Номер провадження: 11-сс/813/1431/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

заявника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 19.07.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000975 від 18.07.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 19.07.2019 року було задоволено клопотання слідчого СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в місті Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000975 від 18.07.2019 року, та накладений арешт на речі та предмети, які були вилучені 17.07.2019 року в ході огляду місця події подвір`я квартири АДРЕСА_1 , а саме на: пістолет «Форт-12 Р» к-р 9 мм, № НОМЕР_1 ; магазин 1шт, з патронами у кількості 12 штук к-р 9 мм; 3 гільзи к-р 9 мм; мобільний телефон «Самсунг» чорного кольору та три комплекти будівельних інструментів (шуруповерт, дриль, дрібні пристрої).

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначив, що відсутні підстави для накладення арешту на майно, а також те, що матеріалами, долученими до клопотання слідчого, не підтверджується належність вилученого майна ОСОБА_7 . Крім того, вважає, що оскільки ОСОБА_7 на сьогоднішній день не повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0000975, він не належить до кола тих осіб, щодо яких відповідно до кримінально процесуального закону можливо застосовувати заходи кримінально-правового характеру.

Заслухавши суддю-доповідача, власника майна ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до клопотання слідчого 17.07.2019 року до ЧЧ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій вона просила прийняти міри до невідомої особи, яка 17.07.2019 року, знаходячись у дворі квартири АДРЕСА_1 , вчинив дії всупереч установленому законом порядку, правомірність яких оспорюється окремими громадянами, представившись власником, питався увійти до квартири.

Дані за вказаною заявою внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.07.2019 під №0000975 за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України.

17.07.2019 року в ході огляду місця події подвір`я квартири АДРЕСА_1 , де здійснював постріли ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який представився власником нерухомого майна, було виявлено та вилучено майно у виді пістолету, магазину з патронами, гільз, мобільного телефону та комплекту будівельних інструментів.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 19.07.2019 року був накладений арешт на вилучене майно, вважаючи доведеною наявність правових підстав, передбачених положеннями ст.170 КПК України, для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Апеляційний суд не погоджується з висновком слідчого судді з огляду на таке.

Частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, в тому числі, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що конфлікт між особами, в тому числі заявником ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , виник на ґрунті спору щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 , в ході якого учасники конфлікту намагалися не допустити один одного до даного нерухомого майна.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що власником об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , являється ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» (кд ).

До апеляційної скарги ОСОБА_7 були долучені копія довіреності від 08.07.2019 року від ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» на уповноваження ОСОБА_8 на представництво інтересів компанії, копія нотаріально посвідченої довіреності від 29.03.2019 року від ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» на уповноваження ОСОБА_7 на представництво інтересів компанії та копія довіреності від 23.04.2019 року від ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» на уповноваження ОСОБА_7 на представництво інтересів компанії.

Згідно довіреності від 23.04.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» надала ОСОБА_7 право, в тому числі, проживати у житлових приміщеннях, власником або іпотекодержателем яких є довіритель.

Таким чином, наявними доказами у провадженні, що узгоджуються між собою, підтверджується той факт, що ОСОБА_7 намагався з метою огляду нерухомого майна увійти у квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», усвідомлюючи, що він має право на вчинення таких дій, оскілки є уповноваженим представником власника майна, що спростовує доводи слідчого судді про те, що на сьогоднішній день існує обґрунтована підозра вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ст.356 КК України.

Досліджуючи обставини, які встановлені в ході проведення досудового розслідування, апеляційний суд також звертає увагу на показання громадянки ОСОБА_8 , яка є також представником ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», відповідно до яких ініціатором конфлікту із застосуванням фізичної сили стали саме колишні власники цього нерухомого майна в тому числі заявниця ОСОБА_10 та її родичі. На початку конфлікту, що мав місце 17.07.2019 року на подвір`ї квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 повідомленням на телефонний номер «102» о 16 годині 53 хвилини вона викликала працівників поліції з метою запобігти подальшому розвитку конфлікту.

Крім того, кваліфікуючої ознакою складу злочину, передбаченого ст.356 КК України, за ознаками якого проводиться досудове розслідування №0000975, передбачено в якості негативних наслідків протиправних дій особи значна шкода інтересам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Ні в заяві ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення, ні в клопотанні слідчого не зазначено, яку саме шкоду та кому завдав ОСОБА_7 своїми діями, які кваліфікуються органами досудового розслідування за ст.356 КК України.

Також в клопотанні слідчого та прокурором в судовому засіданні не наведено належних доводів того, що вилучене в ході огляду місця події 17.07.2019 року майно може бути предметом або засобом вчинення злочину, передбаченого ст.356 КК України, або зберегло на собі сліди зазначеного злочину, оскільки не доведено, які саме обставини можуть бути встановлення шляхом дослідження даного майна.

Оцінюючи все вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність достатніх та належних підстав, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, для накладення арешту у кримінальному провадженні №0000975 на речі та предмети, які були вилучені 17.07.2019 року в ході огляду місця події подвір`я квартири АДРЕСА_1 .

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Також варто звернути увагу і на позицію Європейського суду з прав людини, що висловлена в рішенні по справі «Волохи проти України». В даному рішенні Суд наголошував на тому, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватись судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

За таких обставин апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги власника майна ОСОБА_7 про відсутність підстав для накладення арешту на вилучене майно, а тому оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 410, 411, 418, 419, 422 КПК України апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 .

Скасувати ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 19.07.2019 року про арешт майна, вилученого 17.07.2019 року в ході огляду місця події - подвір`я квартири АДРЕСА_1 .

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в місті Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000975 від 18.07.2019 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3