Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/3519/19
н/п 1-кп/490/301/2019
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000148, внесеному 24.07.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Єрмолівка, Баштанського району, Миколаївської області, неодруженого, раніше не судимого, з вищою освітою, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

10.09.2013 року громадянин України ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України з командиром військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2013 року № 192 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, призначений на посаду водія кулеметного взводу роти вогневої підтримки і аеромобільно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 та поставлений на всі види забезпечення.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2013 року № 154-ПМ солдата ОСОБА_4 , призначено на посаду водія зенітного ракетного взводу аеромобільно-десантного батальйону військової частин НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Зброїних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Зброїних Сил України, ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2, ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначають статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями та інструкціями; неухильно виконувати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ та своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановленні розпорядком (розкладам занять); дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Про порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення вчасно на службу без поважних причин останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього обов`язки.

Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом вчинив порушення порядку проходження військової служби.

Проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 11.09.2014 року по 15.09.2014 року солдат ОСОБА_4 перебував на амбулаторному лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 із діагнозом: «Хронічний гастродуоденіт, загамтрення».

У подальшому з 17.09.2014 року по 13.10.2014 року солдат ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Міської лікарні швидкої медичної допомоги з діагнозом «Грижа диску L-S».

14.10.2014 року о 08 год. 00 хв. будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно на військову службу з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 та перебував поза її межами за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

11.04.2019 року солдат ОСОБА_4 , добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби та приступив до виконання службових обов`язків за військової служби.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу військовослужбовцем (крім строкової служби), тривалістю понад один місяць, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 провину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та пояснив, що з вересня 2014 року приступив за контрактом до військової служби в ЗСУ. Обвинувачений показав суду, що до серпня 2014 року перебував у зоні проведення АТО у Луганській та Донецькій областях, після чого проходив амбулаторне та стаціонарне лікування. ОСОБА_4 зазначив, що 14.10.2014 року не з`явився для проходження служби через складний емоційний стан, перебуваючи до квітня 2016 року за місцем свого мешкання, коли 11.04.2019 року з`явився до ВЧ НОМЕР_1 для подальшого несення служби. Просив суд строго його не карати, щиро покаявся у скоєному, зазначив, що зробив для себе належні висновки.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і ОСОБА_4 винуватий у його вчиненні, так як він не з`явився вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), тривалістю понад один місяць.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, має постійне місце мешкання, характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, приходить до висновку про необхідність призначити ОСОБА_4 , покарання у вигляді позбавлення волі, із застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від реального відбуття покарання з випробуванням, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Крім того, суд вважає необхідним, у зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, на підставі вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженню не заявлений.
Речові докази у справі відсутні.
Витрати на залучення експертів для проведення експертиз відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370- 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2-х (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 1 (один) рік.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1