КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/2424/2019 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 121 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року у кримінальному провадженні № 0006295 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ясинівці Золочівського району Львівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, востаннє 28 травня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, звільнений 06 квітня 2018 року у зв`язку з відбуттям покарання,
за участю: прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 та стягнуто з ОСОБА_7 на її користь 7 226 грн. 10 коп. матеріальної шкоди та 500 000 грн. моральної шкоди.

Судом також вирішені питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин. Так, 30 червня 2018 року близько 12 години до приміщення квартири АДРЕСА_3 прийшов ОСОБА_7 , який мав при собі дерев`яну палицю і тримав її в руках. У вказаній квартирі в цей час знаходився ОСОБА_11 та між ними виникла сварка, під час якої у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .
Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 , керуючись мотивом злості, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю ОСОБА_11 , підійшов до потерпілого та умисно завдав йому два удари по голові дерев`яною палицею, після чого з місця вчинення злочину пішов.
Внаслідок дій ОСОБА_7 ОСОБА_11 отримав низку тілесних ушкоджень, в тому числі і тяжке тілесне ушкодження, що спричинило його смерть, а саме у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з ушкодженням м`яких тканин голови, переломом кісток склепіння черепа, крововиливами над та під оболонки та у речовину головного мозку, що привело до розвитку набряку-набухання головного мозку з вторинними порушеннями мозкового кровообігу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення, призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, від відбування якого звільнити на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки. Цивільний позов потерпілої задовольнити частково, лише в частині стягнення матеріальної шкоди та відмовити у стягненні моральної шкоди.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує, що суд необґрунтовано призначив обвинуваченому за вчинений ним злочин максимальне покарання у виді позбавлення волі, безпідставно не врахував обставини, які істотно пом`якшують покарання, зокрема, визнання вини та вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними та аморальними діями потерпілого. У вироку суд виклав об`єктивну сторону злочинів, передбачених ст.ст. 118, 124 КК України, але сторона захисту не оспорювала правову кваліфікацію діяння ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України і вказувала лише на наявність обставини, передбаченої п. 7 ч. 1 ст. 66 КК України, яка пом`якшує покарання. Зокрема, обвинувачений показав в суді, що погрози ножем з боку ОСОБА_11 тривали декілька днів до події злочину і саме тому з цього часу ОСОБА_7 ходив з палицею для самозахисту, при цьому йому достеменно не було відомо зранку 30 червня 2018 року куди пішов потерпілий, отже висновок суду про те, що погрози ОСОБА_11 розлютили обвинуваченого і тому він пішов додому з метою завдати йому тяжких тілесних ушкоджень не відповідає дійсності. За показаннями обвинуваченого, коли він повернувся додому, ОСОБА_12 знаходився в дитячій кімнаті, ніж лежав перед ним на столі, а коли він зайшов в кімнату, потерпілий взяв ніж у праву руху і зробив крок вперед, ображав обвинуваченого та погрожував, тому ОСОБА_7 вдарив декілька разів потерпілого палицею по голові, після чого пішов із квартири.

Захисник звертає увагу на показання потерпілої ОСОБА_10 в суді про те, що конфлікт між її сином та ОСОБА_7 розпочався ще за декілька днів і саме її син сказав, що вб`є обвинуваченого; показання свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що бачив у ОСОБА_14 великий ніж за поясом; показання свідка ОСОБА_15 про те, що вона бачила біля машини поліції на землі ніж та дубинку; показання свідка ОСОБА_16 , який повідомив, що 29 червня 2018 року у вечірній час на автостоянку, де працював ОСОБА_7 , приходив ОСОБА_11 та погрожував ОСОБА_7 ножем, після чого обвинувачений ходив з палицею для самозахисту; показання свідка ОСОБА_17 , який охарактеризував потерпілого негативно та повідомив, що ОСОБА_11 причетний до кримінальних правопорушень. Такі показання потерпілої та свідків, як зазначає апелянт, дають підстави для висновку про те, що потерпілим ОСОБА_11 були скоєні дії аморального та протиправного характеру (аморального по відношенню до малолітньої сестри ОСОБА_18 , 2006 року народження, в присутності якої ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного або наркотичного спяніння, переглядав порносайти, а протиправні відносно самого обвинуваченого).

Захисник вважає, що обставинами, які помякшують покарання, є: повне визнання обвинуваченим вини, а саме те, що ОСОБА_7 визнав, що наніс потерпілому два удари в область голови; вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірнити та аморальнми діями потерпілого, і такі обставини являються достатніми для застосування судом положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Крім того, за позицією захисника потерпіла не обґрунтуваларозмір моральної шкоди, завданої їй обвинуваченим, не сплатила судовий збір у розмірі 1 % від заявленої суми, обвинувачений не визнає цивільний позов потерпілої в цій частині, а тому у суду не було підстав для його задоволення.

В апеляційній скарги обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшитийому покарання. Вважає, що в суді не була встановлена істина по справі. Звертає увагу на те, що вбивати ОСОБА_11 у нього намірів не було, але свою вину він визнає, просить також врахувати, що він не перебував у стані сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили змінити вирок суду першої інстанції в частині покарання шляхом застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, заперечення прокурора щодо апеляційних прохань, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, дотримуючись вимог ст. 337 КПК України, безпосередньо дослідив докази у провадженні та, на переконання колегії суддів, з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин та підтверджений доказами, які досліджено та оцінено за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України.

Цей висновок підтверджується: показаннями обвинуваченого, який не заперечував, що 30 червня 2018 року наносив потерпілому ОСОБА_11 два удари палицею по голові, що він підтвердив і під час проведення двох слідчих експериментів за його участю 30 червня 2018 року та 02 липня 2018 року;

показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка повідомила, що її син ОСОБА_11 з травня 2018 року проживав разом з нею в одній квартирі, він був наркозалежним, тричі засуджувався за злочини, пов`язані з наркотичними засобами, однак з моменту переїзду до неї наркотичні засоби майже не вживав, щодня вживав алкогольні напої. З нею також проживав ОСОБА_7 - її цивільний чоловік, з яким вона познайомилася в 2014 році під час відбування ним покарання в місцях позбавлення волі, а з 06 квітня 2018 року він став проживати разом з нею в двохкімнатній квартирі, де в одній із кімнат проживав її син, неповнолітня донька та племінник, а в іншій вона з обвинуваченим. Відносини між дітьми були гарні, вони не сварилися та не скаржилися один на одного, також були гарні відносини між її дітьми та обвинуваченим. 29 червня 2018 року ввечері в під`їзді між її сином та обвинуваченим сталася бійка через те, що ОСОБА_7 звинуватив сина у вживанні наркотичних засобів, однак після того, як вона втрутилася в їх конфлікт, вони помирилися та вона вважала, що конфлікт вичерпано. 30 червня 2018 року її син пішов зустрітися з друзями, з роботи додому повернувся обвинувачений та розпочав сварку, під час якої звинувачував її у тому, що її син наркоман, почав все ламати молотком, а потім тим же молотком побив її та пішов. Згодом за її проханням до неї приїхав родич ОСОБА_19 , який допоміг викликати швидку медичну допомогу та з ним вона поїхала до лікарні, в квартирі ніхто не залишався. По телефону вона попередила сина, що її забрали до лікарні та попросила щоб він нікому двері не відчиняв. Близько 14 години їй подзвонив дільничний інспектор та запропонував написати заяву про побиття, а через деякий час подзвонив обвинувачений та повідомив, що її вдома чекає сюрприз. Приблизно о 16 годині вона повернулася додому, двері до квартири були відчинені, двері в кімнату, де вона проживала з обвинуваченим, вибиті, а в іншій кімнаті на підлозі лежав її син, який, як їй здалося, на той момент ще дихав. Він був весь у крові та побитий, в кімнаті кров була на стелі, стінах та підлозі. ОСОБА_20 викликав швидку медичну допомогу, але її син помер;

показання свідка ОСОБА_20 , який повідомив, що в день події близько 10 години йому зателефонував обвинувачений та запитав, чи прийде він до тітки та попросив позичити йому грошей. Приблизно о 12 годині йому зателефонувала тітка ОСОБА_10 , повідомила, що її побив обвинувачений, просила приїхати до неї, що він і зробив. Коли побачив тітку, вона була побита та налякана, а в квартирі були присутні сліди бійки, на балконі все було побито, як йому здалося, сокирою, вхідні двері порізані гострим предметом. На виклик прибула швидка медична допомога, ОСОБА_10 забрали до лікарні, а він поїхав із нею. Дорогою з лікарні йому зателефонував обвинувачений та повідомив, що їх вдома чекає труп. Коли вони підійшли до будинку, де проживає тітка, він біля під`їзду побачив ОСОБА_7 , який тримав в руках палицю зі слідами крові та ніж, тому для самозахисту зайшов до найближчого магазину, де також взяв палицю, та повернувся до будинку тітки. Обвинувачений знаходився біля під`їзду, став йому погрожувати вбивством, намагався нанести йому тілесні ушкодження, тому він (свідок) втік. Згодом приїхали працівники поліції, які затримали обвинуваченого. В квартирі тітки він помітив порушену обстановку, в кімнаті, де знаходився ОСОБА_11 , підлога, стіни та стеля були в крові, на тілі померлого були сліди побиття. Про попередні конфлікти між обвинуваченим та потерпілим йому нічого невідомо;

показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 про те, що у складі патруля поліції вони прибули за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки спочатку потерпіла повідомила, що її побив співмешканець, а пізніше надійшло повідомлення з цієї ж адреси про вбивство. Біля будинку АДРЕСА_4 вони побачили ОСОБА_7 , який тримав в руках палицю і ніж та біг за чоловіком. На їх вимогу покласти палицю та ніж обвинувачений не реагував та вів себе дуже агресивно, тому вони його затримали. ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння та повідомив, що вбив свого пасинка;

показаннями свідка ОСОБА_16 , який підтвердив, що між ОСОБА_7 та потерпілим дійсно були конфлікти, 30 червня 2018 року приблизно о 12 годині ОСОБА_11 прийшов до обвинуваченого на роботу та почав погрожувати йому фізичною розправою, при цьому дістав ніж, який був у нього за поясом, розмахував ним, але жодних ушкоджень обвинуваченому не заподіяв, після чого пішов у невідомому напрямку. Згодом обвинувачений взяв дерев`яну палицю та пішов з роботи;

показаннями свідка ОСОБА_17 , який повідомив про обставини вилучення палиці та ножа під час огляду місця події.

Показання обвинуваченого, потерпілої та свідків узгоджуються з даними протоколу огляду місця події від 30 червня 2018 року, з якого слідує, що на ділянці місцевості біля контрольно-пропускного пункту на територію КМКЛ № 2, що за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 13, навпроти в`їзду на територію лікарні біля приміщення охорони виявлено дерев`яну палицю, довжиною близько 45 см, діаметром близько 2 см, циліндричної форми, на якій у нижній третині виявлено сліди речовини бурого кольору, схожої на кров, на відстані 45 м від палиці виявлено предмет, схожий на ніж, з пластиковою колодкою чорного кольору (т. 1 а.с. 181-185);

протоколу огляду місця події від 30 червня 2018 року, відповідно до якого під час огляду квартири АДРЕСА_3 в одній із кімнат на підлозі виявлено труп ОСОБА_11 , на передній частині шафи та торцевій частині ліжка на стіні зі сторони голови виявлено дрібні плями та бризки крові, кінці яких орієнтовані переважно до верху, на стіні над трупом також виявлено дрібні бризки крові (т. 1 а.с. 187-189);

протоколу огляду місця події (трупа) від 30 червня 2018 року, в якому зафіксоване розташування тіла ОСОБА_11 в кімнаті, описані явні тілесні ушкодження, а також зазначено, що за поясом його нижньої білизни зі сторони спини клинком до низу перебуває ніж з рукояткою коричневого кольору (т. 1 а.с. 190-195);

протоколів затримання та обшуку від 30 червня 2018 року, відповідно до яких після затримання у ОСОБА_7 були виявлені та вилучені куртка сірого кольору та штани чорного кольору (т. 1 а.с. 216-218);

картки виїзду швидкої медичної допомоги № 1040 А від 30 червня 2018 року про те, що 30 червня 2018 року приблизно о 16 годині 20 хвилин на місці виклику виявлено тіло чоловіка та зафіксовано його біологічну смерть. Зі слів родичів в квартирі відбулася сутичка між постраждалим та співмешканцем матері. Тіло виявила мати померлого. При огляді тіла чоловіка: наявна візуальна деформація шиї, на потиличній ділянці наявна рана розміром приблизно 3х1 см, на потиличній ділянці з переходом на ліву сторону шиї гематома приблизно 9х6 см, наявні згустки крові біля рота, лівого та правого вуха, біля носових ходів (т. 2 а.с. 120) ;

висновку експертного дослідження № 1535/2 від 14 вересня 2018 року, в якому описані тілесні ушкодження виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 ( т. 2 а.с. 1-5);

висновків судово-медичних досліджень № 568 від 04 липня 2018 року, № 1214 від 05 липня 2019 року, № 969 від 27 липня 2018 року ( т. 2 а.с. 6-9);

висновку експерта № 55/1535/2 від 18 вересня 2018 року, за яким при проведенні судово-медичного експертного дослідження трупа ОСОБА_11 було виявлено:

а) відкрита черепно-мозкова травма: забійна рана у тім`яно-скронево-потиличній ділянці зліва, довгастий синець в завушній ділянці зліва (на тлі обмеженої ділянки набряку м`яких тканин) зі зсадненнями на його тлі, синець на лівій вушній раковині з садном на його тлі, масивний просочуючий крововилив в м`які тканини лобово-тім`яно-скроневої ділянки зліва, вдавлений перелом лівої скроневої кістки, лівобічна епідуральна гематома об`ємом приблизно 50 см.куб.; лівобічний субарахноїдальний крововилив; вогнищеві субарахноїдальні крововиливи в стовбурі головного мозку (гістологічно), забій кори лівої скроневої частки;

б) по одному довгастому синцю на лівій бічній поверхні шиї в верхній її третині та на лівій бічній поверхні грудної клітки;

в) по одному садну під гнійними кірками на передній поверхні лівого колінного суглобу та у вилично-щічній ділянці зліва;

г) набряк-набухання головного мозку, дрібні вогнищеві субепендимні крововиливи в підкорковій ділянці головного мозку зі слабо вираженим реактивним запаленням.

Виявлені ушкодження виникли від дії тупих предметів, мають різний термін виникнення. Характер та особливості виявлених ушкоджень в ділянці голови (відмічені в п.1 (а), їх зовнішній вигляд, розвиток клітинних реакцій в травмованих тканинах (данні гістологічного дослідження) вказують на те, що від моменту їх спричинення до настання смерті пройшов проміжок часу, який вимірюється 2-4 годинами.

Зовнішній вигляд та особливості синців на шиї та грудній клітці (вказані в п. 1 (6) підсумків) вказують на можливість їх спричинення в зазначений термін, в сукупності з іншими ушкодженнями, які формують комплекс відкритої черепно-мозкової травми. Садна з гнійним запаленням виявлені на трупі (вказані в п.1 (в) підсумків виникли раніше, за декілька діб до настання смерті. Ушкодження вказані в п 1 (а) підсумків в своїй сукупності складають комплекс відкритої черепно-мозкової травми, яка має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя та в даному випадку, як така, що привела до настання смерті.

Характер та особливості довгастих синців на грудній клітці зліва, на шиї зліва, в завушній ділянці зліва вказують на спричинення їх від дії довгастого тупого (х) предмету (ів) по формі наближеного до циліндричної, можливо при нанесенні ударів дерев`яною палицею із зазначеними характеристиками. Характер та особливості забійної рани на голові, вдавленого перелому лівої скроневої кістки, їх взаємне розташування не виключають можливості спричинення таким же (цим же) предметом. Увесь комплекс ушкоджень в ділянці голови виник від не менш ніж дворазової травмуючої дії тупого предмету.

Ушкодження вказані в п. 1 (б, в) мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які зазвичай не супроводжуються короткочасним розладом здоров`я.

Смерть ОСОБА_11 настала від відкритої черепно-мозкової травми з ушкодженням м`яких тканин голови, переломом кісток склепіння черепа, крововиливами над та під оболонки та у речовину головного мозку, що привело до розвитку набряку-набухання головного мозку з вторинними порушеннями мозкового кровообігу.

На трупі ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, які б могли виникнути при захисті від ударів тупим (ми) предметом (ми) не виявлено.

Виявлені на трупі тілесні ушкодження не характерні для падіння із вертикального положення на площину.

При судово-токсикологічному дослідженні (Акт №1214 від 05,07.2018) - в крові трупа ОСОБА_11 знайдено етиловий спирт в концентрації 2,42 проміле, що вказує на знаходження потерпілого на момент смерті в стані алкогольного сп`яніння. Виявлена концентрація етилового спирту в крові за життя зазвичай відповідає алкогольному сп`янінню середнього ступеню (т. 2 а.с. 15-19);

висновку експерта № 269 від 08 серпня 2018 року про те, що на трьох марлевих тампонах зі змивами речовини бурого кольору з підлоги, зі шпалери, з шафи, а також у зіскобі зі стелі, які були вилучені на місці події виявлена кров людини, походження якої від потерпілого не виключається (т. 2 а.с. 25-29);

висновку експерта № 282 від 28 серпня 2018 року про те, що на наданих на дослідження куртці та штанах, вилучених у ОСОБА_7 виявлена кров людини, можливість походження якої від ОСОБА_11 не виключається (т. 2 а.с. 78-82).

Виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого ОСОБА_7 діяння, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції вмотивовано відкинув захисну версію обвинуваченого, яку він пов`язував з тим, що захищався від неправомірних дій ОСОБА_11 , який погрожував йому фізичною розправою із застосуванням ножа та перебував під час вчинення злочину, як він стверджував, в стані сильного душевного хвилювання, отже дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки про наявність прямого умислу у ОСОБА_7 , спрямованого на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, свідчить як характер його дій за відсутності жодних об`єктивних даних про те, що знаходячись в кімнаті, де проживав ОСОБА_11 , він зазнав суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_11 , так і характер завданих тілесних ушкоджень, а саме те, що ОСОБА_7 завдав потерпілому два удари палицею по життєво-важливій частині тіла людини - голові, що і призвело до спричинення тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть ОСОБА_11 , при цьому обвинувачений міг і повинен був передбачити настання таких наслідків.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що правильно встановивши обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, суд першої інстанції надав і відповідну юридичну оцінку його злочинним діям. При цьому колегією суддів не встановлено порушення судом першої інстанції вимог ст. 22 КПК України або інших вимог кримінального процесуального закону, які в розумінні КПК України є істотними і тягнуть за собою безумовне скасування вироку.

Що стосується тверджень апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про надмірну суворість призначеного ОСОБА_7 покарання, необґрунтованість висновків суду в цій частині та неврахування при призначенні покарання пом`якшуючих обставин, які, на думку апелянтів, давали суду підстави для призначення покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК Україниособі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнані дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: а) наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

Як убачається із кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 захід примусу, враховував ступінь тяжкості злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким та індивідуальний ступінь тяжкості вчиненого діяння виходячи з конкретних обставин його вчинення; відсутність обставин, які пом`якшують покарання, визнавши при цьому обставинами, які його обтяжують рецидив злочинів та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; дані про особу винуватого, котрий працював, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, але в цілому характеризується негативно, раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення тяжких злочинів, які поєднані із застосуванням насильства, тривалий час відбував покарання у виді позбавлення волі та через недовгий проміжок часу після звільнення з кримінально-виконавчої установи вчинив новий тяжкий злочин проти життя особи.

Зваживши вказані обставини та дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, визначивши його розмір у максимальному, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, що достатньо обґрунтував у вироку.

Доводи апеляційних скарг про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними та аморальними діями потерпілого, також є безпідставними, оскільки доказів вчинення обвинуваченим злочину внаслідок зазначеної обставини матеріали кримінального провадження не містять.

Сильним душевним хвилюванням є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко та бурхливо і певною мірою знижує здатність особи усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Між тим, із матеріалів справи слідує, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим відбувся вранці 30 червня 2018 року за місцем роботи ОСОБА_7 та був припинений самим потерпілим, водночас тілесні ушкодження, які призвели до смерті ОСОБА_24 обвинувачений умисно спричинив потерпілому близько 12 години в цей же день, коли повернувся з роботи за місцем свого проживання, де знаходився також і ОСОБА_24 , при цьому після завдання двох ударів потерпілому палицею по голові, від чого останній впав на підлогу, залишив його без будь-якої допомоги.

Крім того, висновком судово-психіатричної експертизи № 517 від 07.08.2018 року встановлено, що в період кримінального правопорушення ОСОБА_7 на будь-який психічний розлад не страждав, а перебував у стані простого алкогольного сп`яніння і за психічним станом у зазначений період часу міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Крім того, у період правопорушення не перебував обвинувачений у будь-якому вираженому афективному стані.

ОСОБА_7 , як зазначено в цьому ж висновку, виявляє достатній рівень функціонування когнітивних процесів; в особистісній сфері - активність, екстравертованість, достатня комунікабельність, емоційна лабільність, вольова нестійкість, переважання збудливих форм реагування в проблемних ситуаціях, імпульсивність, прагнення до домінування в контактах, впертість, наполегливість у проведенні потрібної позиції, прагнення до лідерства, демонстративність поведінки, невисокий морально-етичний рівень розвитку особистості. ОСОБА_7 виявляє такі характерологічні властивості, як підвищена запальність, імпульсивність, дратівливість у суб`єктивно-проблемних ситуаціях, що проявляється в його поточній поведінці та посилюється в конфліктних ситуаціях. Наявні у ОСОБА_7 характерологічні особливості у вигляді підвищеної запальності, імпульсивності, дратівливості знайшли прояв у його поведінці в ситуації правопорушення, але не вплинули істотно на здатність контролювати свої дії (т. 2 а.с. 90-93).

Виходячи з конкретних дій обвинуваченого та даних висновку експерта виключається перебування ОСОБА_7 під час вчинення злочину у стані сильного душевного хвилювання.

Аналогічні за змістом доводи сторони захисту були предметом ретельної перевірки судом першої інстанції, досліджувалися під час надання правової кваліфікації діянню ОСОБА_7 та в контексті обставини, передбаченої п. 7 ч. 1 ст. 66 КК України, з огляду на положення ч. 3 ст. 66 КК України, і висновки суду щодо їх безпідставності є цілком правильними.

При цьому суд першої інстанції виходив із локалізації, характеру, ступеня тяжкості і механізму утворення тілесних ушкоджень, а також хронології, послідовності дій обвинуваченого та об`єктивної спроможності оцінювати ним життєву ситуацію.

До того ж, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про те, що дії ОСОБА_11 були аморальними по відношенню до своєї малолітньої сестри, що могло б свідчити про вчинення ОСОБА_7 злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного аморальними діями потерпілого. А самі по собі дані щодо особи потерпілого, який раніше судимий, не можуть бути виправданням дій обвинуваченого.

Крім того, з огляду на позицію обвинуваченого в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для врахування обставини, яка пом`якшує покарання, визнання вини обвинуваченим, оскільки формальне твердження ОСОБА_7 про визнання своєї вини, не є проявом ані щирого каяття, ані критичної оцінки своїх дій.

У зв`язку з тим, що обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено, з чим погоджується й колегія суддів, для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України законних підстав немає.

Необґрунтованими є посилання обвинуваченого на те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, оскільки така обставина підтверджується як показаннями свідків, так і даними протоколу перегляду відеозапису від 07 липня 2018 року та безпосередньо відеозаписом, відповідно до якого о 17 годині 23 хвилини 30 червня 2018 року поліцейськими в присутності двох свідків було проведено огляд ОСОБА_7 на стан алкогольного сп`яніння із використанням спеціального технічного засобу алкотестеру «Драгер» і показник тесту становив 1,56 проміле, що свідчить про стан сп`яніння (т. 1 а.с. 234-238).

За вказаних обставин, на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним вчиненому ним діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, і не визнається колегією суддів явно несправедливим через його суворість, отже підстав для його пом`якшення, як і законних підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, не вбачається.

Необґрунтованими колегія суддів визнає і доводи апеляційних скарг про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову, а саме в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілої.

Що стосується твердження захисника про те, що позовні вимоги потерпілої взагалі задоволенню не підлягали, оскільки нею не сплачено судового збору за подання позовної заяви, то вони є неспроможними.

Так, згідно з пунктами 2, 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі: у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вказані правові норми підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної та моральної), завданої в результаті її заподіяння, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із Законом.

Отже, цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору у позовах про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення незалежно від об`єкту посягань.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані вимоги закону в повній мірі були враховані судом першої інстанції і розмір стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди, на переконання колегії суддів, є достатньо обґрунтованим.

Як убачається з вироку, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, суд першої інстанції виходив із доведеності винуватості ОСОБА_7 , взяв до уваги, що потерпілій внаслідок злочину завдано страждань, які вона зазнала, втративши сина, та визначив розмір такої компенсації в сумі 500 000 грн. З огляду на те, що втрата життя людини, яке відповідно до ст. 3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони, бо життя людини не може бути відновлене через незворотність смерті, то такий розмір моральної шкоди узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру й обсягу моральних страждань потерпілої.

Враховуючи наведене, апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4