ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/8561/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1354/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
засудженого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на ухвалуХарківськогорайонного суду Харківської області від 22 грудня 2018 року про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 01.03.2017 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тайтурка Усольського району, Іркутської області, зареєстрований та до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , росіянина, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, раніше засуджений:
1) 30.01.1990 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 206, ст. 43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 29.01.1993 року з Холодногірської виправної колонії №18 за відбуттям строку покарання;
2) 30.08.1993 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.1 ст. 229 6 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 28.02.1995 року з Темнівської виправної колонії №100 за відбуттям строку покарання;
3) 07.12.1999 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.1 ст. 229 6 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України вважати засудженим з іспитовим строком на 2 роки, штраф 170 гривень;
4) 07.12.2001 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
5) 06.03.2002 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 309, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнився 20.01.2006 року з Темнівської виправної колонії №100 умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців згідно ухвали Харківського районного суду Харківської області від 12.01.2006 року;
6) 10.04.2009 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
7) 11.08.2011 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі. 07.12.2011 року звільнився з Хролівського виправного центру №140 на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році» ;
8) 21.11.2012 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту;
9) 25.04.2013 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. 20.11.2015 року звільнився з Олексіївської виправної колонії №25 за відбуттям строку покарання;
засуджено за чза ч.2 ст. 185 КК України до 3 років обмеження волі.
Початок строку: 10.05.2017 року Кінець строку: 10.05.2020 року.

УхвалоюХарківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2018 року задоволено подання начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_9 та голови спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області ОСОБА_10 від 12.11.2018 року відносно засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення на невідбутий строк.
Звільнено ОСОБА_7 умовно-достроково від покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Харківської області від 01.03.2017 року, на невідбутий строк 1 рік 04 місяці 18 днів обмеження волі.

В обґрунтування прийнятого рішення, районний суд зазначив, що відповідно до відомостей матеріалів справи, засуджений ОСОБА_7 станом на 22.12.2018 р. відбув 1 рік 07 місяців 12 днів призначеного строку покарання, до відбуття залишилось 1 рік 04 місяці 18 днів, позитивно характеризується адміністрацією центру, порушення вимог режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, за сумлінну поведінку і ставлення до праці 3 разів заохочувався адміністрацією установи, до праці ставиться сумлінно, проявляє ініціативу, на заходи виховного характеру реагує правильно.

Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду прокурор ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2018 року скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування вимог вказує на те, що судом поза увагою залишено той факт, що засуджений раніше неодноразово судимий і відповідно до вироку суду, за яким засуджений відбуває покарання, ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 25449, 22 грн. потерпілому не відшкодував. Цей факт, на думку апелянта, свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; пояснення засудженого щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення; дослідивши матеріали провадження та особової справи засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття засудженим не менше трьох четвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Крім того, під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання.
Приписами статті 6 КВК України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, а ресоціалізація - це свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання. Саме під час відбування покарання, структура та форми якого наведені у зазначених нормах КВК України, засуджений і набуває права, у тому числі і на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, яке, знов таки, відповідно до вимог ст. 81 УК України, може бути застосоване, крім відбуття певної частки покарання, лише якщо засуджений під час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що до засуджений не довів своє виправлення за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, оскільки, згідно відомостей матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_7 самостійно прибув до державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» 10.05.2017 року за приписом Красноградського районного відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства Юстиції згідно вироку Апеляційного суду Харківської області від 01.03.2017 року; за власною ініціативою з перших днів перебування в виправному центрі виявив бажання працювати; працевлаштований на виробництві установи; до виконання поставлених завдань ставиться сумлінно, поставленні завдання виконує своєчасно та у повному обсязі, дбайливо ставиться до майна та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням; за час відбування покарання випадки порушення вимог порядку відбування покарання не допускав, за сумлінну поведінку і ставлення до праці 3 рази заохочувався адміністрацією установи; у відношенні до представників адміністрації виправного центру ввічливий, тактовний, дотримується правомірних взаємовідносин, виконує їх законні вимоги; до основної роботи та не оплачуваних робіт з благоустрою установи ставиться сумлінно, проявляє в роботі розумну ініціативу; виконує передбачені законом вимоги персоналу, при виконанні робіт із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок; порушень техніки безпеки не допускає; приймає активну участь в організації і проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів серед засуджених, згідно ст.66 КВК України.
Крім того, характеристики, наданої адміністрацією установи виконання покарань, засуджений за власним бажанням приймає участь в програмі диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення», відвідує заплановані заходи та подає позитивний приклад іншим засудженим; за характером врівноважений, цілеспрямований. У відношенні до засуджених не конфліктний, підтримує рівні стосунки із засудженими позитивної спрямованості Стан здоров`я засудженого задовільний. Підтримує доброзичливі стосунки з рідними шляхом телефонних розмов та побачень.
Як вбачається з довідки про заохочення ОСОБА_7 було двічі дозволено виїзд за межі установи відбуття покарання, умови , якого він не порушив і від подальшого виконання покарання не уникав.
Тобто, згідно відомостей матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_7 за весь час відбування покарання, призначеного вирокомАпеляційного суду Харківської області від 01.03.2017 року за ч.2 ст.185 КК України, характеризуєтьсяадміністрацією кримінально-виправної установи виключно позитивно.
Апеляційні доводи прокурора щодо необхідності скасування оскаржуваної ухвали та відмови в задоволені подання начальника установи виконання покарань про умовно-дострокове звільнення засудженого на невідбутий строк, оскільки ОСОБА_7 не відшкодував потерпілому цивільний позов за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 28.03.2016 року є суб`єктивними та безпідставними.
Так, вироком Красноградського районного суду Харківської області від 28.03.2016 року визначено стягнути з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Укртелеком» на суму 25449 гривень 22 копійки.
Відповідно до відомостей матеріалів кримінального провадження та характеристики на засудженого, виконавчі листи до Державної установи «Хролівський виправний центр №140» не надходили.

Крім того, засуджений ОСОБА_7 за власною ініціативою звернувся до адміністрації установи виконання покарань з письмовою заявою про щомісячне відрахування з його заробітної плати грошових коштів на погашення судових витрат та цивільного позову потерпілого за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 28.03.2016 року.
Така поведінка засудженого, на думку колегії суддів, не свідчить про його намагання уникнути покладених на нього обов`язків за вищезазначеним вироком районного суду.
Доводи апеляції про те, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності , не свідчать про те, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення. При цьому колегія суддів враховує , що він притягався до кримінальної відповідальності за злочини , що не є тяжкими; максимальне покарання призначалось у виді 3 років позбавлення волі ; більшість судимостей є погашеними , оскільки ОСОБА_7 декілька разів було засуджено з іспитовим строком протягом якого він не скоював нових злочинів і один раз до 1991р.
Більш того, колегія суддів звертає увагу прокурора, що головною умовою щодо можливості застосування до засудженого норм ст.81 КК України є те, що він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, першочерговою підставою, яка впливає на можливість звільнення засудженого від відбування призначеного покарання умовно-достроково, єдотримання цією особою протягом усього періоду відбування покарання правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, а також його відношення до праці.

З огляду на викладене, вимога прокурора про скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, з урахуванням доводів, що містяться в його апеляційній скарзі, є необґрунтованими та суб`єктивними, оскільки ОСОБА_7 за час відбування покарання своєю поведінкою та добросовісним ставленням до праці довів своє виправлення.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та вмотивованою, і колегія суддів не знаходить підстав для її скасування з підстав, які викладені в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2018 року про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покараннязалишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді