Провадження № 1-кп/679/65/2019
Справа № 679/542/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000064, внесеного 10 березня 2019 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Іванків Київської області, українки, громадянина України, заміжньої, на утриманні одна неповнолітня одна дитина, із вищою освітою, непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимої,

у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішин зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

09 березня 2019 року приблизно о 13 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , під приводом купівлі продуктів харчування в магазині, отримала від потерпілого ОСОБА_5 належну йому банківську картку АТ «Альфа-Банк», яка згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом, та яку в подальшому мала повернути, однак скориставшись тим, що потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, в цілях подальшого збагачення, її не повернула, чим здійснила умисне привласнення офіційного документу шахрайським шляхом та розпорядилась карткою на власний розсуд.

Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України, як таємне заволодінні офіційним документом шляхом шахрайства, вчинене з корисливих мотивів.

Крім цього, отримавши від потерпілого ОСОБА_5 належну йому банківську картку АТ «Альфа-Банк», яка згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом, здійснивши умисне привласнення офіційного документу шахрайським шляхом, 09 березня 2019 року в період часу з 19 год. 03 хв. по 19 год. 06 хв. ОСОБА_3 , використовуючи банківську картку АТ «Альфа-Банк», що належить потерпілому ОСОБА_5 , без відома та дозволу останнього, умисно, таємно, із корисливих спонукань, шляхом зняття з банківської картки АТ «Альфа-Банку», належної ОСОБА_5 , здійснила крадіжку 1000 гривень, чим заподіяла потерпілому матеріальні збитки на вищевказану суму.

Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

29 березня 2019 року між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваною ОСОБА_3 укладена угода про примирення, згідно якої остання під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України. У вказаній угоді сторони погодилися на призначення ОСОБА_3 покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень, за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, сторони узгодили призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.

У судовому засіданні прокурор, обвинувачена та потерпілий підтримали угоду про примирення, просили її затвердити.

Обвинувачена ОСОБА_3 беззастережно визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, із запропонованим видом та мірою покарання погодилася.

Потерпілий пояснив, що жодних претензій до обвинуваченої не має.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачена повністю розуміє свої права, визначені в п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, що будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди.

Також судом встановлено, що потерпілий повністю розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

На підставі пояснень обвинуваченої ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_5 , суд переконався, що укладення сторонами угоди про примирення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що дії обвинуваченої ОСОБА_3 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України і вказані злочини відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості та невеликої тяжкості відповідно.

Також судом установлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про примирення відповідають вимогам ст.ст. 469, 471 КПК України, міра покарання, узгоджена потерпілим та обвинуваченою, визначена у межах санкцій ч. 1 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України. Підстав для відмови у затвердженні угоди про примирення, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченої суд вважає, що узгоджене сторонами покарання відповідає не тільки тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам справи, але й особі обвинуваченої, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення, укладеної між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваною ОСОБА_3 , та призначення останній, узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, процесуальні витрати та ресові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення, укладену 29 березня 2019 року між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваною ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000064.

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, і призначити їй узгоджене в угоді про примирення покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень;

- за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Головуюча ОСОБА_1