УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000259 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 лютого 2019 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, інваліда 3 групи по загальному захворюванню, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,
-обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

учасники судового провадження

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 лютого 2019 року скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбуття призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
Стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальні збитки, завдані злочином в сумі 2187 грн 41 коп. та завдану потерпілому моральну шкоду в сумі 25000 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує, що з висновками суду про визнання ОСОБА_6 винним у скоєному злочині не згоден з наступних підстав.

Зазначає, що ухвалюючи рішення суд посилається на покази потерпілого ОСОБА_8 , покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Між тим, суд не звернув уваги на покази свідка ОСОБА_9 , який вказував, що обвинувачений ОСОБА_6 почав тікати, а потерпілий ОСОБА_8 його наздоганяв. Цей факт також підтверджував і сам потерпілий. При цьому, потерпілий ОСОБА_8 також, вказав, що першим двічі вдарив в обличчя обвинуваченого ОСОБА_6 , від яких той впав.

Також, свідок ОСОБА_10 підтвердив, що бачив у обвинуваченого ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді розбитої губи та крові на обличчі.

Крім того, тілесне ушкодження у вигляді перелому нижньої стінки правої орбіти, розриву склери правого ока фізично неможливо нанести потерпілому, коли нападник знаходиться позаду потерпілого. Що іще раз підтверджує слова обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що коли він впав і побачив, що ОСОБА_8 продовжує на нього нападати, то він механічно підняв камінь чи грудку землі та вдарив ним в обличчя потерпілого. Іншого способу захистити себе нападу він не бачив.

Вважав, що у вироку суду покази обвинуваченого детально не проаналізовані та не спростовані при оцінці сукупності доказів. А тому, на його думку, в діях ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, оскільки, він діяв в межах необхідної оборони.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 20.12.2017 року приблизно о 02 год. 00 хв. в АДРЕСА_2 , між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виникла сварка, яка переросла в бійку. В ході бійки ОСОБА_11 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , взяв з землі в ліву руку каміння за допомогою якого, умисно наніс останньому один удар в область правого ока, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження. В результаті вказаних дій ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої стінки правої орбіти, розрив склери правого ока з падінням зору на 0,5 які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 , які виразилися в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженню, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, стійку втрату працездатності менш як на одну третину, судом кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , повно всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, дав належну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і належності, а сукупності досліджених доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, свої висновки суд належним чином вмотивував.

Дослідивши всі обставини провадження та перевіривши їх доказами, суд дійшов правильного висновку про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника про відсутність в діях обвинуваченого складу злочинну є безпідставними, оскільки незважаючи на невизнання ОСОБА_6 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, його винуватість повністю доведена сукупністю досліджених судом доказів.

Вирішуючи питання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив із сукупності всіх обставин встановлених в судовому засіданні.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, підтверджені перевіреними судом і викладеними у вироку доказами, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, висновком експертизи №114 від 27.02.2018 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався у вироку на підтвердження винуватості ОСОБА_6 в умисному спричинені потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних на показання потерпілого, який підтвердив в судовому засіданні, що 19 грудня 2017 року він приїхав в район Трикратського кар`єру він, разом з ОСОБА_9 переслідували ОСОБА_6 , який перед цим незаконно заволодів його акумулятором. Вони його наздогнали на вул.Верхня в смт Олександрівка. Коли ОСОБА_6 зупинився та вийшов з автомобіля у обвинуваченого в руках була заточка і ОСОБА_8 двічі вдарив ОСОБА_6 , щоб її вибити. Після чого залишив місце події. Коли він ( ОСОБА_8 ) вже пройшов на відстань близько 4 метрів його наздогнав ОСОБА_6 та наніс йому удар якимось предметом в область ока. В результаті дій обвинуваченого у нього було пошкоджено праве око зі частковою втратою зору та була проведена операція.
Такі показання є послідовними та узгоджуються з письмовими доказами у справі, а саме висновком судово-медичної експертизи ( а.п. 100-102), згідно з яким у потерпілого виявлено травму правого ока, а саме перелому нижньої стінки правої орбіти, розрив склери правого ока з падінням зору на 0,5 які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Крім того, експерт у своєму висновку зазначив, що тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого, відповідають часу та обставинам вказаних потерпілим при судово-медичному дослідженні .

Такі показання потерпілого є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та показами свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , не викликають у суду сумнівів у їх правдивості та у своїй сукупності з письмовими доказами підтверджують винуватість ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, за який його засуджено.

Суд першої інстанції дав належну оцінку показанням потерпілого та свідків, та саме з урахуванням показань свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , прийшов до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому злочині. За такого доводи захисника про неналежну оцінку цих доказів є неприйнятними.

Посилання захисника на те, що обвинувачений діяв в межах необхідної оборони спростовується законодавчим визначенням змісту самої норми вказаного закону та зібраними у справі доказами, які в сукупності вказують на винуватість засудженого саме в умисному спричиненні потерпілому середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за відсутності підстав для застосування необхідної оборони.

Відповідно до положень ч.1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції із показань самого обвинуваченого, потерпілого та свідків, ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_8 після того, як закінчився конфлікт між ним та потерпілим, і останній вже залишив місце конфлікту. Що свідчить про відсутність необхідності у ОСОБА_6 вчиняти будь які насильницькі дії стосовно потерпілого, оскільки було відсутнє суспільно небезпечне посягання на його охоронювані законом права та інтереси. Крім того, дії потерпілого відносно обвинуваченого, а саме переслідування ОСОБА_6 та намагання його затримати, були обумовлені тим, що ОСОБА_6 без згоди потерпілого заволодів майном (акумулятором), за зберігання якого ніс відповідальність потерпілий. Протиправність своїх дій, щодо заволодіння майном не заперечував в судовому засіданні і обвинувачений. За такого, переслідуючи ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_8 , виконував свої професійні обов`язки, діяв правомірно, а тому дії обвинуваченого, які призвели до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень не можуть вважатись необхідною обороною.

Наведені вище обставини свідчать, що ОСОБА_6 умисно наніс середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому, за такого, суд першої інстанції вірно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 122 КК України.

Тому апеляційний суд не може погодитися з доводами захисника обвинуваченого щодо постановлення судом першої інстанції вироку за відсутності сукупності доказів винуватості ОСОБА_6 .

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності, взаємозв`язку та прийняв обґрунтоване рішення щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, належним чином мотивував своє рішення. Крім того, захисник, вказавши в апеляційній скарзі про необхідність скасування вироку та закриття провадження у справі, не зазначив процесуальні шляхи вирішення цього питання апеляційним судом.

Істотних порушень вимог матеріального та процесуального закону, органами досудового розслідування та судом не допущено, а тому підстав для скасування судового рішення немає, за такого апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: