Справа №201/5724/19
Провадження №1-кс/201/3150/2019
У Х В А Л А
іменем України

24 травня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Дніпропетровської області, яка полягає у не поверненні тимчасово вилученого майна, вилученого в межах кримінального провадження №0001253,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Дніпропетровської області, яка полягає у не поверненні тимчасово вилученого майна, вилученого в межах кримінального провадження №0001253, в якій просить зобовязати слідчого повернути заявникові належне йому майно, виявлене і вилучене в ході обшуку, проведеного 13 травня 2019 року.

В обґрунтування скарги зазначає, що прокурором було не здійснено ряд обов`язкових процесуальних дій під час проведення обшуку, що призвело до порушення його прав та інтересів як особи, у якої внаслідок обшуку було тимчасово вилучено майно.

Заявник в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату повідомлений належним чином, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дане клопотання без участі заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ньому в розумні строки

Від прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 до суду надійшли заперечення на скаргу, в яких останній зазначив, що після обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ним було подано до суду клопотання про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку 13 травня 2019 року за вищевказаною адресою, яке ухвалою слідчого судді від 15 травня 2019 року було задоволено.

Слідчий суддя, вивчивши доводи клопотання та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного правового висновку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України, подані заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Частина 2 ст. 167 КПК України містить перелік майна, яке може бути тимчасово вилученим. До такого майна законодавець зокрема відніс речі, документи, гроші тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно з приписом ч.2 ст.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Системний аналіз норм КПК України дає підстави вважати, що вилучене під час обшуку майно є тимчасово вилученим майном, яке при наявності передбачених ст. 98 КПК України ознак може бути визнано речовим доказом або на яке, при наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав, ухвалою слідчого судді може бути накладено арешт.

Однак, навіть при наявності ознак, зазначених у ст. 98 КПК України, які дають підстави вважати тимчасово вилучене майно речовим доказом, відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України вказане майно повинно бути якнайшвидше повернуте володільцю, а підставою для збереження вказаного майна в органі досудового слідства може бути лише ухвала слідчого судді, винесена за результатами розгляду клопотань про тимчасовий доступ до речей і документів або про арешт майна.

Як видно з матеріалів справи, в провадженні прокуратури Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження №0001253 від 26 травня 2017 року, за ст. 356, ч.3 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України,.

Під час досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді 16 квітня 2019 року проведено обшук у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті якого виявлено та вилучено майно.

Також встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року на все вилучене під час обшуку майно, накладено арешт.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Отже, як встановлено слідчим суддею, на речі, щодо яких ставиться питання про повернення, накладено арешт ухвалою слідчого судді, а тому вони можуть бути майном, здобутим в результаті вчинення кримінального правопорушення. Отже, вони є фактично речовими доказами і можуть (але не повинні виключно) зберігатися при матеріалах кримінального провадження.

За правилами ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Отже, на цей час не встановлено жодної з підстав для повернення тимчасово вилученого майна, а тому, речі поверненню заявникові не підлягають.

З урахуванням викладеного, скарга не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 28,107,110, 169, 170, 174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Дніпропетровської області, яка полягає у не поверненні тимчасово вилученого майна, вилученого в межах кримінального провадження №0001253 відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1