ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №632839/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2647/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА
Іменем України
12 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.07.2019р. відносно ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою продовжено ОСОБА_8 який обвинувачується, у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115, ч.3 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19.09.2019р. включно.
Суд першої інстанції враховував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115, ч.3 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України, за які, у разі визнання його винуватими, може бути призначене - довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна. Крім того, суд першої інстанції оцінив сукупність обставин, що враховуються при обранні дії запобіжного заходу, а саме: вік та стан здоров`я, відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно, не має міцних соціальних зв`язків, адже неодружений, дітей на утриманні не має.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінивши на домашній арешт. В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, невмотивованою, ухвалена всупереч нормам матеріального та процесуального права, порушенням практики Конституційного суду і Європейського суду з прав людини, винесена на підставі припущень, а також суд першої інстанції не зважив, не надав відповідної оцінки поясненням і доводам сторони захисту та не навів в ухвалі мотивів відхилення клопотань та заяв сторони захисту в повній мірі.
Вислухавши доповідь судді, думку сторони захисту, які вважали рішення суду не правомірним і просили задовольнити апеляційну скаргу, а також думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження прокурор у кримінальному провадженні подав клопотання про продовження строку тримання під вартою (а.с.87-89), в той час, як обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, просили замінити запобіжний захід на більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт (т.1 а.с.92-93).
Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України випливає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим цього Кодексу.
Як випливає з положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, п.1 ч.4 ст.183 КПК України наділяє суд правом при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Отже, з наведених норм колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції розглядав клопотання прокурора у межах своїх повноважень з урахуванням чинного законодавства.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які, у разі визнання його винуватими, може бути призначене покарання - довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна. Поряд з цим, суд першої інстанції врахував ту обставину, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.
Посилання сторони захисту на те, що суд першої інстанції відмовив в допиті свідків, які є родичами обвинуваченому, за переконанням колегії суддів виходить за межі повноваження апеляційного суду на цій стадії і може бути предметом розгляду лише при вирішенні пред`явленого обвинувачення по суті.
Вищенаведені обставини переконують колегію суддів в обґрунтованості висновків суду першої інстанції в необхідності продовження тримання під вартою, а запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення виходячи з анкетних даних обвинуваченого, що передбачено п.5 ч.1 ст.177 КПК України підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, приймаючи до уваги, що висновки суду підтверджуються дослідженими у суду доказами, колегія суддів, приходить до переконання про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.07.2019р. відносно ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий

Судді