П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року
м. Київ

справа № 572/1512/17

провадження № 51-1297 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 року стосовно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Рівненський апеляційний суд 29 січня 2019 року вирок суду першої інстанції скасував у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалив новий, яким ОСОБА_7 засудив за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
За вироком апеляційного суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 30 жовтня 2016 року приблизно о 17.10, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat В5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , і рухаючись на вул. Центральній у смт Клесів Сарненського району Рівненської області, порушив вимоги пунктів 2.3б, 2.9а, 10.1, 12.2, 12.3, 12.4, 13.1, 13.3, 14.2в Правил дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем «Nissan Теаnа», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобілем «Jeep Cherokee», без реєстраційного номера. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Jeep Cherokee» ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленим стосовно ОСОБА_7 рішенням суду апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить його скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги всіх пом`якшуючих обставин, зокрема того, що він повністю визнав вину, має на утриманні малолітню доньку, за місцем проживання характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, частково відшкодував потерпілому збитки та готовий й надалі виплачувати кошти, а також його молодий вік і стан здоров`я. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ч. 4 ст. 403 КПК України прийняв до розгляду доповнення прокурора до апеляційної скарги поза межами строку на апеляційне оскарження та безпосередньо докази не дослідив, натомість в порушення вимог процесуального закону ухвалив новий вирок, належним чином не вмотивувавши своїх висновків.
Позиції учасників судового провадження

Захисник і засуджений підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника і просив залишити без зміни ухвалений стосовно ОСОБА_7 вирок.

Потерпілий та його представник просили відмовити в задоволенні касаційної скарги захисника, вирок апеляційного суду залишити без зміни.

Мотиви Суду

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_6 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого ОСОБА_7 внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й розміру покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, наявність обставин, що пом`якшують покарання, - притягнення до кримінальної відповідальності вперше та перебування на утриманні малолітньої дитини, а також дані про особу винного та позицію потерпілого, який наполягав на реальному позбавленні волі.

Водночас, суд апеляційної інстанції не встановив даних, які б свідчили про сприяння ОСОБА_7 розкриттю злочину.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в касаційній скарзі захисника, Суд не знаходить.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвалений вирок відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Доводи захисника про порушення, допущене судом апеляційної інстанції при прийнятті доповнень прокурора до апеляційної скарги, також не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.
Як убачається зі справи, прокурор вперше звернувся з апеляційною скаргою в межах строку апеляційного оскарження 18 травня 2018 року, просив ухвалити новий вирок, не погоджуючись зі звільненням ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

На виконання ухвали судді апеляційного суду про усунення недоліків прокурор подав в межах наданого строку нову апеляційну скаргу з аналогічним проханням.

Після відкриття апеляційного провадження прокурор подав доповнення до апеляційної скарги, в яких не містилось змін, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого. В цих доповненнях прокурор також висловив незгоду із застосуванням до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України та просив ухвалити через це новий вирок.

Тобто суд апеляційної інстанцій дотримався вимог ст. 403 КПК України.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3