н/п 1-кп/640/157/19
"29" жовтня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участі прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинувачених- ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,
Згідно інформації, внесеної в систему автоматичного розподілу між суддями від 02.10.2017 обвинувальний акт розподілено судді ОСОБА_1 та зареєстрований в контрольному журналі судових справ та інших матеріалів, переданих для розгляду судді 02.10.2017.
В судовому засіданні прокурор просила продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки строк дії запобіжного заходу спливає 01.11.2019 та обов'язки відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_5 проти продовження тримання під вартою заперечував, його захисник просив змінити запобіжних захід із тримання під вартою на домашній арешт.
ОСОБА_4 та його захисник при продовженні дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого заперечували.
Інші учасники процесу при вирішенні питання щодо доцільності продовження дії запобіжних заходів покладалися на розсуд суду.
Заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення чи захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин. Стосовно закінчення цього строку у кримінальних справах період, про який йдеться у п.1 ст. 6 Конвенції, охоплює все провадження, включаючи оскарження (Рішення Європейського суду з прав людини «Меріт проти України»).
Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).
Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії - ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості обвинуваченого.
Судом встановлено, що обвинувачений не має судимість в силу ст. 89 КК України, утримує дружину та дійтей, має постійне місце проживання в м.Харкові.
Як зазначив у своєму рішенні ЄСПЛ у справі «Немайстер проти Австрії», наявність обґрунтованої підозри в тому, що затриманий скоїв злочин, є визначальною умовою законності утримання під вартою, однак з часом воно перестає бути достатнім, і Європейський Суд повинен в цьому випадку встановити, чи виправдовують продовження позбавлення волі інші підстави, наведені судовими органами.
Суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою буде суперечити п.п. «c» п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, вже не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час не є доведеним.
Такий висновок суду сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.
У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Таким чином, враховуючи тривалість знаходження обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, особу обвинуваченого, який свою провину у кримінальному провадженні визнав та щиро розкаявся, наявність постійного місця проживання, наявність на утриманні дружини та дітей, суд вважає недоцільним збереження застосованого запобіжного заходу та вважає за необхідне змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши обвинуваченому ОСОБА_5 залишати місце свого проживання з 21:00 години до 07:00 години.
Що стосується доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді застави відносно ОСОБА_4 суд зазначає наступне.
Вказану заставу ОСОБА_4 було внесено у зв`язку із чим його було звільнено з ДУ "Харківський слідчий ізолятор".
03.09.2019 ухвалою Київського районного суду м. Харкова строк дії обов`язків ОСОБА_4 продовжено на 60 діб, тобто до 01.11.2019.
Суд також вважає встановленим існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України можливість ОСОБА_4 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Існування вказаних ризиків підтверджується тяжкістю кримінального правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_4 , систематичним характером незаконної діяльності останнього, а також наявністю у нього можливості незаконно впливати на свідків, оскільки протягом тривалого часу вищевказані свідки перебували у стосунках підпорядкування з обвинуваченим та виконували його вказівки, як керівника.
Враховуючи існування ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з метою їх запобігання, а також забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, ті обставини, що останній обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів або ж його скасування вцілому, є неможливим, а тому продовжує для нього дію обов`язків покладених ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 13.05.2017 у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
Підстав для зміни об`єму обов`язків, що були раніше покладені на ОСОБА_4 суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 331 КПК України, суд, -
Клопотання прокурора про продовження дії запобіжних заходів відносно обвинувачених - задовольнити частково.
Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21:00 години до 07:00 години, строком на 60 діб, а саме до 27.12.2019.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:
1) прибувати за кожною вимогою до суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утриматися від позасудового спілкування зі свідками обвинувачення, які ще не були допитані в судовому засіданні.
Строк дії обов`язків, покладених судом, визначити до 27.12.2019 включно. Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за виконанням обвинуваченим обов`язків покласти на Київський ВП ГУНП в Харківській області.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -