Справа № 569/5416/19
УХВАЛА

27 червня 2019 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність старшого слідчого СВ УСБУ в рівненській області ОСОБА_4 щодо неповернення тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Рівненського міського суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність старшого слідчого СВ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_4 щодо неповернення тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування скарги вказує, що СВ Управління СБУ в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000013 від 07.02.2019, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 328 КК України.
У рамках кримінального провадження в ході проведення 27.03.2019 санкціонованого обшуку житлового приміщення, за адресою АДРЕСА_1 було вилучено перелік майна зазначеного у скарзі.
За результатами розгляду клопотання ОСОБА_3 про повернення вилученого майна слідчим УСБУ в Рівненській області ОСОБА_4 , 11.04.2019 було винесено постанову якою відмовлено у задоволенні клопотання про повернення мобільного телефону марки «Nokia» із двома сім картами.
Представник скаржника в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд скарги у його відсутності, та задоволити її з підстав викладених у ній.
Слідчий ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином.
Дослідивши матеріали скарги та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що СВ Управління СБУ в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000013 від 07.02.2019, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 328 КК України.
Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути як найшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.16 КГІК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Таким чином, перебування речового доказу не у володільця майна можливе лише у визначених законом випадках.
Статтями 160-166 КПК України, до яких відсилає ст.100 КПК України, врегульовано питання надання тимчасового доступу до речей і документів з можливістю їх вилучення, а статті 170-174 КПК України регулюють процесуальний порядок арешту майна в ході досудового слідства.
Відповідно до ч.3 ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у випадках, передбачених ч.5 ст. 171, ч. ст.173 цього Кодексу.
Відповідно до ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Статтею 303 КПК передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження, зокрема відповідно до положення п.1 ч.1 цієї статті на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк - володільцем тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ст. 167 КПКУ тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тобто, вилучене майно, відповідно до статті 167 КПК України має статус - тимчасового вилученого майна і питання тимчасово вилученого майна слід було вирішити відповідно до глави 17 КПК України з дотриманням вимог статті 22 КПК України.
Частиною другою ст. 168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.
Згідно ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Як встановлено у судовому засіданні під час розгляду скарги, клопотання про накладення арешту органом досудового розслідування не подавалося, відповідна ухвала слідчим суддею не постановлялася, доказів в спростування такого висновку в матеріалах справи не міститься.
Відповідно до ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст.. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Таким чином, виходячи з принципів, закріплених у п. 3 ст. 169, ч. 1 ст. 100 КПК України щодо повернення вилучених речей як таких, що не арештовані, слід дійти висновку, що вилучені речі слід повернути.
Враховуючи викладене те, що утримання слідчим мобільного телефону «Nokia» із двома сім картами, які було вилучено в ході проведення санкціонованого обшуку 27.03.2019 є незаконним, без відповідної Ухвали слідчого судді, винесеної в порядку ст.ст.160-166, 170-174 КПК України, скаргу слід задоволити частково.
Керуючись ст.ст. 100, 160-166, 169, 171-173, 303, 307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 задоволити.
Зобов`язатии слідчого СВ УСБУ в Рівненській області повернути на відповідальне зберігання ОСОБА_3 тимчасово вилучене по кримінальному провадженню №0000013 майно, а саме: мобільний телефон «Nokia» чорного кольору, із ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в якому містились сім-карти операторів мобільного зв`язку «Київстар» із номером « НОМЕР_3 » та «Lifecell» із номером « НОМЕР_4 » .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1