У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника - адвоката ОСОБА_4
обвинуваченої - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000348 від 09.02.2017 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч.1, 3 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000348 від 09.02.2017 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч.1, 3 ст. 190 КК України.
Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке мотивував тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України тобто у вчиненні тяжкого злочину. Щодо ОСОБА_5 неодноразово обиралися запобіжні заходи не пов`язані з триманням під вартою та неодноразово наголошувалося на необхідності прибуття у судові засідання. Також, щодо ОСОБА_5 направлено до Ужгородського міськрайонного суду 6 обвинувальних актів. А тому, на думку сторони обвинувачення підозрювана ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 6-ти років, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч.1 ст.177 КПК України), вчинити інше кримінальне правопорушення, (п.5 ст.177 КПК України) та існує ризик її протиправної поведінки. В той же час інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законом, і такі висновки є не припущенням, а об`єктивною дійсністю. На підставі вищенаведеного просив суд клопотання задовольнити.
Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що клопотання прокурора про обрання відносно ОСОБА_5 є необгрунтованим, і грунтується на припущеннях, наведені ризики нічим не підтверджені. Жодних доказів того що ОСОБА_5 буде переховуватися від суду, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином чи вчинить інше кримінальне правопорушення прокурором не надано. Просив обрати відносно ОСОБА_5 більш м"який запобіжний захід, не пов"язаний з триманням під вартою, а саме - домашній арешт.
Обвинувачена ОСОБА_5 проти задоволення клопотання щодо обрання відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечила. Пояснила, що не має наміру переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначила, що буде з"являтися на всі виклики суду. Просила обрати відносно неї запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Заслухавши клопотання прокурора, пояснення обвинуваченої та її захисника, суд приходить до наступного.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.. 177 КПК України, крім випадків передбачених ч.5 ст. 176 КПК України.
Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).
У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 має на утриманні малолітню дитину та перебуває у відпустці по догляду за дитиною.
Також суд враховує, що ОСОБА_5 раніше не судима, має постійне місце проживання.
Відповідно до п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України", зокрема зазначається що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов"язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
У своєму рішенні у справі "Хайредінов проти України" Європейський суд прийшов до висновку, що тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обгрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м"якого запобіжного заходу.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні даних злочинів за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м"які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесувальних обов"язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
За таких обставин, враховуючи, що прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому суд вважає, що в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити та вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 більш м"який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 392, 395 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ужгород Закарпатської області, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, одруженої, яка має на утриманні малолітню дитину, мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч.1, 3 ст. 190 КК України - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, та заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 - без дозволу суду - у нічний період доби з 21 години 00 хвилин по 07 годину 00 хв.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_5 наступні обов"язки: прибувати до суду за першою вимогою, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу поліції за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_5 .

Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити прокурору ОСОБА_3 .

Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом по 12 липня 2019 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1