Справа №577/2665/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/637/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 577/2665/16-к за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин, Чернігівської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 12.07.2002 Ніжинським міським судом Чернігівської області з урахуванням ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 14.11.2002 за ч.2 ст.185, ст.ст.94, 42 КК України до 12 років позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2019 року, в яких :

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного ОСОБА_9 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_9 визнати винним за ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі;

- потерпіла ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання з ухваленням в цій частині свого вироку, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді 7 років позбавлення волі;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду відносно його підзахисного скасувати та призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Цим же вироком строк відбування покарання обвинуваченому постановлено відраховувати з 05 січня 2018 з моменту його затримання. На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 зараховано ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 20 год. 50 хв. 05 січня 2018 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також даним вироком задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 та постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої 221694 (двісті двадцять одну тисячу шістсот дев`яносто чотири) гривні матеріальної шкоди.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта на загальну суму 577,08 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

За змістом доводів апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 , вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В підтвердження цього посилається на те, що ОСОБА_9 , зважаючи на його вік не працює, не має власної сім`ї, тісних соціальних зв`язків, як під час проведення досудового розслідування, так і в ході судового розгляду оголошувався у розшук, намагаючись, на думку прокурора, уникнути кримінальної відповідальності за вчинене, неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, судимість за якими в силу ст.89 КК України не знята та не погашена, заподіяні збитки в повному обсязі не відшкодовані, що, на думку прокурора, не було враховано з достатньою повнотою судом при призначенні обвинуваченому покарання. Крім того зазначає, що поза належною увагою суду залишилося і ставлення обвинуваченого до скоєного, який, як стверджує прокурор, під час досудового розслідування та судового розгляду надав суперечливі покази, неодноразово їх змінював. До того ж вказує, що потерпіла ОСОБА_7 наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання. Викладене, на переконання прокурора, свідчить, що призначене ОСОБА_9 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі є явно несправедливим через м`якість.

За змістом доводів апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_7 не погоджується з розміром призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, вважаючи його безпідставно м`яким та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Так, зокрема, вказує на те, що обвинувачений неодноразово судимий, судимість не знята та не погашена, оголошувався в розшук під час досудового розслідування та в ході судового розгляду. Піддає сумніву щирість каяття обвинуваченого. Вважає, що суд не врахував її думку при вирішенні питання про призначення ОСОБА_9 покарання, який, як зазначає потерпіла, обікравши її, порушив всі життєві плани, через що вона знаходиться у тяжкому матеріальному та моральному стані, перебувала у лікарні. Крім того стверджує, що обвинувачений їй погрожував.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим внаслідок неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважає недоведеною матеріалами кримінального провадження кваліфікацію дій його підзахисного за ч.4 ст.185 КК України за кваліфікуючою ознакою викрадення чужого майна, вчинене у великих розмірах, зважаючи на те, що в заяві до правоохоронних органів потерпіла ОСОБА_7 повідомляла про викрадення в неї 143000 грн. та 100000 рублів РФ, а також золотих виробів, і лише через рік заявила, що в неї було викрадено не 143000 грн., а 185200 грн. До того ж, як стверджує захисник, обґрунтовуючи саме таку суму викрадених грошей, ОСОБА_7 посилалась на договір купівлі-продажу квартири, вартість якої згідно довідки нотаріуса складала 114410 грн. Викладене, на думку захисника, підтверджує можливу наявність у потерпілої суми коштів саме у розмірі 114410 грн. З огляду на це, піддає сумніву наявність у неї суми коштів в національній валюті, викрадення яких ставиться в провину ОСОБА_9 , що безпосередньо впливає на кваліфікацію його дій. Крім цього, ставить під сумнів і вартість викрадених у потерпілої золотих виробів, оскільки у висновках судових експертиз, проведених в даному кримінальному провадженні, зазначена вартість нових золотих виробів на час вчинення злочину, без врахування необхідних даних з приводу придбання та їх експлуатації, що також, на переконання захисника, суттєво впливає на вартість викрадених виробів та в подальшому на кваліфікацію дій обвинуваченого.

До того ж, зазначає, що суд у вироку, кваліфікуючи дії ОСОБА_9 як викрадення чужого майна, вчинене у великих розмірах, не зазначив, який саме та в якому розмірі застосовано неоподатковуваний мінімум доходів громадян, не обґрунтувавши, таким чином на думку захисника, заподіяну потерпілій шкоду у великих розмірах.

Також вважає, що суд не спростовував покази обвинуваченого, надані в судовому засіданні з приводу того, що радіотелефон марки Texet TX-D6205А був придбаний особисто його підзахисним.

Заперечує також і факт проникнення до сейфу його підзахисним, посилаючись при цьому на покази обвинуваченого, надані в судовому засіданні, з яких вбачається, що ОСОБА_9 близько двох років спільно проживав з потерпілою, кошти, які знаходилися в сейфі були спільними, скільки точно там було грошових коштів в національній валюті не пам`ятає, але клав туди свої біля 20000 грн., один ключ від сейфу знаходився в коридорі, іншій в сумці ОСОБА_7 . Пізніше повідомив, що в сейфах було лише 40000 грн., 100 000 рублів РФ та золоті вироби. Дані покази обвинуваченого, на думку апелянта, не були спростовані судом першої інстанції і свідчать про відсутність умислу у його підзахисного на вчинення саме крадіжки чужого майна. Вказує також і на допущені органом досудового розслідування порушення вимог п.3 ч.2 ст.242 КПК України в частині не проведення експертизи його підзахисного щодо визначення психічного стану з огляду на те, що в 1997 році ОСОБА_9 переніс тяжку закриту мозкову травму, що, на думку захисника, може впливати на стан здоров`я обвинуваченого і на теперішній час. Вважає також, що суд безпідставно взяв до уваги досудову доповідь, складену Шосткинським міськрайонним відділом філії ДУ «Центр пробації», оскільки обвинувачений у м. Шостка не проживав, а лише періодично приїздив туди до своєї знайомої, сама доповідь ґрунтується лише на попередніх судимостях обвинуваченого, тому вона, на переконання захисника, не є об`єктивною. Разом з цим, зазначає, що у разі доведеності у вироку суми заподіяної потерпілій шкоди, суд мав підстави для призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.69 КК України, оскільки, на переконання апелянта, його підзахисний визнав свою вину повністю, частково відшкодував заподіяну злочином шкоду, переніс тяжкі захворювання, має матір похилого віку, у якої відсутні інші діти та родичі.

За вироком суду, ОСОБА_9 визнаний винним в тому, що 25.05.2014 року близько 01 год. 30 хв., перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , побачив в одній з кімнат радіотелефон марки Texet ТХ-D6205А та два сейфи, які знаходилися у господарській кімнаті. Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , розуміючи, що його дії є непомітними для потерпілої ОСОБА_7 , яка у цей час відпочивала, усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій таємно, умисно викрав з кімнати вказаної квартири радіотелефон марки Texet ТХ-D6205А вартістю 236 гривень. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 , знайшов у сумці потерпілої ОСОБА_7 ключі, відкрив за їх допомогою сейфи, і таким чином проник до сховища (сейфа), призначеного для зберігання матеріальних цінностей, де з меншого сейфу викрав пару золотих сережок з рулончиком - зірочка, золоту обручку, золоту каблучку з вставкою цирконію та золотий ланцюжок. З більшого за розміром сейфу викрав грошові кошти готівкою у сумі 185 200 грн. та 100 000 російських рублів, що згідно довідки банку «Ощадбанк» станом на 25.05.2014 складало 33 994 грн.

Після чого ОСОБА_9 покинув місце скоєння злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій збитків.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_9 спричинив потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 230 040 гривень.

До початку апеляційного розгляду від обвинуваченого ОСОБА_9 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, за змістом яких він не погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_7 , оскільки, на його думку, відносини між ним та потерпілою носять цивільно-правовий характер.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, думку прокурора ОСОБА_10 , пояснення потерплої ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_11 на підтримку апеляційних скарг прокурора та потерпілої та заперечення проти апеляційної скарги захисника, обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , на підтримку апеляційної скарги захисника та заперечення проти апеляційних скарг прокурора та потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на зібраних і досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким була дана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 під час судового розгляду в суді першої інстанції свою вину у вчиненому визнав повністю та показав, що викрав належне потерпілій ОСОБА_7 майно, а саме радіотелефон марки Texet ТХ-D6205А, з двох сейфів, які знаходилися у господарській кімнаті, вироби із золота та гроші готівкою у сумі 185 200 грн. та 100 000 російських рублів. Частину золотих виробів, а саме золоті сережки з кулончиком - зірочка, обручку та ланцюжок повернув потерпілій.

Разом з тим, в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку сторона захисту оспорює наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, зважаючи на те, що обвинувачений фактично проживав разом з потерпілою ОСОБА_7 близько двох років, з викрадених із сейфу грошових коштів, які ставляться йому у провину, була частина і його грошей, до сейфу він мав вільний доступ, також оспорює суму викрадених у потерпілої грошових коштів та належність потерпілій радіотелефону марки Texet TX-D6205А.

Перевіряючи вказані доводи захисника, колегія суддів виходить з наступного.

Так, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свої висновки в частині доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, крім показів самого обвинуваченого, послався на покази потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що 25.05.2014 в проміжку часу з 01-30 до 2 год., прокинувшись виявила, що ОСОБА_9 був відсутній за місцем її проживання. З одного із її сейфів було викрадено вироби із золота, з іншого грошові кошти 185 200 грн. та 100 000 російських рублів, а з кімнати радіотелефон. Вона почала телефонувати ОСОБА_9 , але той не виходив на зв`язок. Пізніше телефонувала їх спільному знайомому, щоб з`ясувати де ОСОБА_9 , писала повідомлення на мобільний телефон, але через декілька днів за відомим номером телефон був вимкнений, тому вона зателефонувала його матері і повідомила про дані обставини і поїхала до неї в Ніжин, щоб поспілкуватися з телефону його матері. Звернувшись до поліції, почала сама шукати обвинуваченого і з`ясувала, що ОСОБА_9 мешкав з жінкою ОСОБА_12 , у якої також викрав майно та якій подарував її, ОСОБА_7 , сережки. Після того, як обвинуваченого знайшли у м. Шостка, де він мешкав у ОСОБА_13 , потерпілій було повернуто золоті сережки, каблучку, ланцюжок та телефон. ОСОБА_9 обіцяв повернути і гроші.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_12 , вона познайомилася з ОСОБА_9 в м. Коростень на початку липня 2014 року. Приблизно 22 - 23 липня перед їх поїздкою на відпочинок ОСОБА_9 подарував їй стаціонарний телефон та попросив зберігати у неї вдома пакунок голубого кольору прозорий, який був загорнутий у білий пакунок також прозорий. Вона бачила, що в пакеті знаходились гроші (купюри були по сто, двісті та п`ятсот гривень). ОСОБА_9 говорив їй, що має намір придбати житло в м. Коростень. 30 серпня 2014 року обвинувачений подарував їй золоті сережки у вигляді кілець з золотою зірочкою. На початку вересня ОСОБА_9 зателефонував та повідомив, що йому потрібно поїхати на деякий час в термінових справах. Коли вона повернулася з роботи, зрозуміла, що ОСОБА_9 її обманював, бо він заволодів її речами та грошовими коштами в сумі 10 тисяч доларів США. Пізніше до неї приїхала жінка, як потім з`ясувалося, то була потерпіла ОСОБА_7 , яка упізнала свої сережки та розповіла про викрадене в неї майно. Також пояснила, що з об`єму пакунку з грошима та наявних в ньому купюр, які зберігав у неї ОСОБА_9 , можна зробити висновок, що то гроші, викрадені у ОСОБА_7 , які підпадають під ті ознаки, про які та повідомила їй.

Допитана судом свідок ОСОБА_14 пояснила, що давно знає потерпілу, яка їй розповідала, що в 2012 році продала квартиру. Точної суми не знає, приблизно 17, 18 тисяч доларів США. Потерпіла також їй розповідала, що гроші зберігала у себе вдома в сейфу, бо банкам не довіряє, ключі від сейфу носить з собою в сумці. Влітку 2012 року ОСОБА_7 повідомила, що в неї з`явився шанувальник ОСОБА_15 . Через деякий час розповіла, що той покинув її та обікрав.

Крім того, з показів свідка ОСОБА_13 , допитаної в суді першої інстанції, вбачається, що вона знайома з ОСОБА_9 з 2013 року, грошових коштів у нього не було. Іноді він заробляв, роблячи ставки і вигравав, але це були невеликі суми.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку зазначені покази потерпілої та свідків в підтвердження винуватості ОСОБА_9 , оскільки підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених потерпілою та свідками немає, будь-яких даних об`єктивного характеру про їх зацікавленість в результатах розгляду справи, під час судового розгляду не встановлено, а їх показання співпадають з обставинами, відомості про які містяться в інших доказах у справі, а саме :

- протоколі огляду місця події з додатками від 06.06.2014, за даними якого оглянуто квартиру потерпілої, місця розташування сейфів, звідки було викрадено грошові кошти та золото (а.к.п.33-41 т.1);

- протоколі огляду місця події від 09.07.2015 року, в ході проведення якого вилучено золоті вироби, викрадені у ОСОБА_7 , які їй було повернуто обвинуваченим з фото таблицями (а.к.п. 44-47, 54-55, т.1);

- протоколах огляду місця події від 27.11.2015 та від 09.06.2016, за змістом яких був вилучений для приєднання до матеріалів провадження викрадений у потерпілої радіотелефон марки Texet ТХ-D6205А та оглянутий викрадений золотий ланцюжок (а.к.п.51-52, 57-59);

- роздруківці про курс валют на час вчинення крадіжки (а.к.п. 65,66, т.1);

- довідці про вартість телефону (а.к.п. 67, т.1);

- висновках товарознавчих експертиз № 569 від 10.11.2014, № 301 від 10.12.2015, № 601 від 30.12.2015 (а.к.п. 72-74, 83-88, 93-96, т.1);

- довідці нотаріуса про продаж 02.04.2012 ОСОБА_7 квартири за 114410 грн. (а.к.п.127, т.1);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.07.2015, в ході проведення якого свідок ОСОБА_12 впізнала на фото під № 2 ОСОБА_9 , як особу, з якою проживала в м. Коростень (а.к.п.139, 140);

- протоколі проведення слідчого експерименту, за змістом якого ОСОБА_9 показав як вчиняв крадіжку грошей з великого сейфу та золотих виробів з меншого сейфу, а також радіотелефону, в той час, коли потерпіла спала. При цьому, пояснював, що ключі від сейфів він взяв у сумці потерпілої, яка висіла на ручці дверей (а.к.п. 254-255).

Суд першої інстанції, врахувавши характер взаємовідносин між ОСОБА_9 та потерпілою ОСОБА_7 , обґрунтовано визнав наведені докази належними, допустимими та достовірними, які в сукупності доводять вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

До того ж, колегія суддів бере до уваги і надані потерпілою ОСОБА_7 в ході апеляційного перегляду вироку суду пояснення з приводу того, що грошові кошти та золоті вироби вона зберігала в сейфах, ключі від яких завжди тримала при собі, у власній сумочці, доступу до яких обвинувачений не мав. Крадіжку її речей ОСОБА_9 вчинив вночі, коли вона спала, що не заперечував і обвинувачений.

Крім того, колегія суддів враховує покази свідка ОСОБА_12 , якій обвинувачений через нетривалий проміжок часу після вчинення злочину подарував стаціонарний телефон та золоті сережки у вигляді кілець з золотою зірочкою, які пізніше впізнала потерпіла, а також зберігав у неї пакунок, в якому знаходились грошові кошти, пояснюючи, що він має намір придбати житло.

При цьому, з наданих суду першої інстанції показів свідка ОСОБА_13 вбачається, що обвинувачений грошових коштів не мав, іноді він заробляв, роблячи ставки і вигравав, але це були невеликі суми.

Викладене, на переконання колегії суддів, спростовує доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника в тій частині, що його підзахисний не проникав до сейфів, оскільки мав до них доступ, пояснюючи це тим, що співмешкав з потерпілою, а також, що в сейфі були і його грошові кошти.

Окрім того, доводи захисника про недоведеність матеріалами кримінального провадження точної суми викрадених у потерпілої грошових коштів в національній валюті, зважаючи на те, що потерпіла, на думку захисника, змогла підтвердити можливу наявність в неї коштів у розмірі 114410 грн., отриманих від продажу квартири, а також крадіжки у потерпілої радіотелефону марки Texet TX-D6205А, колегія суддів вважає безпідставними, адже дослідженими доказами встановлено, що обвинувачений визнавав факт крадіжки саме такої суми грошових коштів в національній валюті та радіотелефону і обіцяв повернути їх потерпілій.

Відсутність у вироку посилання на розмір застосованого неоподатковуваного мінімуму доходів громадян при визначенні наявності в діях ОСОБА_9 кваліфікуючої ознаки крадіжки, вчиненої у великих розмірах, на переконання колегії суддів, не впливає на правильність кваліфікації судом першої інстанції дій обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України, оскільки відповідно до п.5 підрозділу 1 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі ПКУ) для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або правопорушень, сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Разом з тим, відповідно до п. 1 Розділу ХІХ «Прикінцеві положення» ПКУ цей кодекс набирає чинності з 1 січня 2011 року, крім підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 цього Кодексу, який набирає чинності з 1 січня 2015 року. До 31 грудня 2014 року для цілей застосування цього підпункту податкова соціальна пільга надається в розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року для будь-якого платника податку.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік, прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць у 2014 році становив 1218 грн. Тому, податкова соціальна пільга у 2014 році становила 609 грн. (50% від 1218 грн).

З урахуванням викладеного, станом на момент вчинення злочину для кваліфікації дій особи за ч.4 ст.185 КК України під великими розмірами слід розуміти суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто від 152250 грн., що вказує на правильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 .

Ставити під сумнів вартість викрадених у потерпілої золотих виробів, колегія суддів підстав не вбачає, оскільки в ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції сторона захисту з відповідними клопотаннями щодо не згоди з висновками судових експертиз не зверталася.

Надаючи оцінку доводу захисника ОСОБА_8 в частині не проведення експертизи його підзахисного щодо визначення психічного стану з огляду на те, що в 1997 році ОСОБА_9 переніс тяжку закриту мозкову травму, що може впливати на стан здоров`я обвинуваченого і на теперішній час, то колегія суддів, зауважує, що обвинувачений як під час досудового розслідування, так і судового розгляду був забезпечений захисником, довідку про перенесену травму сторона захисту надала в ході судового розгляду (а.к.п.212, т.2), при цьому самим обвинуваченим про прояви будь-якої хронічної хвороби не повідомлялося. До того ж, сторона захисту не була позбавлена можливості в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом звернутися із відповідним клопотанням про призначення експертизи для з`ясування психічного стану обвинуваченого, однак, своїм правом не скористалася.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, які б викликали необхідність скасування вироку з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції на чому наголошувала сторона захисту, тому доводи захисника ОСОБА_8 в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів, на підставі досліджених обставин провадження та доказів, що їх підтверджують, вважає що дії ОСОБА_9 вірно кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, а вина у вчиненні даного кримінального правопорушення доведена сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, яким суд надав належну оцінку та дійшов відповідного висновку.

Перевіряючи вирок суду в частині призначеного покарання, колегія суддів виходить із того, що вирішуючи питання про призначення покарання за скоєний злочин, суд відповідно до положень ст.65 КК України має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи обвинуваченому вид та розмір покарання, як вбачається із вироку, суд врахував, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування заподіяної злочин шкоди визнав обставинами, що пом`якшують покарання, рецидив злочинів - обставиною, що його обтяжує, дані, що характеризують особу обвинуваченого, висновок органу пробації.

Врахувавши дані обставини в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Колегія суддів, перевіривши матеріли кримінального провадження, дослідивши документи, що характеризують особу обвинуваченого погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Як видно із досудової доповіді, органом пробації була зібрана соціально-психологічна характеристика обвинуваченого, з якої вбачається, що застосування соціально виховних заходів, необхідних для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Дана досудова доповідь була складена за участі ОСОБА_9 , а тому твердження захисника щодо її необ`єктивності та безпідставного врахування судом при призначенні обвинуваченому покарання з огляду на те, що його підзахисний у м. Шостка не проживав, а лише періодично приїздив туди до своєї знайомої, не заслуговують на увагу колегії суддів.

Крім того, на думку колегії суддів, не є слушними доводи захисника з приводу наявності підстав для призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.69 КК України, з огляду на визнання ним вини та часткове відшкодування шкоди, оскільки позиція обвинуваченого щодо повного визнання вини не була послідовною, а часткове відшкодування шкоди було здійснено, в тому числі і за рахунок вилученого у інших осіб майна.

За таких обставин, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_9 покарання врахував як пом`якшуючі покарання обставини та характеризуючи його особу дані, на які посилається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , обґрунтовуючи суворість призначеного обвинуваченому покарання, так і обтяжуючі покарання обставини та дані про його особу, на які посилаються в поданих апеляційних скаргах прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_7 в підтвердження застосованого до обвинуваченого занадто м`якого заходу примусу, а тому в цій частині доводи апелянтів не заслуговують на увагу колегії суддів.

Крім того, 09.04.2019 під час судових дебатів прокурор ОСОБА_6 орієнтувала суд на призначення ОСОБА_9 покарання у виді 5 років позбавлення волі (а.к.п.236-238, 255, т.2).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 вірно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, враховано дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яка визначається в тому числі характером та ступенем його суспільної небезпечності.

Таке покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи суворості, недостатнім для досягнення мети покарання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2019 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.