Справа № 367/5368/19
Провадження №1-кп/367/456/2019
УХВАЛА
Іменем України
про повернення

17 вересня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження, внесене 07.02.2019 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000128, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и в:

До суду з Генеральної прокуратури України надійшов обвинувальний акт по зазначеному вище кримінальному провадженню.

В судовому засіданні прокурор висловив думку, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону і підлягає призначенню до судового розгляду.

Захисник вказував, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки є неконкретизованим і не зрозумілим, тому просив повернути його прокурору. Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Потерпілий в судове засідання не з?явився, був повідомленим про час та місце судового засідання, поважні причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

До того ж, під час судового розгляду справи згідно ст. 348 КПК України суд зобов?язаний роз?яснити обвинуваченому суть обвинувачення. Тому не викладення зрозумілого, конкретизованого обвинувачення позбавляє суд виконати вказану норму закону.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Зазначений вище обвинувальний акт містить не зрозуміле і не конкретизоване обвинувачення.

Так, не зважаючи на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні трьох злочинів, обвинувачення не містить викладення обвинувачення по кожному з них. Натомість міститься викладення обставин та подій, а потім зазначено правову кваліфікацію, передбачену одразу трьох злочинів.

В той же час, під час викладення фактичних обставин кримінального правопорушення кожного разу повторюються одні й ті ж самі обставини, а їх кваліфікація зазначається різна.

При цьому, прокурором безпідставно стверджується, що ОСОБА_5 вчинив, той чи інший злочин, хоч особа може бути визнана винною у скоєнні злочину лише вироком суду.

Крім того, залишається незрозумілим де зустрівся ОСОБА_5 із ОСОБА_6 26.01.2019 р., коли обвинувачений повідомив про необхідність надання неправомірної винагороди службовим особам Ірпінського ВП ГУНП в Київській області в розмірі 800 доларів США. При цьому зазначено, що ті ж самі дії ним було вчинено 25.01.2019 р. в приміщенні Ірпінського ВП.

Не зазначено також для яких саме службових осіб Ірпінського ВП ГУНП в Київській області і за що (за які саме дії чи бездіяльність) ОСОБА_5 пропонував надати неправомірну вигоду.

Вказано також, що ОСОБА_7 , будучи попередньо введеним в оману ОСОБА_5 , погодився передати останньому грошові кошти для службових осіб Ірпінського ВП ГУНП в Київській області, але не зазначено коли саме ОСОБА_5 ввів в оману ОСОБА_7 , оскільки весь час йдеться мова про спілкування обвинуваченого з ОСОБА_6 і не повідомляється, що такі розмови доводились до відома ОСОБА_7 .

Залишається також не зрозумілим в який спосіб ОСОБА_5 16.02.2019 р., о 13-55 год, рухаючись на автомобілі, отримав у ОСОБА_6 1 000,00 доларів США. При цьому, жодної інформації, що вони разом перебували в автомобілі, не міститься.

Також не вказано чи мав змогу ОСОБА_5 розпорядитись отриманими від ОСОБА_6 1 000,00 доларів США, що матиме значення для кваліфікації дій обвинуваченого.

Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у підбурюванні до замаху на надання неправомірної вигоди, однак не зазначається коли він пропонував ОСОБА_6 чи ОСОБА_7 надати таку вигоду, щоб не передавати її в подальшому службовим особам Ірпінського ВП ГУНП в Київській області.

Вказані вище недоліки позбавляють суд можливості роз?яснити обвинуваченому суть пред?явленого обвинувачення, а йому самому розуміти у скоєнні яких дій його звинувачують.

Зазначені недоліки обвинувального акту суперечать вказаним вище вимогам Кримінального процесуального кодексу України, що згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України дає підстави суду повернути його прокурору для виправлення недоліків.

Також в судовому засіданні захисником було подано скаргу на рішення прокурора про відновлення досудового розслідування, в якій він просив скасувати постанову прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 від 11.06.2019 р. про відновлення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, оскільки у прокурора не було підстав відновлювати досудове розслідування після його завершення в порядку ст. 290 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, ніж передбачені в частині першій цієї статті, не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу.

Однак, згідно з ч. 3 ст. 303 КПК України під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті, тобто рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, та рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом.

Отже, оскільки захисник оскаржує рішення прокурора, не пов`язане із відмовою у визнанні потерпілим чи щодо застосування заходів безпеки, така скарга не може бути предметом оскарження під час підготовчого судового засідання, тому суд відмовляє у її задоволенні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 290, 291, 303, 314, 315 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 07.02.2019 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000128, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 358 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 10 днів.

Відмовити у задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 на рішення прокурора про відновлення досудового розслідування.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 20.09.2019 р. о 15 год 30 хв.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1