ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 629/3373/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2144/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі інших учасників, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 03 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.03.2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 24.11.2017 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.05.2018 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, засуджений направлений для відбування покарання,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.11.2017 року у виді 1 місяця позбавлення волі, та остаточно призначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць.
Визначено, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 слід відраховувати з 13.06.2018 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на проведення товарознавчої експертизи № 2376 від 08.06.2018 року у розмірі 429 гривень 00 копійок.
Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

ОСОБА_7 визнаний винним судом та засуджений за те, що він:

16.05.2018 року о 15 годині 00 хвилини,перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився в квартирі ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , де, побачивши в одній із кімнат квартири належний останньому спортивний велосипед, у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливого мотиву з метою наживи, повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з квартири велосипед «ALTATRE Kontrur G 2002», вартістю 1394,70 грн., який належав ОСОБА_8 . З викраденим з місця вчинення злочину зник, розпорядившись на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1394 грн. 70 коп.
Вказані дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений просить вирок змінити у частині призначеного покарання та застосувати до нього положення ст. 69 КК України, при цьому посилається на те, що він щиро розкаявся у скоєному та просить дати йому шанс на виправлення.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленими про розгляд апеляційної скарги, у судове засідання не з`явилися, заяв, які б перешкоджали подальшому розгляду справи, від них не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Відповідно до ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Зокрема, суд врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до злочину середньої тяжкості, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність усіх фактичних обставин, які його характеризують: обстановку і спосіб злочинного діяння, вартість викраденого майна, факт відшкодування шкоди потерпілому, дані, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, з 2013 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу залежності від алкоголю, не одружений, дітей не має, проживає за постійним місцем проживання, характеризується негативно.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України визнано щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, судом першої інстанції вже враховано ті обставини, на які посилається обвинувачений як на підстави для призначення йому менш суворого покарання.

Враховуючи викладене, а також конкретні обставини по справі - небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення, а також те, що він належних висновків для себе не зробив, після постановлення вироку, але до повного його відбуття через незначний проміжок часу знов вчинив кримінальне правопорушення, діяв повторно, умисно, з корисливих мотивів, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції доцільно дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо лише в місцях позбавлення волі і призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає, оскільки визнані судом обставини, що пом`якшують покарання, не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Так, відповідно до вимог ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказаний злочин скоєно обвинуваченим ОСОБА_7 16.05.2018 року, тобто після постановлення попереднього вироку Лозівським міськрайонним судом Харківської області 24.11.2017 року, однак покарання він відбув 13.06.2019 року, що підтверджується інформацією, наданою начальником Державної установи «Первомайська виправна колонія (№117)».
Відтак, застосування положень ст.71 КК України на час постановлення даної ухвали є зайвим.
Вказані обставини відповідно до ст.409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

На підставі ч.2 ст.404 КПК України вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 03 2019 року, постановлений щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України, - змінити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково.

Виключити з вказаного вироку вказівку на призначення покарання ОСОБА_7 на підставі ст. 71 КК України у відповідності до якої йому, до призначеного покарання частково було приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 11 2017 року у виді 1 місяця позбавлення волі, та остаточно було в результаті цього, призначено покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного його затримання в порядку виконання вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області 20 03 2019 року.

В решті вищевказаний вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ____________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4