н/п 1-кс/640/9326/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

адвоката - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000249 від 21.07.2019 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Південний Харківського району Харківської області, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 206-2 КК України, -

встановив:

26.07.2019 до суду надійшло вищевказане клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_7 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань».

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що в провадженні СУ ГУ НП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000249 від 21.07.2019 року, за підозрою ОСОБА_5 та інших у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 206-2 КК України, а саме: незакінченому замасі на організацію масових заворушень, що супроводжувались насильством над особою, погромами, підпалами, знищенням майна, захопленням будівель або споруд, насильницьким виселенням громадян, опором представникам влади із застосуванням зброї або інших предметів, які використовувались як зброя, а також активній участі у масових заворушеннях, що не був доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі; протиправному заволодінні часткою засновника підприємства шляхом вчинення правочину з використанням підроблених документів.

24.07.2019 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 206-2 КК України.

Слідчий зазначає, що вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами огляду місць подій; протоколами допиту потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; рапортами працівників поліції; даними з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських організацій.

Сторона обвинувачення також вважає наявними ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_13 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, експертів, спеціалістів у даному кримінальному провадженні; перешкодити кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив про його задоволення.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на необґрунтованість повідомленої підозри та недоведеність ризиків, зазначених у клопотанні,та недоведеність прокурором неможливості застосування менш тяжкого запобіжного заходу.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав позицію захисника, винним себе у пред"явленій підозрі не визнав, вказав, що жодних протиправних дій не вчиняв, буде виконувати покладені на нього обов"язки.

При розгляді клопотання з пояснень підозрюваного встановлено, що він показання надає добровільно, до нього не застосовувалося насильство під час затримання та перебування в якості затриманого.

Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження та дослідивши надані докази, встановив, що СУ ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000249 від 21.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 206-2, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 294 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 фактично був затриманий 24.07.2019 о 00 год. 05 хв., та доставлений в приміщення суду в межах 60 годин.

24.07.2019 о 23:17 год. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 206-2 КК України, тобто у: незакінченому замасі на організацію масових заворушень, що супроводжувались насильством над особою, погромами, підпалами, знищенням майна, захопленням будівель або споруд, насильницьким виселенням громадян, опором представникам влади із застосуванням зброї або інших предметів, які використовувались як зброя, а також активній участі у масових заворушеннях, що не був доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі; протиправному заволодінні часткою засновника підприємства шляхом вчинення правочину з використанням підроблених документів.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 206-2 КК України.

Щодо доводів захисника про необґрунтованість повідомленої підозри, слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор, слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, як на те посилається сторона захисту, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14.03.1984 Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Слідчий суддя також вважає встановленим існування ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного ОСОБА_5 переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, експертів, спеціалістів у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Щодо доводів захисника про відсутність вказаних ризиків, слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливу на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, експертів, спеціалістів у даному кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінальне правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність будь-яких ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя вважає недоведеним стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки сторона обвинувачення не зазначає, яким саме чином ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню та об`єктивних даних на підтвердження цього ризику слідчому судді не надано.
Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 цієї статті (тобто, наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України), але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 ч. 1 цієї статті (тобто, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладання яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , у зв`язку з відсутністю в клопотанні належного обґрунтування стороною обвинувачення обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є найбільш суворим видом із п`яти видів запобіжних заходів, визначених в ст. 176 КПК України.

Надані стороною обвинувачення кримінального провадження дані не свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_5 є недостатнім для запобігання ризиків, доведених в судовому засіданні.

Так, при розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має постійне місце реєстрації та проживання, офіційно не працює, раніше не судимий.

Також, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Виходячи з наведеного, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також з урахуванням вказаних вище ризиків, доведених прокурором в суді; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, слідчий суддя вважає можливим застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначено в клопотанні, у вигляді домашнього арешту, оскільки прокурор не довів недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаного ризику.

При цьому, враховуючи дані про особу підозрюваного, викладені вище, слідчий суддя вважає можливим застосувати до підозрюваного домашній арешт в період доби з 21-00 до 07-00 год., в межах строку досудового розслідування, на строк 1 (один) місяць 27 (двадцять сім) днів - до 23 вересня 2019 року включно, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, заборонити підозрюваному залишати житло будинок АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, суду в період доби з 21.00 год. до 07.00 год., в межах строку досудового розслідування на 1 (один) місяць 27 (двадцять сім) днів - до 23 вересня 2019 року включно.

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: 1) прибувати за першим викликом до слідчого, який здійснює досудове слідство у даному кримінальному провадженні, прокурора або суду; 2) не відлучатися із населеного пункту в якому він мешкає АДРЕСА_1 , в період доби з 21.00 год. до 07.00 год., без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання; 4) утриматися від будь якого спілкування зі свідками, потерпілими та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, які надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий, негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Ухвалу направити для виконання до органів поліції за місцем проживання підозрюваного через прокурора прокуратури Харківської області ОСОБА_3 .

Встановити строк дії даної ухвали, в межах строку досудового розслідування, з 26 липня 2019 року до 23 вересня 2019 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1