Справа № 305/956/19
Провадження по справі 1-кп/305/313/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2019 року. Рахівський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретаря с/з ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене 15.04.2019 року до ЄРДР за номером 0000296 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, розлученого, маючого на утриманні 1 малолітню дитину, раніше не судимого -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , 14 квітня 2019 року, біля 14:00 години, знаходячись як гість у житловому будинку, належному його колишній дружині ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу, користуючись відсутністю господарки та сторонніх осіб, викрав з вказаного будинку мобільний телефон марки "Додж Х-50", оранжевого кольору, бувшого у використанні, вартістю 900 гривень, який належить ОСОБА_5 , внаслідок чого завдав останній матеріальної шкоди на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України, не визнав та показав суду. 14 квітня 2019 року, близько 14 години, він прийшов в будинок колишньої дружини ОСОБА_5 , щоб відвідати дочку. Дитина гралася мобільним телефоном, потім вона заснула і він дограв замість дочки гру. Після цього, чисто механічно, поклав телефон до кишені та пішов додому. Він мав намір повернути телефон але не встиг, бо до нього прийшли працівники поліції. Не заперечує, що прийшовши додому, він вийняв із телефону сім-картку та викинув її. Сам телефон повернув потерпілій лише після того, як його відвідали працівники поліції. Не вважає, що скоїв крадіжку, оскільки він сам купував цей телефон потерпілій, вірніше,дав їй гроші на заготівлю дров, а вона витратила їх на придбання телефону.

Не дивлячись на заперечення вини обвинуваченим, самі його покази щодо фактичних обставин справи, підтверджують факт вчинення ним крадіжки мобільного телефону, належного потерпілій.

Окрім того, факт вчинення обвинуваченим злочину, за викладених у обвинувальному акті обставин підтверджується наступними, дослідженими у судовому засіданні доказами, які доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують винуватість обвинуваченого.

Так, потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні ствердила, що мобільний телефон марки "Додж Х-50" вона придбала за власні кошти, у кредит, про що має усі відповідні докази. Ще до листопада зобов`язана здійснювати погашення кредиту. Дійсно, 14 квітня 2019 року, близько 14 години, обвинувачений прийшов до неї в будинок, щоб відвідати дочку. Вона залишила їх наодинці в будинку, сама поралася по господарству. Згодом зайшовши у будинок, побачила, що дочка спить, а ОСОБА_4 грається її телефоном. Через якийсь час він вийшов з будинку, пригрозивши, що вона дуже пожалкує за відмову піти з ним на квас та пішов геть. Зайшовши у будинок, виявила, що мобільного телефону немає. Про інцидент одразу повідомила поліцію.

Цивільного позову не заявляє, оскільки телефон їй повернуто. Підтримує думку прокурора про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді громадських робіт, яке являється не надто суворим та достатнім для виправлення обвинуваченого.

Вина ОСОБА_4 підтверджується й письмовими доказами: протоколом огляду місця події від 15.04.2019, фототаблицею до протоколу огляду ( а.п.33-35, 36-37); висновком про вартість викраденого ( а.п. 38-39).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів, що визначено ч. 2 ст. 84 КПК України.

Відповідно до ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні). Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Досліджені судом письмові докази були отримані органом досудового розслідування у порядку, визначеному ст. 93 КПК України. Підстав, визначених ст.ст. 86, 87 КПК України для визнання їх недопустимими судом не встановлено.

Оцінюючи надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених обставин доведена. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліках у лікарів психіатра та нарколога, фтизіатра не перебуває, не являється особою з інвалідністю), характеризуючі особистість обвинуваченого обставини раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проживання характеризується посередньо, розлучений, утримує одну малолітню дитину, шляхом сплати аліментів за рішенням суду. Також при призначенні покарання суд враховує висновок представника уповноваженого органу пробації щодо можливості призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Відповідно до п.4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставити у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є активне сприяння розкриттю злочину у ході досудового слідства, добровільне повернення потерпілій викраденого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ані органом досудового розслідування, ані судом не встановлено.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначив, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Враховуючи викладене, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання, оскільки такі, за даних обставин справи, були б надмірно суворим покаранням. Отже, обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.185 КК України, у виді громадських робіт. Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним і буде достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільного позову потерпілою не заявлено.
Процесуальні витрати відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

У ході досудового слідства запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст.ст.100, 366-368, 369-371, 373-374, 376, 392-393, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесять) годин .

Речовий доказ: мобільний телефон марки "Додж Х-50", оранжевого кольору, бувший у використанні, що знаходиться у потерпілої ОСОБА_5 , по вступу вироку в законну силу, слід залишити їй, як законному власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуюча: ОСОБА_1