Постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 144/89/19
провадження № 51-3724 км 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_6 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 5 квітня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000422, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та мешкає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом обставини
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 5 квітня 2019 року задоволено клопотання потерпілого ОСОБА_8 .
Кримінальне провадження, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000422, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК закрито.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року відмовлено заступнику прокурора Вінницької області ОСОБА_9 у задоволенні апеляційної скарги та ухвала Гайсинського районного суду Вінницької області від 5 квітня 2019 року залишена без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвали місцевого та апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вказує, що відповідно до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально процесуального кодексу України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», який набрав законної сили 11 січня 2019 року, починаючи з 11 січня 2019 року кримінальні провадження за ст. 185 КК України не відносяться до кримінальних проваджень приватного обвинувачення та можуть бути закриті, якщо заява потерпілого надійшла до 11 січня 2019 року.
Вважає, що суд апеляційної інстанції, порушивши вимоги ст. 419 КПК, не навів мотивів на спростування доводів апеляційної скарги. Зазначає, що судом апеляційної інстанції були допущені істотні порушення ст. 2, ст. 5, ст. 9, ч. 1 ст. 477 КПК.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора та просила її задовольнити.
Мотиви Суду
Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.
Положеннями ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:
1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;
2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність;
3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з вимогами ст. 477 КПК, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених кримінальним законом.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК 16 грудня 2018 року, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000422 16 грудня 2018 року, тобто на час дії КПК у редакції чинній до 10 січня 2019 року. Обвинувачення пред`явлено ОСОБА_7 23 січня 2019 року, тобто на час дії КПК у редакції чинній після10 січня 2019 року. Обвинувальний акт надійшов до суду першої інстанції 25 січня 2019 року, 5 квітня 2019 року судом проведено підготовче судове засідання, в ході якого потерпілим ОСОБА_8 подано заяву про відмову від обвинувачення та закриття кримінального провадження.
Постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження, суд першої інстанції керувався тим, що потерпілий подав заяву про відмову від обвинувачення у зв`язку з примиренням з обвинуваченим, який є його рідним внуком, та закриття кримінального провадження, яке відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК (у редакції, чинній до 10 січня 2019 року) належало до таких, що здійснюються у формі приватного обвинувачення.
Апеляційний суд, залишаючи ухвалу місцевого суду без змін, виходив з того, що для визначення того, який саме закон мав застосовуватись потрібно взяти до уваги ст. 4 КК, у якій зазначено, що злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Положенням п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК (у редакції, чинній до 10 січня 2019 року) було визначено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого, в тому числі, й ст. 185 КК, якщо воно вчинене іншим близьким родичем чи членом сім`ї потерпілого.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК близькими родичами є, в тому числі, дід та внук.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розпочато на підставі заяви потерпілого ОСОБА_8 , який є дідом обвинуваченого.
Законом України від 6 грудня 2017 року № 2227-VIII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», який набрав чинності 11 січня 2019 року, внесено зміни до КПК та виключено п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК, які набули чинності 11 січня 2019 року.
Загальне правило щодо дії кримінального процесуального закону в часі відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК передбачає, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Суд першої інстанції закрив дане кримінальне провадження, розпочате за процедурою приватного обвинувачення, при тому, що на момент подачі до суду 5 квітня 2019 року заяви потерпілого про відмову від обвинувачення, таке кримінальне правопорушення було виключено з обсягу поняття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Колегія суддів доходить висновку про правомірність закриття судом першої інстанції цього кримінального провадження, виходячи з такого.
Відповідно до рішення Конституційного Суду № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Враховуючи зазначене, у разі початку досудового розслідування у формі приватного обвинувачення, якщо потерпілий не підтримав обвинувачення та звернувся до суду із заявою про відмову від обвинувачення, воно має бути закінчено з дотриманням норм, що стосуються особливостей розгляду справ приватного обвинувачення.Такий підхід відповідатиме принципу правової визначеності та правової передбачуваності як складовим принципу верховенства права, необхідних для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005). Крім того, згідно із принципом правової визначеності як одним із елементів принципу верховенства права, обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустимі, зокрема, за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, якими встановлюються такі обмеження (Рішення Великої палати Конституційного Суду України від 21 грудня 2017 року № 3-р/2017).
Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд у відповідності з приписами ст. 419 КПКнадав їм належну оцінку та ухвалив рішення, яким залишив ухвалу місцевого суду без змін.

За таких обставин, касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Істотних порушень норм процесуального права, які б призводили до скасування оскаржуваних ухвал, судом касаційної інстанції не встановлено, а тому касаційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 5 квітня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року залишити без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3