Ухвала

4 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 317/2245/17
провадження № 51-4136 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 5 жовтня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 червня 2019 року щодо нього у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002309,

встановив:
20 серпня 2019 року Касаційним кримінальним судом Верховного Суду касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 через її невідповідність вимогам п. 4 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. Також ОСОБА_4 було роз`яснено, що у разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду засуджений ОСОБА_4 направив нову касаційну скаргу проте приписів ст. 427 КПКне дотримався та недоліків, які пов`язані зі змістом касаційної скарги, не усунув.

Підстави для скасування або зміни оскаржуваних рішень касаційним судом, визначено у ст. 438 КПК. Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Так,вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 5 жовтня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 червня 2019 року засуджений ОСОБА_4 просить скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.
Проте подана скарга містить формальні посилання на підстави для скасування вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції із перебігом подій у провадженні та наведеною власною оцінкою обставин справи, однак у ній не наведено переконливих доводів для скасування судових рішень та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 84, 91, 94, 284, 370, 412, 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку.
Натомість, як вбачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_4 вказує на неналежну, на його думку, оцінку доказів, що вже було предметом перевірки апеляційного суду, та посилається на неповноту судового розгляду і невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що у відповідності до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту та відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, та переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. Тому відсутність у ній обґрунтування з підстав передбачених у ст. 438 КПК, про що було наголошено засудженому ОСОБА_4 в ухвалі Верховного Суду, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга засудженого підлягає поверненню.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 5 жовтня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 червня 2019 року щодо ньогоповернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3