Справа №592/2182/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/349/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2018 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мозир, Гомельської області, Республіка Білорусь, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , в якій не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , просила: вирок суду скасувати у зв`язку з допущеним судом неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості; дослідити документи, що характеризують ОСОБА_8 , як особу, довідку про судимість; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі; в іншій частині вирок залишити без змін.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватив у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_8 обрано у вигляді тримання під вартою, строк відбування покарання визначено рахувати з 01 вересня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта для проведення експертизи в розмірі 429 грн. 00 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказував на те, що суд першої інстанції необґрунтовано призначив невиправдано м`яку міру покарання ОСОБА_8 за вчинення грабежу повторно та із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

На переконання прокурора наведені в оскаржуваному судовому рішення обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, не є такими, що істотно знижують тяжкість вчиненого злочину, а також не дають можливість застосувати до покарання, призначеного судом, норми ст. 69 КК України.

Вважає, що не заслуговує довіри щире каяття, яке мало вербальний прояв, особи яка притягується до кримінальної відповідальності.

Просив також врахувати той факт, що даний злочин вчинено ОСОБА_8 під час перебування в судах на розгляді кримінальних проваджень відносно нього, а на даний час він перебуває під вартою в іншому кримінальному провадженні, за вчинення розбійного нападу, що свідчить про схильність особи до вчинення корисливих злочинів.

Стверджує, що судом було залишено поза увагою тяжкість вчиненого ОСОБА_8 злочину, особливості та обставини його вчинення злочин є умисним, закінченим, вчинений з корисливих мотивів. Обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його схильність до вчинення умисних, насильницьких злочинів та не бажання стати на шлях виправлення.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_8 27.12.2017 року, близько 02 год. 20 хв., перебуваючи в кафе «Бістро» розташованому за адресою м. Суми вул. Набережна р. Стрілки, буд. 3А, побачив раніше незнайомого ОСОБА_10 , та між ними виник словесний конфлікт. В подальшому, того ж дня, близько 02 год. 30 хв. ОСОБА_8 перебуваючи в кафе «Бістро», під час словесного конфлікту з ОСОБА_10 , заламав ліву руку останньому за спину, утримуючи ОСОБА_10 в такому положенні, тобто з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_8 заволодів перснем із золота 585 проби вагою 5,75 гр., зі вставкою каміння фіоніт, вартість якого згідно висновку експерта від 08.02.2018 року складає 5031 грн., чим завдав ОСОБА_10 матеріального збитку на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану прокурором у кримінальному провадженні апеляційну скаргу та просив скасувати вирок суду, призначивши обвинуваченому покарання у виді 4 років позбавлення волі, заперечення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст. 394, ч.1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, є правильною.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, ч. 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання судом першої інстанції визнано те, що ОСОБА_8 провину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, є членом професійного бійцівського клубу «Гепард-Саньшоу», одружений, має на утриманні неповнолітню дитину дочку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на диспансерний обліках не перебуває, шкода потерпілому відшкодована в повному обсязі та потерпілий матеріальних претензій до нього немає. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого суд першої інстанції не вбачав.

Враховуючи особу обвинуваченого, обставини при яких скоєно кримінальне правопорушення, думку потерпілого, який прохав не призначати суворе покарання, суд вважав за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання із застосування ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі встановленої санкцією за цей злочину у виді позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що у відповідності вимог ст. 69 КК України, п. 2) ч. 3 ст. 374 КПК України, у вироку суду належним чином мотивовані підстави прийнятого судового рішення, а доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі винного через м`якість, в цій частині є безпідставними.

Доводи прокурора про те, що не заслуговує довіри щире каяття обвинуваченого, яке мало вербальний прояв підлягають відхиленню, виходячи з наступного.

У розумінні положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, щире каяття має полягати у належній критичній оцінці особою свого протиправного діяння, його осуді, бажанні усунути негативні наслідки чи компенсувати завдану шкоду, а також готовності понести кримінальну відповідальність згідно із законом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що посткримінальна поведінка обвинуваченого свідчить про те, що його розкаяння у вчиненому кримінальному правопорушенні є щирим. Зокрема, ОСОБА_8 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав в повному обсязі, надавав правдиві свідчення, в добровільному порядку в повному обсязі компенсував потерпілому завдану шкоду, від слідства та суду не ухилявся, що вказує на його готовність понести кримінальну відповідальність за скоєне.

Більш того, самою стороною обвинувачення встановлено, що щире каяття є обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , вказане слідує зі змісту обвинувального акту, та не заперечувалось також і прокурором під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Посилання прокурора, у доводах апеляційної скарги, на перебування обвинуваченого під вартою у іншому кримінальному провадженні, за вчинення розбійного нападу, та перебування на розгляді в судах обвинувальних актів відносно ОСОБА_8 , не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, вина ОСОБА_8 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях належним чином не встановлена, остаточних рішень по пред`явленому йому обвинуваченні судом не прийнято. За таких обставин, ствердження прокурора про схильність ОСОБА_8 до вчинення корисливих злочинів не ґрунтується дна доказах.

Щодо доводів прокурора в частині не врахування судом першої інстанції того, що ОСОБА_8 раніше притягався до кримінальному відповідальності, то їх колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України є таким, що не має судимості.

З часу закінчення іспитового строку за попереднім вироком до вчинення обвинуваченим даного кримінального правопорушення минуло більше 7 років, за цей час до кримінальної відповідальності не притягався.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновків, що судом першої інстанції надана належна оцінка всім обставинам вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання, яке є достатнім для його виправлення.

Наведені в апеляційні скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вона не підлягають до задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2018 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4