ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/221/19 Справа № 204/2952/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
19 листопада 2019 року м. Дніпро
19 листопада 2019 року було розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_3 , а також прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 31 липня 2018 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередню тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дати набрання даним вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_9 строк його попереднього ув`язнення з 31 серпня 2017 року до дати набрання вироком законної сили з розрахунку відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.
Вирішено цивільні позови та питання судових витрат.
Вказаним вироком ОСОБА_3 було визнано винуватим у тому, що він приблизно о 00.10 годин 24 лютого 2017 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «MAZDA 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по пр. Пушкіна з боку вул. Філософської в напрямку вул. Шмідта в м. Дніпро.
При цьому він не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, та, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не обрав у встановлених межах безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та виїхав за межі проїзної частини ліворуч по ходу свого руху, де допустив зіткнення з нерухомим об`єктом у вигляді електроопори № 129, чим грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3б, 2.9а, 12.1 Правил дорожнього руху України.
В результаті ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої травми черева з раною на черевній стінці ліворуч, яка проникає поза черевну клітковину ліворуч, де є розриви лівого куполу діафрагми і поперекових м`язів, переломів ребер, поверхневих розривів нирки, а також розриву печінки, закритої внутрішньочерепної травми з забитими ранами, синця та саден на голові, крововиливів у покрови голови під м`яку мозкову оболонку, закритого перелому лівого плеча з крововиливом у м`які тканини, синців та саден на правій кісті, садна на правій нижній кінцівці, крововиливу у м`які тканини правого стегна. Смерть ОСОБА_10 настала на місці ДТП.
Розглянувши вказані апеляційні скарги, колегія суддів постановила ухвалу, якою вказані апеляційні скарги - задоволено частково.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 31 липня 2018 року щодо ОСОБА_3 , - скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без змін до підготовчого судового засідання, але не більше, ніж на 20 днів.

З вказаним рішенням суду в частині продовження запобіжного заходу ОСОБА_3 не згоден, виходячи з наступного.
Вважаю за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
При цьому рішення Європейського суду є джерелом права для України.
17 жовтня Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо надмірної тривалості строку попереднього ув`язнення.
Високий суд послався на те, що п. 3 ст. 5 Конвенції встановлює, що кожен, кого заарештовано або затримано, згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
ЄСПЛ зазначив, що загальні принципи щодо права на судовий розгляд у розумний термін чи звільнення до судового розгляду, гарантованого пунктом 3 статті 5 Конвенції, були викладені в низці попередніх рішень (див. Кудла проти Польщі [GC], №30210/96, § 110, ЄСПЛ 2000 XI та Маккей проти Сполученого Королівства [GC], №543/03, §§ 41-44, ЄСПЛ 2006 X).
У провідних справах "Харченко проти України" (№40107/02, 10 лютого 2011 р.) та "Ігнатов проти України" (№40583/15, 15 грудня 2016 р.) Суд визнав порушення стосовно аналогічних питань.
ЄСПЛ розглянувши скаргу ОСОБА_3 , «не знайшов жодного факту чи аргументу, здатного переконати його зробити інший висновок щодо прийнятності та суті скарги». Суд вирішив, що у справах ОСОБА_13 та Рябоконя тривалість попереднього ув`язнення заявників була занадто великою.
Відповідно до ст.41 Конвенції якщо Суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.
ЄСПЛ встановив, що заяви ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вказують на порушення пункту 3 статті 5 Конвенції щодо надмірної тривалості попереднього ув`язнення.
Період затримання ОСОБА_11 , відповідно до Додатку до Рішення ЄСПЛ, на момент розгляду становив 11 місяців та 1 день (з 31.08.2017 до 31.07.2018) та триває досі.
Наголошую, що Європейський суд констатував порушення пункту 3 статті 5 Конвенції, строк тримання заявника під вартою тривав близько одного року та трьох місяців, а суди, продовжуючи тримання заявника під вартою, не здійснювали належної оцінки конкретних фактів справи та не розглядали питання застосування до заявника альтернативних запобіжних заходів, а також не обґрунтовували свої рішення належним чином.
Отже Європейський суд чітко постановив, що відносно ОСОБА_3 , відбулось порушення п.3 ст. 5 Конвенції.Тому на мою думку апеляційному суду необхідно було 19.11.2019 року змінити запобіжний захід: з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.
Вважаю, що домашній арешт у нічний час доби був би справедливим рішенням.
Хочу зазначити, що в ухвалі Бабушкінського районного суду від 06 березня 2017 року, було визнано ризиком, який знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, це можливий незаконний вплив з боку ОСОБА_3 на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, оскільки його версія про те, що саме потерпілий схопив його за руку і перешкоджав керуванню автомобілем, до цього часу не спростована, потребує перевірки, у тому числі, і шляхом допиту свідків.
Ризик у вигляді можливого переховування від органу досудового розслідування не знайшов свого підтвердження, оскільки підозрюваний по виходу із лікарні мав час та можливість уникнути досудового слідства. Можливість повторного вчинення підозрюваним злочину, аналогічного тому, у якому йому пред`явлено підозру, є припущенням слідчого та прокурора та свого підтвердження у ході розгляду справи, як зазначив районний суд, також не знайшов.
Але, після цього в ухвалі Красногвардійського районного суду від 31 серпня 2017 року, під час безпосереднього розгляду справи по суті при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, було зазначено, що згідно рапорту заступника начальника начальника слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області полковника поліції ОСОБА_15 : «після скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_3 самовільно покинув місце пригоди, та був зупинений співробітниками поліції, і доставлений до КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16», де госпіталізований до відділення хірургії». Вказана обставина як вказав районний суд переконливо свідчить на користь наявності у ОСОБА_3 наміру ухилитися від відповідальності, вірогідності його переховування від суду, а, як наслідок, наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Районний суд одночасно вказав в даній ухвалі, що обвинувачений ОСОБА_3 має постійне місце проживання, та стійкі соціальні зв`язки', характеризується позитивно, раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні неумисного кримінального правопорушення, вчиненню якого передували протиправні дії потерпілого ОСОБА_16 , що зокрема вказано і у вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що раніше до ОСОБА_3 вже застосовувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. При цьому будь-яких доказів порушення цього запобіжного заходу в справі не міститься, він не ухилявся від явки до слідчого та прокурора, натомість суд першої інстанції у серпні 2017 року, як зазначено вище, змінив ОСОБА_3 запобіжний захід на «тримання під вартою», не посилаючись взагалі на будь-які порушення цього запобіжного заходу з боку обвинуваченого протягом 6 місяців після ДТП, суд фактично зробив переоцінку доводів щодо запобіжного заходу, які раніше вже були надані слідчим суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 6.03.2017 року.
На мою думку, посилання в ухвалі апеляційного суду на ризик переховування від органів слідства та суду є безпідставним, оскільки ОСОБА_3 , обвинувачується у скоєнні не навмисного злочину, раніше не судимий, має тісні соціальні зв`язки, маленьку дитину, яка потребує домашнього догляду, постійне місце мешкання у м.Дніпро.
Крім цього зазначаю про те, що ОСОБА_3 в результаті ДТП також отримав тілесні ушкодження, знаходився на стаціонарному лікуванні та в апеляційному суді скаржився на погіршення його здоров`я.
Ризик впливати на свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вважаю безпідставним, оскільки вказані особи є діючими працівниками поліції.,
В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
За наявності зазначеного вище конкретного рішення Європейського суду щодо ОСОБА_3 , в якому вже констатовано порушення вимог п.3 ст. 5 конвенції, на мою думку апеляційний суд повинен був належним чином врахувати вказане рішення Високого суду, яке є джерелом права для України.
Таким чином я не згоден з рішенням колегії суддів про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , яке вважаю несправедливим, у зв`язку з чим і висловлюю окрему думку.

19.11.2019р.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду ОСОБА_2