1Справа № 335/3818/18 1-кс/335/3795/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2018 року м. Запоріжжя
ВСТАНОВИВ:
27.05.2019 року заявник звернувся до суду із скаргою на постанови слідчих слідчого відділу прокуратури Запорізької області у кримінальних провадженнях.
На підставі службової старшого секретаря суду ОСОБА_5 та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.05.2019 року, скаргу ОСОБА_3 передано в провадження слідчого судді ОСОБА_1 .
Заявник підтримав вимоги за поданою скаргою, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Представник прокуратури Запорізької області в судове засідання не з`явився. 21.08.2019 року від виконуючого обов`язки начальника відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність прокурора, просить у задоволенні скарги відмовити.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою суду не здійснюється, відповідно положень ст. 107 КПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадженні - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.
Даючи оцінку доводам скарги, суд керується загальними засадами кримінального провадження та положеннями кримінального процесуального закону, які визначають порядок (процедуру) кримінального провадження.
Так, згідно положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Імперативним приписом, зафіксованим у ст. 7 цього Кодексу, законодавець визначив, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України).
У відповідності до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Оцінюючи на предмет законності постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалков та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безструнним і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертів. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Разом з тим, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. За змістом ч. 1 ст. 92 КПК України доказування обставин, передбачених ч. 1 ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Частиною 4 статті 38 КПК України, передбачений обов`язок органу досудового розслідування застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Відповідно до ч. 4 ст. 40 КПК України, слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданий у порядку передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Згідно ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути вмотивована, однак ці вимоги процесуального закону при закриття провадження дотримані не були.
Однак постанова слідчого про закриття кримінального провадження також не містить відомостей щодо виконання вказівок прокурора.
Даних про причини невиконання вказівок прокурора, матеріали кримінального провадження теж не містять.
З огляду на наведене, постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню з метою відновлення досудового розслідування та виконання вказівок прокурора у повному обсязі.
Оцінюючи доводи заявника щодо не встановлення відповідальними посадовими особами прокуратури Запорізької області підслідності кримінального провадження відповідно до вимог ст. 216 КПК України, слідчий суддя зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України, слідчі органів державного бюро розслідування здійснюють досудове розслідування злочинів, вчинених, зокрема, працівниками правоохоронного органу. Положенням ч. 1 Прикінцевих положень КПК України (розділ Х) визначено, що цей кодекс набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, крім ч. 4 ст. 216 цього Кодексу, які вводяться в дію з дня початку діяльності Державного бюро розслідувань, але не пізніше п`яти років з дня набрання чинності цим Кодексом.
Державне бюро розслідувань розпочало свою діяльність 27.11.2018 року, в той час як п`ять років з дня набрання чинності КПК України минуло 20.11.2017 року.
Згідно з п. 9 Перехідних положень Конституції України передбачено, що прокуратура продовжує виконувати відповідно до чинних законів функцію досудового розслідування до початку функціонування органів, яким законом будуть передані відповідні функції.
Окрім того, п. 1 Перехідних положень КПК України визначено, що до дня введення в дію положень ч. 4 ст. 216 цього Кодексу повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом - щодо злочинів, передбачених ч. 4 ст. 216 цього Кодексу. Після введення в дію положень ч. 4 ст.216 КПК України кримінальні провадження, розпочаті слідчими органів прокуратури, продовжують здійснюватися слідчими органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, до закінчення досудового розслідування, але не довше двох років. Після закінчення дворічного строку кримінальні провадження, розпочаті слідчими органів прокуратури, у тримісячний строк передаються слідчим органів Державного бюро розслідувань.
Таким чином, за змістом зазначених положень, оскільки відомості до ЄРДР були внесені 16.03.2018 року, слідчий органу прокуратури є уповноваженою щодо розслідування цього кримінального провадження особою, і його повноваження припиняться після спливу дворічного строку з дня введення в дію положень ч. 4 ст. 216 КПК України, тобто з 27.11.2020 року, з настанням якого слідчий органу прокуратури буде зобов`язаний у тримісячний строк передати кримінальне провадження слідчому підрозділу Державного бюро розслідувань. З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що доводи заявника в цій частині є необґрунтованими.
Згідно з ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
До слідчого судді із зазначеною скаргою ОСОБА_3 звернувся 27.05.2019 року, при цьому він посилаючись на те, що 23.05.2019 року через повідомлення отримав у поштовому відділенню зв`язку відповідь від першого заступника прокурора області ОСОБА_8 відповідь щодо стану досудового розслідування, в тому числі і даного кримінального провадження.
Враховуючи той факт, що заявник дізнався про наявність постанови про закриття кримінального провадження лише 23.05.2019, копію зазначеної постанови він особисто не отримував, тому слідчий суддя вважає за можливе поновити пропущений строк на звернення до слідчого судді зі скаргою, визнавши причини пропуску строку поважними.
Частиною 3 ст. 307 КПК України, передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 21, 22, 24, 303, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу та матеріали кримінального провадження направити до слідчого відділу прокуратури Запорізької області для продовження досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1