справа №619/3993/18
провадження №1-кп/619/139/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000248 від 18.02.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився с. Великі Бучки Сахновщинського району Харківської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Сахновщинського районного суду Харківської області від 10.10.2013 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України до чотирьох років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на два роки; за вироком Сахновщинського районного суду Харківської області від 01.12.2014 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 186 КК України до чотирьох років двох місяців позбавлення волі; за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.07.2018 за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
17 лютого 2018 року приблизно о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи біля огородженої парканом території домоволодіння АДРЕСА_2 , маючи та реалізуючи свій прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, переліз через огорожу зазначеного домоволодіння та підійшов до одноповерхового двокімнатного будинку, який потерпілий ОСОБА_6 використовує як дачу. Після чого ОСОБА_3 ліктьовим суглобом правої руки розбив скло вікна будинку, від чого у вікні, яке веде до кухні, утворився отвір, через який ОСОБА_3 проник до приміщення будинку, де продовжуючи реалізовувати свій прямий умисел на таємне заволодіння чужим майном в період часу приблизно з 22 години 00 хвилин 17 лютого 2018 року по 12 годину 00 хвилин 18 лютого 2018 року, з різних кімнат приміщення будинку зібрав майно, а саме: електричну духовку марки «Asel» моделі «FСАТТ23» вартістю 420 грн., тепловентилятор марки «Warmer» вартістю 100 грн., праску марки «Eurotec» моделі «EU-5542» вартістю 300 грн. та вироби з металу, які втратили своє побутове призначення, загальною вагою 65 кг 950 гр. вартістю 362 грн. 73 коп., яке переніс до кухні і склав біля раніше розбитого вікна, тим самим, підготувавши зазначене майно для таємного заволодіння, здійснення якого планувалося у вечірній час доби 18 лютого 2018 року шляхом винесення з території домоволодіння АДРЕСА_2 . Однак ОСОБА_3 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, тобто не виніс раніше приготоване майно з території домоволодіння, оскільки був виявлений в приміщенні домоволодіння АДРЕСА_2 та о 13 годині 00 хвилин 18 лютого 2018 року затриманий працівниками Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Проте у разі доведення свого умислу до кінця заподіяв би потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №4542/4573-4577 від 22.03.2018, на загальну суму 1182 грн. 73 коп.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, суд кваліфікує за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочину, так як це зазначено вище.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.

Враховуючи, що дане кримінальне провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 обвинувачення та доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу обвинуваченим не заявлялося.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

При вирішенні питання про вид і міру покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 66 КК України, визнає обставиною, яка пом`якшує його покарання, щире каяття обвинуваченого в судовому засіданні, яке було дієвим, а саме він просив вибачення за скоєння вищевказаного злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак з 2013 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу хронічного алкоголізму, характеризується посередньо.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, його наслідки, а також особу обвинуваченого.

За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, яка пом`якшує покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної частини вищевказаної статті.

При вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати ОСОБА_3 при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд дійшов висновку про застосування принципу часткового складання призначених покарань з застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 68 КК України при призначенні покарання за незакінчений злочин суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця. За вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи, що злочин, скоєний обвинуваченим ОСОБА_3 передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, являється незакінченим, строк покарання не може перевищувати двох третин максимального строку.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_6 не заявлено.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 124, 126 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 липня 2018 року частково приєднати невідбуту частину покарання та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.

Обрати ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 04 жовтня 2019 року. Зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання за даним вироком строк відбування ним покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.07.2018 року - з 22 квітня 2018 року.

Речові докази у справі: мобільний телефон «Samsung» з сім-карткою ПрАТ Київстар», який належить ОСОБА_3 і знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області, - повернути власнику; електричну духовку марки «Asel» моделі «FСАТТ23», тепловентилятор марки «Warmer», праску марки «Eurotec» моделі «EU-5542», електричну духовку «Харків-М» у неробочому стані, вироби з металу від печі для твердого опалення (плита, дві конфорки, дві двері, один колосник, решітка, два металевих кутка), які знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області повернути потерпілому ОСОБА_6 , як власнику майна.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави понесені судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 858 грн.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, Особи, які приймають участь у справі, але не були присутні при оголошенні вироку, мають право оскаржити вирок у той же строк з моменту отримання копії вироку.
Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору та обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку.

Суддя ОСОБА_1