Справа № 464/3377/19
пр.№ 1-кп/464/427/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2019 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження №0001577 від 21.06.2019 по обвинуваченню

ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Лисків Жидачівського району Львівської області, з середньою освітою, одруженого, працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_3 21.06.2019 близько 15.00 год., перебуваючи на території автовокзалу «Львів», що за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 109, в салоні маршрутного таксі № 234 (534), в ході словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_5 , маючи умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень, схопивши потерпілого за руку, умисно наніс кілька ударів кулаками своїх рук в ділянку голови та обличчя потерпілому ОСОБА_5 , від чого останній втратив рівновагу та впав на кришку мотору вказаного маршрутного таксі. В результаті протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, рани в ділянці лівого ока, які не були небезпечними для життя на момент заподіяння та відносяться до легкого тілесного ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину не визнав, пояснив, що працює водієм на маршруті Львів-Жидачів. 21.06.2019 після обідної перерви він запустив двигун автобуса і розмовляв з водієм ОСОБА_9 . До нього підійшов потерпілий і почав висловлювати претензії з приводу затримки автобусів. Вказав, що між ним та потерпілим відбувся словесний конфлікт, під час якого останній погрожував йому фізичною розправою. Через деякий час, він під`їхав до платформи з метою здійснити посадку пасажирів. Спочатку в автобус зайшли пасажири, котрі надали посвідчення про пільговий проїзд, потім пасажири, які провели оплату, а за ними зайшов потерпілий, котрий надав посвідчення зеленого кольору. Оскільки потерпілий не мав права на пільговий проїзд через невідповідність наданого посвідчення, тому він висловився про обов`язок пасажира здійснити оплату за проїзд. Потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння, тому наступив на ногу іншій пасажирці, котра сиділа. В цей момент несподіванно для нього син потерпілого ОСОБА_10 наніс йому удар в голову, схопив його за майку, потерпілий також завдав йому удар і впав з власної необережності. Наполягає, що він тільки намагався відштовхнути від себе потерпілого, умислу завдавати удари не мав, тоді як йому завдали удари, а поведінка потерпілого і його сина носили хуліганський характер. Вважає себе невинуватим, просить врахувати неправомірну поведінку потерпілого і те, що він діяв в умовах крайньої необхідності. Цивільний позов не визнав. В останньому слові попросив вибачення у потерпілого.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, винуватість ОСОБА_3 в інкримінованому кримінальному правопорушенні повністю доведена зібраними у провадженні доказами, які є логічними і послідовними, узгоджуються між собою та матеріалами провадження вцілому і є переконливими.
Показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який повідомив, що 21.06.2019 в обідній час разом з своїм сином ОСОБА_10 знаходився на території автовокзалу по вул.Стрийській, 109 у м.Львові, оскільки мали намір їхати у м.Жидачів додому. Очікуючи маршрутний автобус він підійшов до водіїв і поцікавився причинами затримки рейсу. Обвинувачений ОСОБА_3 відповів йому з погрозою, тому він повернувся в чергу. Через деякий час підійшов автобус до платформи і почалась посадка пасажирів. Коли зайшов у автобус, він пред`явив посвідчення учасника війни, що дозволяє йому право на безкоштовний проїзд. Обвинувачений ОСОБА_3 вирвав посвідчення з його рук, зім`яв його і кинув на передню панель автобуса. При цьому, водій кричав, що це посвідчення підроблене і сказав вийти з автобуса. Намагаючись забрати посвідчення, яке знаходилось на панелі автобуса, він нахилився. В цей час обвинувачений ОСОБА_3 піднявся зі свого сидіння, схопив його руками і почав наносити удари по обличчю, по голові. Від отриманих ударів він втратив рівновагу і впав через перила, які відділяють салон автобуса від водія, на кришку двигуна автобуса. Свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 припинили нанесення ударів.

Потерпілий заявив цивільний позов в розмірі 200 000 грн., який просить стягнути солідарно з обвинуваченого і підприємства, з яким ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах, оскільки йому заподіяно тілесні ушкодження, в нього погіршився зір, він зазнав від дій водія моральних страждань, приниження. При призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Показання потерпілого суд вважає цілком обґрунтованими, від самого початку провадження вони є незмінними, повністю узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, що доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненому, а тому суд приймає їх до уваги і кладе в основу обвинувального вироку.
Факт виникнення конфлікту 21.06.2019 між ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 також підтвердили свідки.
Так, свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що 21.06.2019 прийшов на автовокзал і очікував в черзі їхати додому у м.Жидачів. Люди, які знаходились у черзі стали обурюватись тривалістю очікування автобуса. Серед пасажирів знаходився потерпілий, котрий обурювався більше всіх і знаходився в піднесеному емоційному стані. Коли підійшов автобус і пасажири стали заходити, потерпілий став висловлюватись незензурною лайкою в бік водія, надав водію якийсь документ. Він бачив не весь розвиток подій, оскільки в цей момент проходив по салону, сідав у крісло. Вказав, що знаходячись вже в салоні автобуса потерпілий зайшов за перила, першим водія вдарив син потерпілого, а ОСОБА_3 розмахував руками, намагався відштовхнути від себе потерпілого. Під час сутички потерпілий впав на двигун і продовжував махати руками. Інших показань, які б підтверджували чи спростовували обвинувачення даним свідком не надано.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що 21.06.2019 зайшов в салон автобуса з метою проїзду. Перед ним зайшов потерпілий, який надав водію ОСОБА_3 посвідчення. Обвинувачений забрав у потерпілого посвідчення і на прохання останнього віддати не реагував. Тому потерпілий самостійно намагався забрати своє посвідчення. Коли потерпілий потягнувся за посвідченням, обвинувачений наніс декілька ударів потерпілому в обличчя. В цей час одна з пасажирок почала кричати, щоб припинили бійку. Після конфлікту обличчя потерпілого було в крові, під час руху автобуса намагались зателефонувати у відділення поліції.
Свідок ОСОБА_10 показав в судовому засіданні, що 21.06.2019 він разом з батьком ОСОБА_5 повертались додому в м.Жидачів. Коли приїхала маршрутка батько надав водію посвідчення. Водій ОСОБА_3 висловився, що надане посвідчення є неправдиве і кинув його на панель під вікно. Його батько став просити водія повернути йому посвідчення, але ОСОБА_3 наказав потерпілому вийти з автобуса. Тому ОСОБА_5 нахилився через двигун з метою забрати посвідчення. В цей момент обвинувачений став наносити удари потерпілому, від таких ударів потерпілий впав на двигун і намагався оборонятись. Він став обороняти свого батька від ударів. Приїхавши в м.Жидачів його батько звернувся за медичною допомогою, написав заяву в поліцію.
Свідок ОСОБА_9 показав суду, що працює водієм на одному підприємстві з обвинуваченим. 21.06.2019 він розмовляв з обвинуваченим. До них підбіг потерпілий і став з`ясовувати причини затримки руху автобусів. При цьому, потерпілий поводився неадекватно, погрожував фізичною розправою і знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Про події дізнався від інших водіїв, бачив обвинуваченого, котрий витирав кров.
Крім того, винуватість ОСОБА_3 стверджується іншими об`єктивними даними, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема :
Із протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.06.2019, вбачається, що ОСОБА_5 просить притягнути до кримінальної відповідальності водія автобуса ОСОБА_3 , який 21.06.2019 близько 15.00 год. по вул.Стрийській без причини наніс йому тілесні ушкодження.

Із висновку експерта № 522 від 25.06.2019, вбачається, що у ОСОБА_5 виявлені синці на обличчі, на грудях справа, на правому передпліччі, рани в ділянці лівого ока, в ділянці 2 пальця правої кисті, які утворились від дії тупих предметів, могли виникнути внаслідок ударів кулаком 21.06.2019 і відносяться до легкого ступеня тяжкості і не були небезпечними для життя в момент спричинення.

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.06.2019 вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 серед пред`явлених осіб для впізнання, впізнав ОСОБА_3 як особу яка нанеслі йому тілесні ушкодження.

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.06.2019 вбачається, що свідок ОСОБА_14 серед пред`явлених осіб для впізнання, впізнав ОСОБА_3 як особу яка нанесла ОСОБА_5 тілесні ушкодження.

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.06.2019 вбачається, що свідок ОСОБА_10 серед пред`явлених осіб для впізнання, впізнав ОСОБА_3 як особу яка нанесла його батькові ОСОБА_5 тілесні ушкодження.

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 27.06.2019 із фототаблицею, вбачається, що ОСОБА_5 детально розповів та показав обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме конфлікту, в результаті якого ОСОБА_3 наніс йому тілесні ушкодження.

Із протоколу огляду предметів від 28.09.2017, вбачається що оглядався диск CD-R.

З переглянутого судом відеозапису видно, що в салоні маршрутного таксі обвинувачений завдає потерпілому удари, потерпілий лежить, над ним зверху стоїть ОСОБА_3 , люди намагаються їх розборонити.

При оформленні цих доказів не було допущено істотного порушення прав та свобод обвинуваченого та інших осіб, а інформація, яка в них міститься, не дає суду правових підстав сумніватися у їх правдивості.

На переконання суду, показання обвинуваченого ОСОБА_3 та позиція сторони захисту суперечать безспірно встановленим обставинам справи і є способом захисту обвинуваченого, спрямованим на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене. Наявність конфлікту, його обставини, механізм утворення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , їх характер і локалізація разом із сукупністю наведених доказів переконують суд в тому, що тілесні ушкодження потерпілому, дійсно заподіяні обвинуваченим ОСОБА_3 умисно, за обставин, на які вказує потерпілий. Показання обвинуваченого суд вважає неправдивими, а факт застосування насильства до потерпілого підтверджений також висновком судово-медичної експертизи, яким виявлені саме ті пошкодження, на які вказував потерпілий. На своїх показаннях в судовому засіданні потерпілий настоює.

Суд приймає до уваги показання потерпілого щодо обставин нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, надає їм віри, розцінює такі як правдиві, що об`єктивно відображають обставини справи та підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ст.22 КПК України судом були створені всі умови для реалізації принципу змагальності сторін в судовому засіданні, які передбачають самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України; рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.

Сторони кримінального провадження під час судового слідства у відповідності до ст.96 КПК України реалізували свої права стосовно з`ясування достовірності показань потерпілого. Недостовірність показань потерпілого в процесі судового розгляду не встановлена, а наведені стороною захисту доводи є безпідставними. Суд в основу доведеності вини обвинуваченого покладає саме перелічені докази в їх сукупності, які не містять логічних протиріч, підтверджують викладені фактичні обставини вчинення обвинуваченим протиправних дій.

Отже, дії ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України кваліфіковано вірно, так як він вчинив умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який віднесений до невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який працює, одружений, незадовільний стан здоров`я його дружини, вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно та відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

З досудової доповіді обвинуваченого ОСОБА_3 , наданої психологом старшим інспектором Жидачівського РС філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_15 встановлено, що ОСОБА_3 раніше не притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності, має адекватну самооцінку, усвідомлює взаємну відповідальність у суспільстві, психологічно-врівноважений, алкоголем не зловживає, має постійне місце праці, працює водієм 3 го класу на автобусі в ТзОВ «Жидачівавтотранс». Результати оцінки правопорушника ОСОБА_3 показали середній ризик вчинення кримінального правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства, у т.ч. для окремих осіб. Можливе виправлення без ізоляції від суспільства.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин провадження, особи винного, його ставлення до скоєного, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення ОСОБА_3 буде покарання у виді штрафу.
Щодо цивільного позову. Представник цивільного відповідача ОСОБА_7 висловилась у судовому засіданні про те, що цивільний позов заперечує та просить врахувати незадовільний стан підприємства.
З огляду на конктерні обставини справи, поведінку кожного, суд цивільний позов задовольняє частково і стягнує з ТзОВ ВТП «Жидачівавтотранс» в порядку ст.1172 ЦП України шкоду, завдану їх працівником в сумі 5000 грн. Згідно із ст.23 ЦК України суд переконаний, що такий розмір буде достатнім та реальним відшкодуванням завданих моральних страждань, справедливою сатисфакцією і такою, що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

Крім цього, з обвинуваченого на користь потерпілого слід стягнути витрати, понесені останнім з отриманням правової допомоги.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст.100 КПК України. Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-технічне підприємство "Жидачівавтотранс" на користь ОСОБА_5 шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов`язків у розмірі 5000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 процесуальні витрати в розмірі 10 000 гривень.

Речові докази: 2 СД-диска із відеозаписом залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду, шляхом подання її через Сихівський районний суд м.Львова, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження - на їх вимогу.

Суддя ОСОБА_1