Дата документу 07.11.2019 Справа № 554/9918/19
УХВАЛА
іменем України

07 листопада 2019 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку ст.303 КПК України, -

В С Т А Н О В И В :

04 листопада 2019 року від заявника ОСОБА_3 до суду надійшла вищевказана скарга, в порядку ст.303 КПК України, яка датована 25.10.2019 року (поштове відправлення від 01.11.2019 року), на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 02.09.2019 року, в порядку ст.214 КПК України, про вчинення злочину. Скарга мотивована тим, що у вказаній заяві він виклав факти, які, на його думку, свідчать про кримінальне правопорушення. Однак, отримавши заяву про вчинення кримінального правопорушення, слідчий всупереч вимогам ст.214 КПК України у строк протягом 24 годин не вніс відомості до ЄРДР. Натомість, як зазначає заявник, 24.09.2019 року слідчим було прийнято рішення про відмову вносити відомості до ЄРДР за його заявою від 02.09.2019 року, що було оформлено листом №К-5491/02-1, яке отримано заявником 23.10.2019 року. Вважає таке рішення незаконним і неправомірним, оскільки слідчий не виконав вимоги закону, допустивши бездіяльність. З цих підстав ОСОБА_3 просить зобов`язати співробітників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, внести відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 02 вересня 2019 року, розпочати досудове розслідування та задовольнити скаргу. Одночасно з вимогами скарги заявив клопотання про поновлення строку для подання скарги до суду, оскільки відповідь від 24.09.2019 року отримана заявником поштою 23.10.2019 року, а також дану скаргу надіслано в такий же спосіб, оскільки іншої можливості направляти документи у заявника, який є засудженим та перебуває в ДУ «Темнівська виправна колонія №100», немає.

У судове засідання особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3 , не з`явився, за змістом скарги просив проводити її розгляд без його участі, скаргу підтримав та просив задовольнити (а.с.2).

Слідчий ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи процесуальні строки розгляду скарги та наявність відповідного волевиявлення заявника, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності заявника.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги в їх сукупності та взаємному зв`язку, слідчий суддя вважає відмовити у задоволенні вимог скарги з таких підстав.

Положеннями ст.2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ст.24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Зі скарги та доданих до неї документів убачається, що ОСОБА_3 оскаржує бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР після отримання слідчим його заяви про вчинення злочину від 18 вересня 2019 року.

Судом установлено, що 02.09.2019 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, із заявою в порядку ст.214 КПК України, про вчинення кримінального правопорушення.

Так, зі змісту заяви від 02.09.2019 року ОСОБА_3 слідує, що у грудні 2001 року прокуратурою Харківської області проводилось розслідування кримінальної справи №1801247. 13.12.2001 року в приміщенні Київського РВ м.Харкова співробітники міліції примушували його до самообмови у вищевказаній справі та відобразити це в документі під назвою «явка с повинной» (рус.). Із застосуванням тортур, погроз та залякувань його примушували написати під диктовку зізнання, як вказує заявник, у кількості трьох, з різними особливостями. Те, зізнання, яке знаходиться в матеріалах кримінальної справи №1-9/03, вважає збіркою фрагментів з кожного такого зізнання. Вказує, що під час отримання вказаних документів співробітниками прокуратури та міліції йому не було забезпечено захисника, при не були роз`яснені його права. На думку заявника, такими діями було вчинено кримінальне правопорушення, як мінімум порушення права на захист, а тому просив внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення з приводу порушення права на захист за ст.374 КК України, та надати документ, який підтверджує прийняття та реєстрацію заяви (а.с.3).

У відповідь на вказане звернення ОСОБА_3 23.10.2019 року отримав лист заступника начальника Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 за №К-5491/02-1 від 24.09.2019 року, у якому повідомлено про те, що у заяві ОСОБА_3 не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, а тому підстави для внесення відомостей до ЄРДР відсутні (а.с.4).

Частина 1 ст.214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

Системний аналіз положень ст.ст.214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Положення статті 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).

Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

За відсутності у заявах чи повідомленнях конкретних даних про ознаки кримінального караного діяння вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що не позбавляє заявника права, у разі встановлення вищевказаних ознак, повторно звернутися із належним чином оформленою заявою до відповідного правоохоронного органу, до компетенції якого відноситься розслідування виявленого злочину.

Не зважаючи на те, що ст.214 КПК України прямо не передбачено проведення перевірки щодо змісту заяви, але виходячи з положень ч.5 ст.214 КПК України, змісту таких відомостей має бути надана належна оцінка.

Повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві або повідомленні, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Як вказує заявник у скарзі, викладені у заяві факти не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Дані обставини підтверджуються листом заступника начальника Першого СВ ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 24.09.2019 року щодо відсутності підстав для внесення відомостей до ЄРДР.

ОСОБА_3 вказував на те, що зазначені ним в заяві дії невідомих співробітників правоохоронного органу містять ознаки злочину, передбаченого ст.374 КК України.

Однак, в поданій заяві заявником наводяться виключно власні міркування та припущення з приводу вчинення 13.12.2001 року невідомими особами злочину відносно ОСОБА_3 , застосування насильства та порушення його права на захист під час оформлення зізнання у вчиненні злочину в приміщенні Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області. Так, зокрема, заперечуючи певні обставини кримінальної справи, у якій його засуджено вироком суду, ставить під сумнів результати процесуальних дій під час розслідування у грудні 2001 року, вказуючи, що «явка з повинной» не є цілісним документом, складається з окремих фрагментів, була написана ним під тиском, із застосуванням тортур, погроз, а також під час цього не був присутній захисник і не роз`яснювались його права. При цьому, заявник не вказує конкретних посадових осіб, які могли б вчинити описані ним дії, а злочинність вказаних дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами. А тому зазначене вище не може бути безумовною підставою для внесення відповідних відомостей до ЄРДР, ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування.

Крім того, слід зазначити, що згідно з вироком апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року ОСОБА_3 засуджений за п.п.1, 2, 4, 6, 9, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.194 КК України, із застосуванням ст.70 КК України, до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 14 жовтня 2003 року вищезазначений вирок залишено без змін.

Тому посилання заявника у скарзі за вказаних вище обставин на можливу фальсифікацію доказів його винуватості у вчинення злочинів, за якими його було засуджено, зокрема, письмове зізнання, для написання якого нібито здійснювався незаконний вплив на ОСОБА_3 , порушено його право на захист тощо, не є переконливими з огляду на те, що оцінку належності, допустимості та достовірності всіх доказів згаданої кримінальної справи надано судом у встановленому законом порядку, та вказане судове рішення було предметом перевірки суду вищої інстанції, й набрало законної сили.

В даному контексті також варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Таким чином, незважаючи на те, що заявник ОСОБА_3 вважає заяву від 02.09.2019 року повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (злочину), проте остання за своїм змістом не містить фактичних даних, які вказують на ознаки складу конкретного злочину. А тому таке повідомлення, з огляду на його зміст, в даному випадку не є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що, в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР, про що просить заявник.

Також слід зауважити, що посилання заявника на вимоги ст.214 КПК України, відповідно до якої встановлений порядок внесення відомостей до ЄРДР не пізніше 24 годин після подання заяви, а також відмова у прийнятті та реєстрації заяви про кримінальне правопорушення не допускається, не є підставою для обов`язкового внесення відомостей до ЄРДР, якщо така заява не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки ця норма стосується лише процедури прийняття такої заяви.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, беручи до уваги викладене, а також проаналізувавши наведені у скарзі доводи, оцінивши наявні матеріали у їх сукупності, слідчий суддя дійшов до висновку, що у задоволенні вимог поданої скарги ОСОБА_3 необхідно відмовити в повному обсязі.

Крім того, у скарзі заявник просив поновити пропущений строк на оскарження.

Оскільки ОСОБА_3 відповідь на заяву від 02.09.2019 року отримав поштовою кореспонденцією лише 23.10.2019 року, а тому звертаючись 01.11.2019 року до слідчого судді з даною скаргою, строк, передбачений ч.1 ст.304 КПК України не пропустив, а відтак враховуючи, що ОСОБА_3 є засудженим за вироком суду та перебуває в ДУ «Темнівська виправна колонія №100», тому слідчий суддя в даному випадку вважає, що заявник звернувся за судовим захистом своїх прав в межах строків, передбачених КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 24, 117, 214, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст.303 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1