ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/918/19
Категорія ч.3 ст.185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 січня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
03 лютого 2006 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст.263 КК України до позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
06 травня 2008 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст.263 КК України до позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
11 липня 2008 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст.309 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 1 місць. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки 6 місяців;
26 травня 2015 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком 3 роки;
15 жовтня 2015 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підстав ч.4 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 7 місяців. Ухвалою Вільнянського районного суду від 18 липня 2017 року умовно-достроково звільнений від відбування покарання. Невідбутий строк покарання становить 1 рік 16 днів,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
Застосовано відносно засудженого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до набрання вироком законної сили.
Засудженого ОСОБА_7 взято під варту негайно в залі суду.
Строк тримання під вартою та строк відбування покарання ухвалено відраховувати з 29 січня 2019 року з 12 год. 00 хв.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 16 жовтня 2018 року в першій половині дня, знаходячись біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , обвинувачений ОСОБА_7 зайшов на територію вищевказаного домоволодіння. Впевнившись, що в будинку нікого немає, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, керуючись корисливим мотивом, шляхом демонтажу віконної рами, проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав мультиварку марки «Elenberg», модель МС5511В, в корпусі сріблястого кольору з чорною кришкою, вартістю 850 гривень, яка належала ОСОБА_10 , після чого з місця події зник і розпорядився викраденим майном, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні не оскаржуючи вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає вирок незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що призначаючи покарання нижче від найнижчої межі, судом порушено вимоги ст.69 КК України щодо визначення обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, не враховано в достатній мірі особу обвинуваченого. Судом формально віднесено до обставин, що пом`якшують покарання, задовільну характеристику, щире каяття, відшкодування матеріальних збитків потерпілому та незначним розміром завданої шкоди. Прокурор вважає, що жодних обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, судом не встановлено.

Просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу процесуального прокурора; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно до вимог ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України визнав повністю, погодився з обсягом і кваліфікацією вчиненого, щиросердно розкаявся і надав пояснення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів, вважає призначення обвинуваченому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, є безпідставним та необґрунтованим, у зв`язку з чим, на підставі ст.ст.407, 409, 413-414 КПК України, вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку відповідно до вимог ст.420 КПК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до Постанови Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7, 24.10.2003, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги КПК України стосовно призначення покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , із застосуванням положень ст.69 КК України судом першої інстанції хоча і зазначені обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, а також відомості щодо особи обвинуваченого, однак мотиви суду в частині можливості призначення обвинуваченому покарання більш м`якого виду ніж передбачено санкцією ч.3 ст.185 КК України, на переконання колегії суддів є неналежними і недостатніми для прийняття такого рішення, що призвело до призначення покарання, яке за своєю м`якістю не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини Кодексу за цей злочин.

Призначаючи покарання із застосуванням ст.69 КК України, суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його поведінку після скоєння злочину, а саме те, що він визнав себе винним та надав слідству та суду послідовні свідчення, шкоду потерпілому відшкодував, а також незначний розмір завданої злочином шкоди, що на думку суду суттєво зменшує ступень суспільної небезпечності обвинуваченого та скоєного ним протиправного діяння.

Разом з колегія суддів не може погодитись із висновками суду в цій частині. Судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_7 , неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, за які його суд на підставі ст.75 КК України звільняв від відбування покарання з випробуванням, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої право слухняної поведінки у суспільстві, знову вчинив умисний корисливий злочин. Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість застосування положення ст.75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 .

На думку колегії суддів, вказані судом обставини не свідчать про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого ним злочину.

Колегія суддів вважає доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі слушними та такими, що заслуговують на увагу. Так, колегія суддів погоджується з тим, що наявність задовільної характеристики та щире каяття, в даному випадку є лише формальними обставинами, які пом`якшують покарання, оскільки перше є обставиною, що характеризує особу винного. Друга обставина щире каяття, з урахуванням всіх обставин справи та наявності беззаперечних доказів вини обвинуваченого, є лише визнанням його вини, однак останній не засуджував свою поведінку та не висловлював жаль з приводу вчиненого. Крім того, судом необґрунтовано визнано обставину, що пом`якшує покарання, відшкодування матеріальних збитків, оскільки фактично обвинувачений особисто не відшкодовував завдані збитки, а майно потерпілому повернуто працівниками поліції під час досудового розслідування. Також безпідставними є висновки суду щодо незначного розміру шкоди, заподіяної потерпілому, оскільки її розмір був істотним для притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, оскільки з матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи раніше судимою особою, вчинив корисливий злочин з проникненням у житло, через 2 місяці після закінчення невідбутої частини покарання за попереднім вироком, такі обставини характеризують його особистість, як таку, що не бажає стати на шлях виправлення тому апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання внаслідок м`якості.

За результатами апеляційного розгляду судова колегія в частині призначення покарання ухвалює новий вирок, яким призначає покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України. При визначенні розміру покарання судова колегія приймає до уваги, обставини встановлені судом першої інстанції, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину - як обставини, які пом`якшують покарання; ОСОБА_7 раніше судимий, характеризується за місцем проживання задовільно, не працевлаштований, не одружений, на обліку у лікарів не перебуває; і вважає доцільним призначити ОСОБА_7 покарання в мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч.3 ст.185 КК України.

За таких обставин вирок суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України підлягає скасуванню.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , задовольнити.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 січня 2019 року, щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4