ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/1555/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/188/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.185,ч.1 ст.304, ч.1 ст.357 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_10

представника сектору ювенальної превенції Шумського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11

потерпілого ОСОБА_12

представника потерпілого ОСОБА_13

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду в режимі відеоконференції 18 вересня 2019 р. кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 травня 2019 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1

засуджено за ч. 3 ст.185 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч.1 ст.304 КК України - на 3 (три) роки 1 міс. позбавлення волі;

- за ч.1 ст.357 КК України на 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання 3 (три) роки 1 міс позбавлення волі.

Початок відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з 29 листопада 2018 р.

Зазначеним вироком засуджений ОСОБА_7 , який вирок суду не оскаржує.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 просить вирок місцевого суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання за ч.3 ст.185, ч.1 ст.357 КК України на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк, оскільки судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.

Так, обвинувачений, повністю визнавши себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, та не оспорюючи кваліфікацію цих своїх дій, тим не менш, заперечує проти засудження його за ч.1 ст.304 КК України щодо втягнення неповнолітнього ОСОБА_7 у злочинну діяльність. В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що неповнолітнього у вчинення злочину не втягував, останній добровільно, по своїй волі, без будь-яких погроз з його сторони та психологічного примусу пішов з ним на злочин.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції вийшов і за межі висунутого обвинувачення. Так, згідно обвинувального акта позиція обвинувачення полягала в тому, що втягнення неповнолітнього відбулося шляхом обіцянки винагороди за спільне вчинення крадіжки, в той час як суд у вироку зазначив про втягнення неповнолітнього шляхом пропозиції прийняти участь у вчиненні злочину, що, на думку захисту, виключає наявність складу злочину в діях ОСОБА_6 .

Окрім того, зазначає, що призначене судом його підзахисному покарання у виді позбавлення волі не грунтується на загальних засадах призначення покарання, принципах законності, справедливості та обгрунтованості, оскільки судом за відсутності обтяжуючих вину обставин не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, того, що він позитивно характеризується по місцю проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, активно сприяв швидкому розкриттю злочинів, фактично відшкодував завдані збитки.

Так, згідно вироку суду 01 листопада 2018 року близько 23 години у ОСОБА_14 виник злочинний умисел на викрадення чужого майна із приміщення Шумської міської ради (об`єднаної територіальної громади Шумської міської ради), що знаходиться по вул. Івана Франка, 58 у с. Рохманів Шумського району Тернопільської області. Однак ОСОБА_15 усвідомив, що самостійно винести викрадене майно із приміщення, щоб мати можливість розпорядитися ним, не зможе, і у нього виник злочинний умисел на втягнення неповнолітнього ОСОБА_16 у злочинну діяльність, а саме вчинення крадіжки.

01 листопада 2018 року близько 23 години ОСОБА_15 , достовірно знаючи, що ОСОБА_17 є неповнолітнім, з метою втягнення ОСОБА_7 у злочинну діяльність, діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, вчинив на нього психологічний вплив, запропонувавши йому прийняти участь у викраденні комп`ютерної техніки. Внаслідок цього у ОСОБА_16 виникло бажання взяти участь у здійсненні вказаної крадіжки, і він погодився на таку пропозицію.

Таким чином ОСОБА_15 та неповнолітній ОСОБА_17 01 листопада 201 року, близько 23 години за попередньою домовленістю між собою прийшли до приміщення Шумської міської ради (об`єднаної територіальної грома Шумської міської ради), що знаходиться по вул. Івана Франка, 58 в с. Рохман Шумського району Тернопільської області, де, переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, усвідомлюючи та розуміючи протиправний характер і значення своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи таємно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження вхідних дверей, проникли в приміщення сільської ради, звідки скоїли крадіжку принтера марки «Canon I- SENS YS LBP 3010, модель «Fl 51300» № MGS А 17065 вартістю 1335 гривень; принтера марки «Canon LBP 2900, модель «LH 121Е вартістю 815 гривень 83 копійок; системного блоку марки «GRESSO» вартістю 2053 гривень; принтера марки «Canon I- SENSYS MF 4410» моделі «F 15950' вартістю 3376 гривень 67 копійок; блоку аварійного живлення марки «БАЖ 24-В-05 А, монітора марки «Pні1ips», модель «221V2AB/01», джерело безперебійного живлення марки «GRESSO», модель «500 VA», клавіатуру марки «Genius», модель «DX -110», комп`ютерної миші марки «Genius», моде. «DX -110», мережевого фільтра марки ««Gembird» - загальною вартістю 923 гривні 37 копійок, які належали Шумській міській раді, а також мікрохвильової печі марки «Samsung» вартістю 933 гривні 33 копійки; грошових коштів в сумі 1200 гривень, які належали виконувачу обов`язків старости с. Рохманів Шумської міської ради (Шумської ОТГ) ОСОБА_18 .

В подальшому ОСОБА_15 та неповнолітній ОСОБА_17 покинули місце скоєння злочину, маючи можливість розпорядитись викраденим на власний розсуд та спричинили Шумській міській раді шкоду на загальну суму 10 503 гривні 87 копійок та ОСОБА_18 на суму 2133 гривні 33 копійки.

Окрім того, 01 листопада 2018 року близько 23 години у ОСОБА_6 та неповнолітнього ОСОБА_16 , які перебували у приміщенні Шумської міської ради (об`єднаної територіальної громади Шумської міської ради), що знаходиться по вул. Івана Франка, 58 а у с. Рохманів Шумського району Тернопільської області та вчиняли таємне викрадення комп`ютерної техники

мікрохвильової печі та грошових коштів, виник злочинний умисел, спрямований на викрадення печаток.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 01 листопада 2018 року, близько 23 години, ОСОБА_15 та неповнолітній ОСОБА_17 , перебуваючи у приміщенні Шумської міської ради (об`єднаної територіальної громади Шумської міської ради), що знаходиться по вул. Івана Франка, 58 а у с. Рохманів Шумського району Тернопільської області, відімкнули сейф ключем, який знайшли у шухляді робочого столу, із верхньої полиці якого таємно викрали класичну гербову печатку Шумської міської ради № 11 для посвідчення нотаріальних дій жителів населених пунктів Літовище і Сошище Шумського району Тернопільської області, «Д 40 мм (кліше)» з оснащенням, вартістю 484 гривні та класичну печатку «Для документів» Шумської міської ради для посвідчення довідок жителями сіл Рохманів, Залужжя, Обич Шумського району Тернопільської області «Д 40 мм (кліше)» з оснащенням вартістю 415 гривень.

Викрадені печатки ОСОБА_15 та неповнолітній ОСОБА_17 , винесли із приміщення сільської ради разом з іншим викраденим майном, маючи таким чином можливість розпорядитись ним на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які просять задовольнити апеляційну скаргу захисника, скасувати вирок місцевого суду, ухваливши новий вирок, яким ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання за ч.3 ст.185, ч.1 ст.357 КК України на підставі ст.75 КК України із встановленням іспитового строку, прокурора, який вважає вирок суду законним і обгрунтованим і просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при прийнятті рішення вказаних вимог закону дотримано.

Судом правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.304, ст.357 КК України.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень за ч.3 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за епізодом крадіжки і викрадення печаток у апеляційній скарзі не оспорюються, а тому у відповідності з нормами ст. 404 КПК України ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.304 КК України колегія суддів зазначає таке.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження у даній частині інкримінованого обвинувачення, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.304 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого, і докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 , надаючи пояснення стосовно висунутого обвинувачення за ч.1 ст.304 КК України, вказав про невизнання провини за даним інкримінованим злочином, підтвердивши той факт, що 01 листопада 2018 р. з приміщення сільської ради вчинив крадіжку разом з неповнолітнім ОСОБА_7 . При цьому він не бачив, як ОСОБА_7 зявився на місці злочину, а тому вважає, що лише вчинив злочин разом з неповнолітнім, але у злочинну діяльність його не втягував.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 підтвердив позицію щодо висунутого обвинувачення.

Таким чином, версія ОСОБА_6 полягала у тому, що неповнолітнього ОСОБА_7 він не втягував у вчинення злочинів, оскільки останній добровільно, по своїй волі, без будь-яких погроз його здоров`ю йшов з ним на злочини.

Натомість такі пояснення обвинуваченого, які є аналогічними заявленим в апеляційній скарзі доводам, спростовуються доказами, безпосередньо дослідженими та проаналізованими судом першої інстанції.

З цього приводу судова колегія додатково звертає увагу, що правильність наведених у вироку показань обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідженого місцевим судом письмового доказу сторона захисту не спростувала.

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 ствердив, що в день вчинення злочину, 01.11.2018 р., пізно ввечері вони разом з ОСОБА_6 розпивали спиртні напої біля сільради. Саме тоді ОСОБА_6 і запропонував йому вчинити крадіжку майна з приміщення адмінбудинку, на що він погодився. Якби не було такої пропозиції, на вчинення злочину самостійно він би не пішов.

З викраденого він отримав 500 грн. та деяку компютерну техніку.

Показання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 узгоджуються із протоколом проведення слідчого експерименту від 30 листопада 2018 р., під час якого останній пояснив, що вони разом з ОСОБА_6 біля 23 год. 01 листопада 2018 р. на сходах сільської ради вживали спиртні напої, після чого він ( ОСОБА_6 ) запропонував йому вчинити крадіжку з адмінбудинку, на що останній погодився.

Як вбачається з п.5 постанови Пленуму ВСУ про застосування судами законодавства про відповідальність за втягнення неповнолітніх у злочинну чи іншу антигромадську діяльність» від 27 лютого 2007 р. №2, під втягненням неповнолітнього у злочинну чи іншу антигромадську діяльність треба розуміти певні дії дорослої особи, вчинені з будь-яких мотивів і пов`язані з безпосереднім впливом на неповнолітнього з метою викликати у нього рішучість взяти участь в одному чи декількох злочинах або займатись іншою антигромадською діяльністю. Втягнення завжди передбачає наявність причинного зв`язку між діями дорослої особи і виникненням у неповнолітнього бажання вчинити протиправні дії.

Втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність, як неодноразово наголошував Верховний суд України в своїх ухвалах, передбачає всі види фізичного насильства і психічного впливу, в тому числі і пропозицію вчинити злочин.

Так, свідок ОСОБА_19 , мати неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , в судовому засіданні місцевого суду пояснила, що 01 листопада 2018 р. її син разом з ОСОБА_6 знаходились в них дома, після чого кудись пішли. Вночі син повернувся і повідомив, що разом з ОСОБА_6 вчинив крадіжку компютерної техніки з приміщення сільради, частину якої заховали в їхньому сараї. ОСОБА_6 мав поганий вплив на її сина, разом випивали.

Сам ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що знав про неповнолітній вік обвинуваченого ОСОБА_7 , з яким неофіційно працював. Деколи вони зустрічалися і проводили разом час.

Отже, наведені докази повністю узгоджуються між собою, тому судова колегія доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу того, що неповнолітній ОСОБА_7 добровільно, по своїй волі, пішов з ним на злочин, знаходить безпідставними.

Місцевий суд правильно, на думку колегії суддів, критично поставився до невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.304 КК України, та обґрунтовано визнав його показання неправдивими.

Сукупність досліджених доказів, які узгоджуються між собою, встановлені обставини щодо обізнаності обвинуваченого ОСОБА_6 про вік неповнолітнього ОСОБА_7 , дії обвинуваченого щодо пропозиції вчинити злочин спростовує твердження обвинуваченого про добровільність вчинення ОСОБА_7 , за відсутності його впливу, кримінальних правопорушень.

Перелічені у вироку і досліджені судом першої інстанції докази, які є послідовними, логічно поєднуються один з одним, у своїй сукупності свідчать про факт втягнення ОСОБА_6 неповнолітнього ОСОБА_7 у злочинну діяльність, що вказує на відсутність підстав піддавати сумніву їх достовірність та переконує суд в правильності висновку місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 304 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Апеляційною інстанцією не встановлено неповноти судового розгляду, оскільки місцевий суд при розгляді кримінального провадження детально перевірив усі доводи обвинуваченого, які є аналогічними при апеляційному розгляді, та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть за собою скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 50,65 КК України, врахувавши характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, два з яких відповідно до ст.12 КК України віднесені до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, помякшуючі його вину обставини призначив покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів із застосуванням вимог ст. 70 КК України практично у мінімальній межі, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кременецького районного суду Тернопільської обл. від 17 травня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 304, ч.1 ст.357 КК України,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи