У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 серпня 2019 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Одесі скаргу захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні №0000373 від 15 липня 2019 року, яка полягає у не вчиненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у передбачений законом строк та на постанову про відмову у задоволенні клопотання,
учасники процесу:
прокурор - ОСОБА_5 ,
захисник - ОСОБА_4
в с т а н о в и в:
Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
До провадження слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надійшла скарга захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні №0000373 від 15 липня 2019 року, яка полягає у не вчиненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у передбачений законом строк та на постанову про відмову у задоволенні клопотання.
В обґрунтування скарги, адвокат посилається на те, що 30.07.2019 року він в інтересах ОСОБА_3 звернувся до прокуратури Одеської області із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 283 п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284КПК України, яке вмотивоване наступним.
Так, 29.12.2014 року, щодо ОСОБА_3 складено повідомлення про підозру вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 368-2 КК України в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000107 від 10.04.2014 року.
21.02.2015 року старший прокурор Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 виніс постанову про виділення матеріалів досудового розслідування стосовно ОСОБА_3 в окреме провадження за №0000207.
27 січня 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_7 , задовольнив скаргу адвоката ОСОБА_4 ; постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_8 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000207 від 21.02.2015 року скасував; зобов`язав прокурора у вказаному кримінальному провадженні, протягом трьох днів, з дня постановлення ухвали вчинити дії визначені в п. 1 ч. 2 ст. 283, ч. 1 ч. 4 ст. 284 КПК України та прийняти постанову про закриття кримінального провадження.
03 квітня 2019 року рішенням колегії суддів Київського апеляційного суду, ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.01.2016 року - залишено без змін.
08.07.2019 року Третя судова палата Касаційного кримінального суду Верховного суду відмовили у відкритті провадження по касаційній скарзі заступника Генерального прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Київського апеляційного суду від 03.04.2019 року.
З урахуванням вище викладеного, захисник стверджує, що є підстави для закриття кримінального провадження так як є рішення суду, що набрало законної сили, і яке на даний час не виконується. 01.08.2019 року прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 виніс постанову про відмову у задоволенні клопотання, з наступних підстав.
Постановою прокурора відділу прокуратури Одеської області від 18.04.2019 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за відсутністю в його діянні складів кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч.ч. 2, 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України.

Крім цього, прокурор відділу прокуратури Одеської області прийняв рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 368-2 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України від 18.03.2019 року.

Рішенням заступника Генерального прокурора України від 03.07.2019 року скасовано постанови про закриття кримінального провадження, і надано вказівки про необхідність встановлення походження коштів ОСОБА_3 та інших осіб на рахунках в іноземних банках, на які накладено арешт, та необхідність надання юридичної оцінки можливим фактам ухилення від сплати податків, легалізації коштів отриманих злочинним шляхом.

У зв`язку із необхідністю виконання вказівок вищестоячого прокурора, у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження - відмовлено. Вказану постанову про відмову у задовленні клопотання, та подальше продовження досудового розслідування захисник вважає незаконним у зв`язку із чим просить слідчого суддю зобов`язати прокурора закрити кримінальне провадження протягом 3-х днів.

Позиція учасників судового розгляду.
Прокурор заперечив проти задоволення скарги, та зазначив, що вимоги скарги не ґрунтуються на законі.
Захисник підтримав скаргу, просив її задовольнити у повному обсязі.

Положення закону, якими керувався слідчий суддя при вирішенні клопотання.
Кримінальний процесуальний кодекс України.
Стаття 5. Дія Кодексу в часі
1. Процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Стаття 303. Рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження
1. На досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником
Стаття 9. Законність
1. Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
2. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
3. Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.
4. У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.
5. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
6. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Стаття 21. Доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень
1. Кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
2. Вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.
3. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
4. Якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.
Стаття 28. Розумні строки
1. Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
2. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
3. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:
1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;
2) поведінка учасників кримінального провадження;
3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
4. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
5. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.
6. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.
Стаття 283. Загальні положення закінчення досудового розслідування
1. Особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.
2. Прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій:
1) закрити кримінальне провадження;
3. Відомості про закінчення досудового розслідування вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Стаття 284. Закриття кримінального провадження та провадження щодо юридичної особи
1. Кримінальне провадження закривається в разі, якщо:
1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення;
2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення;
4) набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою;
Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання слідчому, прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав;
10) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.
4. Про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
Прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті.
5. Рішення прокурора про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного не є перешкодою для продовження досудового розслідування щодо відповідного кримінального правопорушення.
Стаття 217. Об`єднання і виділення матеріалів досудового розслідування
7. Днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше.
Стаття 219. Строки досудового розслідування
1. Строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить:
1) шість місяців - у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку;
2) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості;
3) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Досудове розслідування повинно бути закінчено:
1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;
2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
2. Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати:
1) двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;
2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості;
3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Мотиви, із яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено в задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником».

Згідно зі ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження: верховенство права; законність; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; розумність строків.

Порядок кримінального провадження регулюється виключно кримінальним процесуальним кодексом України.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В той же час, під час розгляду скарги слідчим суддею в межах повноважень, встановлені суттєві порушення кримінального процесуального закону, які полягають в наступному.

В рамках кримінального провадження №0000107 від 10.04.2014 року щодо ОСОБА_3 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 368-2 КК України.

В подальшому матеріали щодо підозрюваного ОСОБА_3 були виділені в окреме провадження №0000207 від 21.02.2015 року; та в окреме провадження №0000373 від 15.07.2019 року.

27 січня 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_7 зобов`язав прокурора у кримінальному провадженні№0000207 від 21.02.2015 року, протягом трьох днів, з дня постановлення ухвали вчинити дії визначені в п. 1 ч. 2 ст. 283, ч. 1 ч. 4 ст. 284 КПК України та прийняти постанову про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_3 . Вказана ухвала набрала законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КПК України, вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини та Верховного суду, однією із основних складових верховенства права є принцип правової визначеності, відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Той факт, що після винесення остаточного рішення суду, зі сторони правоохоронних органів вчиняються дії направлені на ухилення від виконання такого рішення, свідчить про суттєве порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Так, слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру щодо ОСОБА_3 складено 29 грудня 2014 року.

Відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження. Прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру закрити кримінальне провадження або звернутися до суду з обвинувальним актом.

Законом встановлені імперативні випадки закриття кримінального провадження прокурором в тому числі, у разі якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

Відповідно до вимог ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Кримінальним процесуальним кодексом не роз`яснено термін "найкоротший строк". Відповідно до системного тлумачення норм чинного законодавства, найкоротший строк полягає у наданні найменшого часу уповноваженій особі для розгляду та прийняття об`єктивного рішення по справі, і такий строк не повинен обраховуватися роками.

Так, відповідно до Рішення Конституційного Суду № 1-р/2019 від 26.02.2019, статтю 368-2 Закону України про кримінальну відповідальність - визнано такою, що не відповідає Конституції України.

Варто зазначити, що строк притягнення особи до кримінальної відповідальності обраховується із дня повідомлення особі про підозру, так як саме з цього часу, Законом передбачені суттєві обмеження її прав та свобод, та саме з цього часу в неї виникають процесуальні обов`язки, регламентовані Кримінальним процесуальним Кодексом.

З грудня 2014 року, ОСОБА_3 притягається до кримінальної відповідальності та його права і свободи обмежуються так як щодо нього застосовані заходи забезпечення кримінального провадження. З лютого 2019 року, діяння, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 декриміналізовано на підставі Рішення Конституційного Суду. Продовження досудового розслідування щодо особи, підозрюваної за вчинення злочину, відповідальність за який скасована є грубим порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України, Конституції України, суперечить загальним засадам кримінального провадження і вказує на свавільність і незаконність дій сторони обвинувачення.

При розгляді вказаної скарги, слідчий суддя також взяв до уваги, що рішенням заступника Генерального прокурора України від 03.07.2019 року скасовано постанови про закриття кримінального провадження, і надано вказівки про необхідність встановлення походження коштів ОСОБА_3 та інших осіб на рахунках в іноземних банках, на які накладено арешт, та необхідність надання юридичної оцінки можливим фактам ухилення від сплати податків, легалізації коштів отриманих злочинним шляхом.

В той же час, таке обґрунтування не може слугувати підставою для подальшого незаконного продовження кримінального провадження з огляду на наступне.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про вчинене кримінальне правопорушення, а не про імовірне його вчинення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Проведення розслідування за відсутності ознак злочину є прямим порушенням вимог ст. 214 КПК України. Крім цього, надання юридичної оцінки щодо можливих фактів ухилення від сплати податків, не повинно відбуватися в рамках розслідування кримінального провадження за ознаками злочину, карність за який скасована рішенням Конституційного Суду України, вказані обставини вказують на недопустимі зловживання зі сторони правоохоронного органу.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і справедливим судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розумність тривалості провадження повинна оцінюватись у світлі обставин справи та з огляду на такі критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних державних органів, а також важливість справи для заявника. Суд також вимагає від державних органів, що розслідують справи, особливої сумлінності, щоб судочинство було здійснено невідкладно («Пелісьє і Сассі проти Франції», «Паскал проти України», «Вітрук проти України», «Іванов проти України», «Торопов проти України», «Нахманович проти Росії» та інші).
Постанова прокурора про відмову у закриття кримінального провадження є необґрунтованою, прийнятою з грубими порушеннями норм чинного законодавства. Слідчий суддя не вбачає потреби у повторному дослідженні усіх матеріалів кримінального провадження, оцінку яким уже надав уповноважений склад суду, і рішення якого набрало законної сили у встановленому законом порядку.
Однак, додатково варто звернути на той факт, що на момент ухвалення рішення слідим суддею Солом`янського районного суду м. Києва, кримінальне провадження №0000207 розслідувалось більше року, при цьому рішень про продовження строку досудового розслідування як по кримінальному провадженню №0000107, так й по виділеному в окреме провадження 21.02.2015 року №0000207 не приймалося. Кримінальне провадження в якому, на даний час, оскаржують недотримання розумних строків, також є виділеним із кримінального провадження №0000107, в якому і було пред`явлене перше повідомлення про підозру.
Сторона обвинувачення при розслідуванні даного кримінального провадження допустила невиправдані зволікання щодо встановлення усіх обставин вчиненого діяння, не вжила необхідних і достатніх заходів для проведення досудового розслідування у передбачений законом строк, чим допустила грубі порушення прав і свобод осіб, яких стосувалося таке кримінальне провадження.
Згідно з практики Європейського суду з прав людини, зокрема (рішення Європейського суду з прав людини від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України»), у кримінальних справах «розумний строк», передбачений статтею 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення; це може статись як до моменту розгляду справи в суді, так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена, що проти неї висунуте обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато попереднє слідство (досудове розслідування). У практиці Європейського суду з прав людини таким обвинуваченням визнається арешт, офіційне повідомлення про намір переслідувати у кримінальному порядку, а також початок попереднього розслідування (рішення Європейського суду з прав людини від 27.06.1968 по справі Wemhoff, P. 26; рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 по справі Neumeiser, Р 41; рішення Європейського суду з прав людини від 16.07.1974 по справі Ringesein, P.45).
Відповідно до ч. 5 ст. 28 КПК України кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.
Закриття провадження в зв`язку з недотриманням розумних строків прямо не передбачено ст. 284 КПК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Положення ч. 5 ст. 28 КПК України узгоджуються з вимогами п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України щодо закриття провадження в разі закінчення строків досудового розслідування, та п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, якщо під час досудового розслідування встановлена відсутність складу кримінального правопорушення.
За таких обставин, дотримуючись загальних засад кримінального судочинства, передбачених ч. 1 ст. 7 КПК України, закриття кримінального провадження в зв`язку з недотриманням розумних строків розслідування є дієвим захистом прав особи, з метою припинення та недопущення в подальшому їх порушення.
Враховуючи вище викладене, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що скарга на недотримання розумних строків у кримінальному провадженні є обґрунтованою та відповідає вимогам чинного Кримінального процесуального кодексу України.
Беручи до уваги допущені грубі порушення зі сторони органу досудового розслідування, які вже були предметом судового розгляду, невиконання ст. ст. 3, 8, 62 Конституції України, які є нормами прямої дії, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 7, 9, 17, 21, 22, 24, 28 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 7, 219, 283-284, 303, 306, 318-380 КПК України, -
у х в а л и в :
Скаргу захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні №0000373 від 15 липня 2019 року, яка полягає у не вчиненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у передбачений законом строк та на постанову про відмову у задоволенні клопотання - задовольнити.
Постанову прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000373 від 15.07.2019 року - скасувати.
Зобов`язати процесуального керівника у кримінальному провадженні №0000373 від 15.07.2019 року закрити кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368-2 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Встановити процесуальний строк протягом трьох днів, з дня постановлення ухвали слідчого судді, для прийняття постанови про закриття кримінального провадження №0000373 від 15.07.2019 року за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368-2 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1 .
22.08.2019