Справа № 300/218/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
01.04.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів:
ОСОБА_1 (головуючої),
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одружений, працюючий майстром на лісозаготівельних роботах В.Воловецького лісництва ДП «Воловецьке лісове господарство», не судиммй,
визнаний винуватим за ч.1 ст. 367 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить суму 5100 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими функціями на один рік.
Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин. Так, в період з 13.12.2013 року по 02.02.2015 рік, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді майстра на лісозаготівельних роботах Н. Ворітського лісництва ДП "Воловецьке лісове господарство", та в період з 02.02.2015 по теперішній час, перебуваючи на посаді майстра на лісозаготівельних роботах В. Воловецького лісництва ДП "Воловецьке лісове господарство", являвся службовою особою, так як наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно - господарськими обов`язками, а саме: функціями по здійсненню керівництва трудовим колективом лісництва, повноваженнями управління та розпорядження державним та колективним майном, вчинив злочин при наступних обставинах.
Згідно посадової інструкції майстра на лісозаготівельних роботах, затвердженої директором ДП "Воловецьке лісове господарство" від 04.12.2013, в посадові обов`язки майстра на лісозаготівельних роботах В. Воловецького лісництва ДП "Воловецьке лісове господарство" ОСОБА_6 входить: в межах своїх повноважень здійснює керівництво робітниками на лісосічних роботах; забезпечує виконання у встановлені терміни завдань з обсягів заготівлі деревини заданого асортименту на рубках головного користування та рубках пов`язаних з веденням лісового господарства, раціонального витрачання сировини, матеріалів, палива; стежить за раціональним поділом хлистів відповідно до стандартів та технічних умов; організовує підготовку дільниці, забезпечує розстановку робітників у бригадах, контролює додержання технологічних процесів, оперативно виявляє і ліквідовує причини їх порушення; встановлює і своєчасно доводить виробничі завдання бригадам і окремим робітникам до затверджених програм і графіків виробництва; проводить виробничий інструктаж робітників з питань охорони праці; вживає заходів для забезпечення виконання вимог правил охорони праці; технічної експлуатації машин, устаткування та інструменту, а також контролює за їх додержанням; вносить пропозиції щодо присвоєння розрядів робітникам виробничої дільниці, забезпечує своєчасне і правильне оформлення первинних документів обліку робочого часу, виробітку, заробітної плати; вживає заходи щодо забезпечення норм виробітку робітниками; провадить приймання, облік, складування та відвантаження деревини споживачам, забезпечує її збереження; перевіряє якість продукції і робіт, здійснює заходи до запобігання браку; майстер на лісозаготівлях має право вносити на розгляд керівництва пропозиції про зміни планів виробництва майстерської дільниці, проводить наради робітників; подавати власнику підприємства матеріали про порушення робітниками норм трудового розпорядку і вимог правил охорони праці.
Так, на підставі лісорубного квитка серії 02 ЛКБ №298223 виданого 19 березня 2013 року ДП "Воловецьке лісове господарство", на підставі наказу Міністерства екології та природних ресурсів №603 від 22.11.2012 , у обході №2, кварталу №6 виділу №7(1) та кварталу №6 виділу №7(2) Н.Ворітського лісництва ДП "Воловецьке лісове господарство", в період з березня 2013 року по травень 2014 року силами приватних підприємців ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було проведено суцільну вузько лісосічну рубку, в ході якої у кварталі №6 виділу №7(1) було заготовлено 792 м.куб. деревини, а у кварталі №6 виділу №7(2) було заготовлено 805 м.куб. деревини, та яку було зтрельовано на верхній склад, у обході №2, кварталу №6 виділу №7(1) та кварталу №6 виділу №7(2) Н. Ворітського лісництва ДП "Воловецьке лісове господарство" та згідно атів виконаних робіт №1 від 30.01.2014, №2 від 31.03.2014, б/н від 31.03.2014, №6 від 30.05.2014, ОСОБА_6 прийняв вищевказану лісопродукцію на відповідальне зберігання.
Крім цього, ОСОБА_6 у період з березня 2014- вересня 2015 року, на підставі наказу №215-к від 02.12.2013, перебуваючи на посаді майстра лісу Верхньоволовецького лісництва ДП "Воловецького ЛДГ", будучи матеріально відповідальною особою на підставі договору про повну матеріальну відповідальність від 04.12.2013, являючись працівником правоохоронного органу - лісової охорони та службовою особою, яка постійно обіймає на державному підприємстві посаду, у відповідності до затвердженої 02.11.2010 посадової інструкції, повинен здійснювати охорону ввіреного майна в закріпленій лісогосподарській дільниці, неналежно виконував свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не здійснював належний облік і зберігання вирубаної та переданої йому на зберігання лісопродукції, причому допустив її нестачу за наступних обставин.
29.10.2013 між ДП "Воловецькеке ЛГ" та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_11 укладено договір №95 пpo надання послуг по розробці лісових деревних ресурсів на підставі лісорубного квитка серії 02 ЛКБ № 298225. У відповідності до акту виконаних робіт до цього договору від 31.03.2014 ОСОБА_11 на протязі листопада 2013 - березня 2014 заготовив 1081 м.куб деревини, яку прийняв на зберігання майстер лісу ОСОБА_12 , про що свідчить його особистий підпис в графі "Лісопродукцію на зберігання прийняв:" цього ж акту виконаних робіт.
За період з березня 2014 по вересень 2015 року ОСОБА_6 , будучи службовою особою та працівником правоохоронного органу, являючись відповідальним за зберігання вказаної лісопродукції, через несумлінне ставлення неналежно виконував передбачені посадовою інструкцією службові обов`язки по прийманню, належному обліку, складуванню та відвантаженню деревини, забезпеченню її збереження, а також передбачені договором пpo повну індивідуальну матеріальну відповідальність обов`язки по дбайливому ставленню до ввірених матеріальних цінностей, вжиттю заходів до запобігання збитків, вчасному повідомленню адміністрації підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню схоронності ввірених йому матеріальних цінностей, веденню належного обліку, складанню тoварно-грошової і іншої звітності про рух і залишки ввірених товарно-матеріальних цінностей, та допустив нестачу деревини в кількості 366 м куб вартістю 119 168, 75 грн., що підтверджено актом проведення інвентаризації обліку деревини від 12.10.2015 комісією в складі представників ДП "Воловецьке ЛГ" та розрахунком нестачі лісопродукції і її вартості від 10.09.2015.
Внаслідок бездіяльності майстра лісу Верхньоволовецького лісництва ДП "Воловецьке ЛГ" ОСОБА_6 , як службової особи органів Державної лісової охорони, щодо обліку та охорони ввіреного йому майна, в період з березня 2014 по вересень 2015 року з кв.5 виділ 13 Нижньоворітського лісництва ДП "Воловецьке ЛГ" допущено нестачу лісопродукції в кількості 366 м.куб на загальну суму 119168,75 грн., чим інтересам держави в особі ДП "Воловецьке ЛГ" заподіяно істотної шкоди.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Воловецького районного суду від 22.02.2017 року щодо нього скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України. Вказує, що вирок суду ґрунтується лише на припущеннях, суперечливих показаннях свідків, а висновки суду про його винуватість у вчиненні злочину підтверджуються лише непрямими та суперечливими доказами. Зазначає, що судом першої інстанції не дано належної оцінки його показам про те, що він не допускав нестачу лісопродукції під час виконання своїх посадових обов"язків. Відпуск лісопродукції здійснювався ним та ОСОБА_13 , контроль за збереженням лісопродукції повинен був здійснювати ОСОБА_14 , оскільки саме він був матеріально-відповідальною особою, в чиї повноваження входило контроль за обсягом та збереженням ввіреної лісовому господарству лісопродукції. Станом на 01.10.2014 вся ввірена йому лісо продукція була наявна. При переведенні його з Нижньоворітського лісництва ДП Воловецьке лісово господарство до В.Воловецького ОСОБА_14 повинен був створити комісію для обліку лісопродукції, однак з невідомих для обвинуваченого причин цього не зробив, а нестачу виявила комісія через рік після того, як він вже працював на іншій посаді. Крім того, вказує про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, зокрема, в ньому не конкретизовані фактичні обставини кримінального правопорушення, що ставиться йому у вину, що позбавило можливості здійснювати належний захист від обвинувачення.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.367 КК України у виді двох років обмеження волі з позбавлення права обіймати посади з адміністративно-господарськими функціями строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки. На думку прокурора, суд при призначенні ОСОБА_6 покарання належно не врахував особу винного та обставини в справи, зокрема, значний розмір заподіяної обвинуваченим ДП «Воловецьке ЛГ» матеріальної шкоди, яка до цього часу не відшкодована.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримання апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги сторони захисту та підтримав апеляційну скаргу прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Постановляючи вирок, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 268 КПК України повинен дати ствердну відповідь на кожне питання, яке передбачено даною нормою закону та даючи оцінку доказам, винести законне та обгрунтоване рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції ці вимоги закону не дотримані.
Суд визнав ОСОБА_6 винним за діяння, які ним були вчинені на посаді майстра лісозаготівельних робіт Нижньоворітського лісництва ДП "Воловецьке лісове господарство" в перод з 13.12.2013 по 02.02.2015, зсилаючись на посадову Інструкції майстра на лісозаготівельних роботах Верхньо-Воловецького лісництва ДП " Воловецьке лісове господарство", затверджену директором ОСОБА_15 04.12.2013; договір про матеріальну відповідальність від 04.12.2013, відповідно до якого ОСОБА_6 мав вжити заходи до збереження заготовленої деревини, проте, він не вжив заходів до її збереження та в період з 13.12.2013 по 11.09.2015 допустив здійснення крадіжки невстановленими особами 212, 01 м куб. лісопродукції в кварталі № 6 виділу 7(1) на загальну суму 72 294 грн. 81 коп. та 116, 224 м куб. в кварталі №6 виділу 7( 10) на загальну суму 37 735 гривень 14 коп., що підтверджено розрахунками нестачі, актом інвентаризації від 12.10.2015 та актом повторної інвентаризації від 08.12.2015, довідкою перевірки додержання природоохоронного законодавства від 11.09.2015. Чим заподіяв істотної шкоди на загальну суму 1190 029 грн. 95 коп.
Також, будучи майстром лісу Верхньоволовецького лісництва в період з березня 2014 по вересень 2015 року з кв.5 виділ 13 Нижньворітського лісництва ДП "Воловецьке ЛГ" допустив нестачу лісопродукції в кількості 366 м.куб на загальну суму 119168,75 грн., чим інтересам держави в особі ДП "Воловецьке ЛГ" заподіяно істотної шкоди.
Апеляційний суд приходить до висновку, що суд докази оцінив неповно, а також не звернув уваги на те, що обвинувачення за фактичними обставинами не узгоджується з наявними доказами, що вказує на неконкретне і незрозуміле обвинувачення.
Відтак доводи апелянта ОСОБА_6 щодо того, що суд належним чином не перевірив фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме , чи є він суб`єктом правопорушення з урахуванням того, що він є майстром на лісозаготівельних работах та згідно класифікації професій має код 3231, що не є тотожнім посаді майстра лісу, який має класифікацію 1221.2, не вказано в обвинувальному акті в чому саме виразилась службова недбалість, які конкретно обов`язки він не виконав чи неналежно виконав, конкретного часу ( періоду) не збереження матеріальних цінностей у час з 13.12.2013 по 11.09.2015, яких саме; та щодо цього кримінального правопорушення зазначено, що він допустив здійснення невстановленими особами крадіжки ввірених йому товаро-матеріальних цінностей, а в іншому - як службова особа Державної лісової охорони - у період з березня 2014 по вересень 2015 - допустив нестачу лісопродукції.
Отже, така неконкретність та незрозумілість висунутого обвинувачення була перешкодою для судового розгляду, а для сторони захисту - для належного захисту від висунутого обвинувачення.
Разом з тим, диспозиція ч.1 ст. 367 КК України визначає " Службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб ", проте, обвинувальний акт не містить конкретно відомостей щодо того, які саме обов`язки ОСОБА_6 не виконав або неналежно виконав та в чому саме такі полягали, період роботи ОСОБА_6 та доступу до матеріальних цінностей. Таким чином, для встановлення наявності об`єктивної сторони службової недбалості необхідно визначити:
нормативний акт, яким передбачені відповідна компетенція службової особи і коло її службових обов`язків;
які саме обов`язки, в якому обсязі та порядку вона повинна була виконувати у відповідних умовах;
чи мала вона реальну можливість належним чином виконати ці обов язки в умовах, що склалися;
у чому саме виявилися допущені особою порушення службових обов язків і які наслідки вони спричинили;
чи перебували службові порушення у причинному зв`язку з тими наслідками, що настали.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора.
Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, а не тільки тих, які зазначені в ч.1 ст. 91 КПК України.
Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч. 4 ст. 110 і ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.
Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, і ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.
Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації права обвинуваченого на захист та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.
Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст. 314 цього Кодексу, віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Згідно з ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.
У разі ухвалення вироку на суд, згідно зі ст. 374 КПК України, покладається формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Без дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим. А таке дослідження суд, відповідно до ст. 337 КПК України, здійснює в межах, установлених на стадії досудового розслідування і викладених слідчим в обвинувальному акті.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим, прокурором і судом першої інстанції не дотримані.
Приписам частини другої ст. 291 КПК України надісланий до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає: виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кожного епізоду з кримінальних правопорушень, доказування яких, відповідно до ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінальних правопорушень, суті і обсягу кожного обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права сторони захисту, унеможливлюють виконання завдань кримінального провадження та правильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
З пояснення обвинуваченого в судовому засіданні і під час апеляційного розгляду кримінального провадження: лісопродукція фактично бралася ( вирубка лісодеревини) з 6 кварталу, а оформлялася - як з 20 кварталу. Крім того, договір про матеріальну відповідальність з ним не укладався.Ствердив, що була інвентаризація по 6 кварталу, однак після того, як усі документи були вилучені УБОЗ, її не стало. Вказує, що нестача відбулась вересень - жовтень 2015 року, а він з 02.02.2015 - уже не виконував функції майстра на лісозаготівельних роботах Нижньоворітського лісництва, так як його було переведено у інше, також, що він не виконував роботу майстра лісу. Об`єктивна сторона кримінального правопорушення не була встановлена.
Відсутність в обвинувальному акті чіткого викладу всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які мають значення для кримінального провадження, як їх вважають установленими слідчий і прокурор, залишає відкритим питання про те, чи досліджена органом досудового розслідування (стороною обвинувачення) версія фактично висунута стороною захисту, тобто, чи відповідає зміст і форма кримінального провадження засаді презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Проте суд першої інстанції на такі порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, всупереч приписам ст. 314 КПК України відповідності обвинувального акту всім вимогам цього Кодексу не перевірив, не маючи повного, такого, щоб відповідав вимогам ст. 91 КПК України, викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень, як їх вважає установленими слідчий, був позбавлений можливості правильно їх розуміти і зіставити з формулюванням обвинувачення, визначити межі судового розгляду, вдався до дослідження обставин, які слідчий встановленими не вважав і в обвинувальному акті не виклав, але які мають істотне значення для кримінального провадження, внаслідок цього зробив передчасні висновки про доведеність обвинувачення, а томуухвалив вирок, який не відповідає вимогам ст. ст. 370 і 374 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 409, ч.1 ст. 412 КПК України встановлення таких порушень кримінального процесуального закону при розгляді справи в суді апеляційної інстанції утворює підставу для скасування вироку.
Ухвалити новий вирок або закрити кримінальне провадження за таких обставин суд апеляційної інстанції не може, оскільки будь-яке з цих рішень суперечило б правилам, викладеним у ст.ст. 314, 417 і 420 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
З огляду на це правило вирішувати всі інші питання, зазначені в апеляційних скаргах, як такі, що стосуються доведеності чи недоведеності обвинувачення, оцінки доказів, переваги одних доказів над іншими, апеляційний суд не вправі.
Тому апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, вирок суду на підставі ч.1 ст. 409, ст. 412 КПК України скасуванню з призначенням нового розгляду в порядку розділу ІУ КПК України.
З огляду на те, що запобіжний захід щодо ОСОБА_6 за оскарженим вироком не застосовувався, питання про нього апеляційний суд не обговорює і не вирішує.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково;
апеляційну скаргу прокурора Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Воловецького районного суду від 22 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 - скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: