Дата документу 13.08.2019 Справа № 321/947/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/322/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 321/947/15-кДоповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.128 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000217, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не одруженого, не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Відповідно до ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 128 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди - 24230 грн. 38 коп., у відшкодування моральної шкоди - 20000 грн., а всього 44320 грн. 38 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 понесені ним процесуальні витрати - витрати на правову допомогу в сумі 7300 грн.

Згідно вироку суду першої інстанції, 22 квітня 2014 року, приблизно о 18 год. 00 хв., ОСОБА_7 , знаходячись на асфальтній площадці, яка розташована перед продуктовим магазином «Буревісник» по вул. Мічуріна, 186, в смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, на ґрунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_9 , не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, однак маючи можливість передбачити їх настання, через свою легковажність та злочинну недбалість, наніс удар кулаком правої руки в область правого вуха потерпілого ОСОБА_9 , від якого останній впав на асфальтовану поверхню площадки, вдарившись потиличною частиною голови об асфальтне покриття, в результаті чого, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми; внутрішньо-мозкової гематоми правої лобної долі із забоєм головного мозку; плоскінної субдуральної гематоми правої потиличної ділянки; перелому кісток основи черепа, які є небезпечними для життя в момент заподіяння та кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що обвинуваченому ОСОБА_7 під час досудового розслідування про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, не повідомлялося, а отже досудове розслідування щодо нього є незаконним. Крім того, стороною обвинувачення не було доведено належними доказами те, що злочин вчинено саме обвинуваченим ОСОБА_7 .

Від потерпілого ОСОБА_9 надійшла заява, в якій останній просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2018 року розглянути за його відсутності та відсутності його представника. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вимог і положень зазначеного закону дотримався.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування не повідомлялося про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, колегія суддів вважає неспроможними.

Так, у реєстрі матеріалів досудового розслідування містяться відомості про повідомлення ОСОБА_7 про підозру 29 травня 2015 року, після чого ним було укладено угоду про надання правової допомоги з адвокатом і він приймав участь у ряді процесуальних дій, а саме: його було допитано в якості підозрюваного, проведено його одночасний допит з потерпілим, повідомлено про завершення досудового розслідування, надано доступ до матеріалів, вручено обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

На стадії досудового розслідування стороною захисту будь-які дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не оскаржувались. Не подавались такі скарги стороною захисту і під час підготовчого судового засідання. За час перебування кримінального провадження в суді першої інстанції, а саме з 17 липня 2015 року, стороною захисту жодного разу не повідомлялося про порушення прав ОСОБА_7 під час досудового розслідування.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 й повідомив про те, що не пам`ятає, щоб слідчий йому вручав повідомлення про підозру, проте ні він, ні захисник не заперечували, що вони мали в своєму розпорядженні письмове повідомлення про підозру, що підтверджується самим фактом долучення до матеріалів кримінального провадження вказаного документу саме захисником.

Твердження захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено належними доказами те, що злочин вчинено саме обвинуваченим ОСОБА_7 також є неспроможними, оскільки вони повністю спростовуються доказами, дослідженими та оціненими судом першої інстанції.

Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів, які узгоджуються між собою, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який показав, що між ним та ОСОБА_7 виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 казав на нього образливі слова та висловлювався нецензурною лайкою. В той час, коли він хотів піти, обвинувачений ОСОБА_7 замахнувся на нього рукою та він відчув удар в область правого вуха, після цього він нічого не пам`ятав, тому що втратив свідомість;

- показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які були очевидцями подій та підтвердили пояснення потерпілого в частині конфлікту між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , в результаті якого ОСОБА_9 впав та отримав тяжкі тілесні ушкодження;

- показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які хоча й не були очевидцями подій, однак опосередковано також підтвердили обставини події;

- висновками судово-медичних експертиз № 93 від 27.06.2014 року, № 184 від 26.11.2014 року, № 06 від 13.01.2015 року, № 71 від 22.05.2015 року та № 451/к від 29.12.2017 року, які відповідають вимогам ст.ст. 101-102 КПК України;

- поясненнями експертів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які надали пояснення, що ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, впавши з прискоренням, з положення стоячи;

- протоколами слідчих експериментів від 10.02.2015 року (за участю свідка ОСОБА_13 ) з відеозаписом до нього, від 26.08.2014 року (за участю потерпілого ОСОБА_9 ) з відеозаписом до нього та від 03.11.2017 року (за участю обвинуваченого ОСОБА_7 ).

Оцінивши вказані докази, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вони є правдивими та такими, що не суперечать один одному, а тому обґрунтовано взяв їх за основу при прийнятті рішення щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Версію ОСОБА_7 про отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, після того як він перечепився, суд першої інстанції вважав хоча й можливою, але менш вірогідною, оскільки окрім пояснень самого обвинуваченого, які він давав, в тому числі, і під час проведення слідчого експерименту, його показання не підтверджуються жодними доказами, та спростовується показами як самого потерпілого, так і свідків, а також висновками експертів.

Жоден із свідків, допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції, не підтвердив показів обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно того, що причиною падіння потерпілого ОСОБА_9 сталося перечіпання останнього через накладку вихлопної труби автомобіля.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано не були прийняті доводи обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника в частині суперечності та неузгодженості доказів обвинувачення, оскільки судом безпосередньо в судовому засіданні були досліджені всі докази: показання потерпілого та свідків, письмові докази, будь-яких суперечностей в ході судового слідства встановлено не було, тому вказані докази районний суд обґрунтовано визнав належними та допустимими.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом з дотриманням вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного) та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

З урахуванням викладеного, та оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 по зазначених у ній доводах.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4