015 року по вул. Софіївській в напрямку до вул. К.Маркса у м. Новий Буг Миколаївської області, порушення п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, які спричинили смерть потерпілого, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , та досудової доповіді, складеної провідним інспектором Новобузького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області, останній зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , разом із своєю сім`єю, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не знаходиться, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні є: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди та часткове відшкодування моральної шкоди.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, при призначенні покарання ОСОБА_3 , дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке хоч і є тяжким, проте вчиненим із необережності, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, спосіб вчинення злочину, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди та часткове відшкодування моральної шкоди, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст. 65 КК України та є справедливим щодо досягнення мети покарання, виходячи з вимог ст. 50 КК України, а також відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_3 є особою молодого віку, виключно позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, має нещодавно створену молоду сім`ю, у якій виховує малолітню дитину своєї дружини, дійсно відверто щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав усі негативні наслідки від вчиненого ним злочину для потерпілої, його критичне ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, поведінку після вчинення злочину (відшкодування ним у повному розмірі матеріальної шкоди та часткове відшкодування моральної шкоди, активне сприяння ним у розкритті злочину), вчинення кримінального правопорушення з необережності, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України, ОСОБА_3 слід звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням при цьому максимального іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи.».

Ухвалюючи рішення за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд дійшов до такого висновку.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, потерпілій ОСОБА_5 , заподіяно матеріальну та моральну шкоду. З метою відшкодування цієї шкоди потерпіла звернулися до ОСОБА_3 з цивільним позовом в межах кримінального провадження.

Так, майнову шкоду, визначену потерпілою (цивільним позивачем) в розмірі 8150 гривень, обвинуваченим ОСОБА_3 під час судового розгляду справи було відшкодовано у повному обсязі, що також підтвердила сама ОСОБА_5 , а також надана до матеріалів справи розписка від 22.11.2016 року. За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_5 у цій частині задоволенню не підлягають.
Відносно стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілої, суд дійшов до такого висновку.
За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
З копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №/АІ/5021075 від 2 березня 2015 року вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ТОВ «Українська пожежно-страхова компанія», забезпечений транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ 2109, реєстраційний номер р/н НОМЕР_1 . Строк дії полісу по 05 березня 2016 року включно.
Від потерпілої (цивільного позивача) до суду клопотання про заміну відповідача чи залучення при розгляді цивільного позову співвідповідача не надходило та у судовому засіданні заявлено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Згідно з ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.
За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.
Таким чином, особою, яка має право на відшкодування шкоди в зв`язку з смертю ОСОБА_7 , є його мати ОСОБА_5 .
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Враховуючи вищевикладене, сума моральної шкоди, яка підлягала б до виплати ОСОБА_5 страховиком становить 16536 грн (12х1378 грн. (розмір мінімальної з/п станом на 18.11.2015 року)).
Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої, суд враховує незворотність наслідків, що настали для потерпілої, - непоправна втрата сина, в результаті чого остання зазнала величезних душевних страждань, які їй доводиться до теперішнього часу переживати, докладючи додаткових зусиль для відновлення життєвих відносин та законного покарання особи, винуватої у смерті її дитини. Враховуючи викладене, аналізуючи обставини вчинення злочину, часткове визнання обвинуваченим позовних вимог на суму 87000 гривень, наявність часткового відшкодування матеріальної шкоди після вчинення ним протиправних дій, суд її оцінює в розмірі 105000 гривень.
Разом з тим, з урахуванням сплати обвинуваченим частини суми моральної шкоди в розмірі 11000 гривень, можливості стягнення моральної шкоди в сумі 16536 гривень шляхом пред`явлення позову до страховика в порядку цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що на користь потерпілої ОСОБА_5 слід стягнути з ОСОБА_3 77464 гривні 00 копійок, що в достатній мірі відповідає засадам розумності та справедливості, а тому цивільний позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.
На підставі ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Процесуальні витрати по справі стягнути із ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 03 (три) роки.

На підставіст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави процесуальні витрати, за проведення судових експертиз у кримінальному провадженні, у розмірі 4685 (чотири тисячі шістсот вісімдесят п`ять) гривень 60 коп.
Речовий доказ - автомобіль марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні на території Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області, повернути його законному володільцю (користувачу) ОСОБА_3 .
Речові докази - одяг та взуття ОСОБА_7 , в яких він перебував в момент ДТП, який знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області, повернути потерпілій ОСОБА_5 .
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрвоана за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_4 , завдану ним моральну шкоду у розмірі 77464 гривні.
В задоволенні іншої частини цивільного позову відмовити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1