ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2192/19 Справа № 175/2242/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
потерпілої ОСОБА_15 ,
представника потерпілої ОСОБА_16 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000544 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_17 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_15 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,-

Встановила:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітню ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання за умови, що на протязі двох років іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України, а саме:
-не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції за місцем свого проживання;
- повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання і роботи.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого по АДРЕСА_2 ,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців, з конфіскацією майна.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня фактичного його затримання, - з 18 березня 2015 року.
Зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 18 березня 2015 року по 04 червня 2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 залишено незмінним тримання під вартою. Адміністрації ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)» при настанні дати, коли строк попереднього ув`язнення, відбутий ОСОБА_8 у межах кримінального провадження дорівнюватиме фактично призначеному йому покаранню у виді позбавлення волі строком 8 років 6 місяців, він негайно повинен бути звільнений з-під варти як особу, яка відбула таке покарання.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, проживаючого по АДРЕСА_3 , судимого, останній раз:
- 26.04.2012 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч.1 ст. 213 КК України з призначенням покарання у вигляді штрафу в сумі 850 грн.,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців з конфіскацією майна.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 ухвалено рахувати з дня фактичного його затримання, тобто з 18 березня 2015 року.
Зараховано ОСОБА_9 , в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 18 березня 2015 року по 04 червня 2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 залишено у вигляді тримання під вартою. Адміністрації ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)» при настанні дати, коли строк попереднього ув`язнення, відбутий ОСОБА_9 у межах кримінального провадження дорівнюватиме фактично призначеному йому покаранню у виді позбавлення волі строком 8 років 6 місяців, він негайно повинен бути звільнений з-під варти як особу, яка відбула таке покарання.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який народився с. Петрівна м. Херсона, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, проживаючого по АДРЕСА_4 , судимого, останній раз:
19.09.2005 року Апеляційним судом Хмельницької області за ч.3 ст. 187 КК України до 8-ми років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 01.06.2012 року по відбуттю строку покарання;
визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.263 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років, з конфіскацією майна,
- за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки,
- за ч.2 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки,
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, з конфіскацією майна.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_10 ухвалено рахувати з дня фактичного його затримання, тобто з 17 березня 2015 року.
Зараховано ОСОБА_10 , в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 17 березня 2015 року по 04 червня 2019 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 залишено у вигляді тримання під вартою.

Позов потерпілої ОСОБА_15 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_15 в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти у розмірі 50 000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_15 в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти у розмірі 30 000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_15 в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти у розмірі 30 000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_15 в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти у розмірі 30 000 гривень.
Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_15 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди кошти у розмірі 148 364 гривень 90 копійок.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими у вчиненні наступного.
У вечірній час 11.03.2015 року, ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Дніпропетровську (Дніпрі), точної адреси у слідства встановити не виявилось можливим, зустрівся з раніше знайомими ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та невстановленою слідством особою (далі невстановлена особа), дізнавшись, що останні висловлюють намір на вчинення таємного викрадення чужого майна, вказав місце зберігання бетономішалки, що перебувала на території домоволодіння потерпілої ОСОБА_15 , розташованого за адресою: АДРЕСА_5 . У подальшому ОСОБА_20 на транспортному засобі «ВАЗ-21099» державний номер НОМЕР_1 відвіз останніх за вказаною адресою.
Приблизно о 22.00 годині 11.03.2015 року, прибувши до вищевказаного домоволодіння, ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та невстановлена особа проникли на територію домоволодіння, що належить потерпілій ОСОБА_24 , а ОСОБА_20 залишився у автомобілі.
Перебуваючи на території зазначеного домоволодіння ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_22 та невстановлена особа, маючи при собі підготовленні знаряддя злочину - шапки з прорізами для очей, рукавиці та зброю, про наявність яких не був обізнаний ОСОБА_20 , побачили світло у будинку та усвідомлюючи, що у будинку знаходяться власники, у останніх виник злочинний умисел на вчинення розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням у житло.
Після цього ОСОБА_21 шляхом зламу вікна проник у приміщення житлового будинку АДРЕСА_5 та відкрив вхідні двері з метою проникнення до будівлі співучасників злочину ОСОБА_25 та невстановленої особи.
У цей час ОСОБА_23 проник у будинок через вікно та тримаючи в руках зброю, побачив раніше незнайому ОСОБА_24 , яка мешкала у вказаному будинку, та приблизившись до неї, приставив зброю до її обличчя, чим придушив її волю до опору, та умисно поваливши на підлогу, тримаючи руками за шию, почав душити. При цьому, співучасник злочину ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, побачив раніше незнайому ОСОБА_26 , яка знаходилась у вказаному будинку, та приблизившись до неї умисно наніс кулаком руки три удари в праву руку, чим придушив її волю до опору. Таким чином, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та невстановлена особа, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, незаконно проникнувши у житло та застосувавши до потерпілих насильство, небезпечне для їх життя та здоров`я, шляхом розбійного нападу заволоділи:
- майном та грошовими коштами потерпілої ОСОБА_15 на загальну суму 157 889 гривень 90 копійок;
- майном потерпілої ОСОБА_26 на загальну суму 300 гривень.
Після чого з вищевказаним майном з місця вчинення злочину зникли.
Далі ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та невстановлена особа повернулись до транспортного засобу «ВАЗ-21099», у якому знаходився ОСОБА_7 , та поклали викрадене майно до багажника та салону автомобіля, повідомивши ОСОБА_27 про необхідність швидкого зникнення з місця скоєння злочину.
Після початку руху транспортного засобу, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та невстановлена особа повідомили ОСОБА_7 про вчинення ними розбійного нападу на двох жінок, одна з яких була похилого віку, які перебували у будинку АДРЕСА_5 та спричинення їм тілесних ушкоджень.
У ході розбійного нападу потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_26 спричинені легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки.
ОСОБА_20 , будучи достовірно обізнаним про факт вчинення особливо тяжкого злочину ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та невстановленою особою, шляхом надання активної допомоги щодо зникнення співучасників вчинення розбійного нападу з місця скоєння злочину та перевезення майна здобутого злочинним шляхом, приховав особливо тяжкий злочин, який заздалегідь не обіцяв приховати.
Крім того, ОСОБА_10 у невстановлені у ході слідства час та місці, маючи умисел на носіння, зберігання, придбання бойових припасів, а також на носіння іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу, придбав у невстановлених в ході слідства осіб предмети, схожі на патрони калібру 9 мм у кількості 3 штук і ніж металевий, та усвідомлюючи, що не має передбаченого законом дозволу на вказані патрони та ніж, став носити та зберігати їх при собі.
В період часу з 18.01 годин по 18.10 годин 17.03.2015 року в приміщенні Дніпропетровського РВ ГУМВС (Дніпровського РВП), в ході огляду у ОСОБА_10 були виявлені та вилучені 3 пістолетні патрони 9 мм до пістолету Макарова (ПМ), промислового виробництва, придатні для стрільби, та ніж металевий, який є короткоклинковою холодною зброєю, виготовленою саморобним способом по типу канадських ножів (США), які він незаконно умисно носив при собі без передбаченого законом дозволу.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року задоволено заяву захисника засудженого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_14 про усунення описки у вироку суду від 04.06.2019 року та заяву захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 про уточнення терміну відбуття покарання засудженого ОСОБА_8 за вироком суду від 04.06.2019 року та про звільнення його з-під варти.
Постановлено виправити допущені описки у вироку суду від 04 червня 2019 року, виклавши:
-6 (шостий) абзац резолютивної частини вироку у наступній редакції: «Зарахувати ОСОБА_8 , в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 18 березня 2015 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»;
-11 (одинадцятий) абзац резолютивної частини вироку у наступній редакції: «Зарахувати ОСОБА_9 , в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 18 березня 2015 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»;
-17 (сімнадцятий) абзац резолютивної частини вироку у наступній редакції: «Зарахувати ОСОБА_10 , в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 17 березня 2015 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
Запобіжний захід, продовжений ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року, у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строком до 01 липня 2019 року скасовано.

В апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_14 просить вирок щодо ОСОБА_9 скасувати, і закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України через недоведеність вини останнього і відсутність можливості їх отримати.
Вказує, що у вироку зазначено про те, що потерпіла ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_9 за голосом, що, на його думку, не відповідає дійсності, оскільки під час проведення впізнання на досудовому розслідуванні 27.05.2015 року, вона впізнала його за зростом та фігурою.
Вважає, що протокол впізнання від 27.05.2015 року (т.3 а.с.6-8), є недопустимим доказом, оскільки чоловік при вчинені розбійного нападу був у гумовій масці, що на думку захисника, змінює його голос. Крім того, ОСОБА_9 неодноразово заявляв у суді, що ще до впізнання 27.05.2015 року його пред`являли ОСОБА_15 для впізнання 09.04.2015 року в приміщенні слідчого Управління ГУНП в Дніпропетровській області. ОСОБА_15 в судовому засіданні підтвердила, що дійсно 09.04.2015 року вона приїжджала до обласного слідчого управління, але ОСОБА_31 їй для впізнання не пред`являли.
Адвокат зазначає, що факт вивозу ОСОБА_9 із СІЗО 09.04.2015 року підтверджується довідкою з СІЗО (т.4 а.с.4), однак в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили, що в цей з день з ОСОБА_32 були проведені якісь слідчі дії. На думку апелянта, ОСОБА_9 правдиво свідчив, що його 09.04.2015 року в СУ ГУНП в Дніпропетровській області пред`являли для впізнання потерпілій ОСОБА_15 , однак оскільки остання його не впізнала, протокол впізнання складено не було.
Вказує, що вилучений у ОСОБА_9 телевізор, не має ніякого відношення до телевізорів, викрадених у ОСОБА_15 . В даних телевізорах не співпадають серійні номери. Наполягає, що документи, досліджені у суді щодо вилученого телевізора є документами, що підтверджують його непричетність до вказаного злочину. І цей доказ не суперечить поясненням свідків ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 . Телевізор 32 дюйми, переданий потерпілій 07.05.2015 року, на його думку, не є телевізором, який було вилучено у ОСОБА_38 , і не є доказом його причетності до цього злочину.
Зазначає, що до показів обвинуваченого ОСОБА_39 щодо причетності до вчинення злочину ОСОБА_9 слід відноситись критично, оскільки він не відповідає на дачу завідомо неправдивих показів. В той же час обвинувачений ОСОБА_21 категорично заперечував факти причетності ОСОБА_9 до вчиненого злочину.
Вважає, що обвинувачення щодо ОСОБА_9 викладено не конкретизовано, оскільки в обвинувальному акті не зазначено, якою саме зброєю ОСОБА_9 погрожував потерпілій.
На думку захисника протокол затримання ОСОБА_9 від 19.03.2015 року є сфальсифікованим, оскільки останній був затриманий приблизно о 10.00 годині 18.03.2019 року співробітниками карного розшуку, які вилучили з автомобіля Опель-Омега, на якому їхав ОСОБА_9 , і який належав ОСОБА_40 , предмети, зокрема револьвер, мобільний телефон, газовий балончик та кобуру. Протокол вилучення вказаних предметів в матеріалах справи відсутній.
Зазначає, що дружина ОСОБА_41 ОСОБА_42 , підтвердила, що з автомобіля пропав пістолет і бінокль, які належали її чоловіку.
Захисник вказує, що під час складання протоколу 19.03.2019року про затримання ОСОБА_9 , слідчий ніяких предметів, крім шнурків, у нього не вилучав, оскільки він не міг більше доби перебувати у відділенні поліції з пістолетом та газовим балончиком в кармані.
На думку захисника, з огляду на вказане, протокол пред`явлення револьвера для впізнання потерпілій ОСОБА_15 (т.2 а.с. 225-229), є недопустимим.

- прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким:
- ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. З ст. 76 КК України, зобов`язати засудженого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
- ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років, з конфіскацією всього майна.
- ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст. 263 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.3ст.187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 10 років;
- за ч.1ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;
- за ч.2 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки;
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вважає, що під час прийняття рішення про призначення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання, суд належним чином не врахував тяжкість вчиненого ними злочину, те, що обвинувачені не працювали та не мали постійного офіційного заробітку, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебували, раніше судимі за вчинення корисливих злочинів. Зазначене, на думку прокурора, свідчить про відсутність у засуджених наміру твердо стати на шлях виправлення та перевиховання.
Крім того, при встановленій сумі матеріальних збитків у розмірі 148364 гривень 90 копійок та моральної шкоди в розмірі 140000 гривень 00 копійок, засуджені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на стадії досудового розслідування та судового розгляду жодним чином не намагались відшкодувати завдані ними збитки.

- потерпіла ОСОБА_15 в своїй апеляційній скарзі та уточненнях до неї, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, цивільний позов задовольнити в повному обсязі, а саме стягнути компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 401 428, 48 грн та компенсацію моральної шкоди у розмірі 200 000 грн.
Вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 396 КК України є невірною, оскільки судом не враховано, що вона, як потерпіла, в ході судового засідання чітко повідомила суд, що з числа осіб, які проникли до її будинку впізнає ОСОБА_7 , так як до того моменту була знайома з ним. Аналогічні покази стосовно перебування у будинку ОСОБА_7 під час нападу надав і обвинувачений ОСОБА_8 .
Вказує, що вона також впізнала постать ОСОБА_7 під час слідчого експерименту, який проводився на досудовому розслідуванні.
Також зазначає, що у неї є всі підстави вважати, що саме ОСОБА_7 вказав іншим обвинуваченим по даній справі на її будинок, адже до цього він неодноразово бував в ньому, окрім того до цього неодноразово погрожував їй тим, що помститься за те, що вона не заплатила йому за ремонт, який він зробив неякісно.
Зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи в стягненні матеріальної шкоди з ОСОБА_7 вказав, що дана особа не приймала участі у розбійному нападі.
Вважає, що позов про стягнення матеріальних збитків слід було задовольнити і в частині стягнення даних коштів з ОСОБА_7 ..
Щодо розміру суми збитків вважає, що матеріальні збитки підтверджені в повному обсязі та цивільний позов в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вказує, що вчинений злочин негативно відобразився на її психологічному і фізичному здоров`ї, вона пережила глибоку депресію, довелось звертатись до психіатра та психолога.
Також зазначає, що була зруйнована і її репутація, адже через дану подію вона не змогла виконати договір на велику суму.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та потерпілої, та прохали задовольнити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_14 , потерпілу та її представника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу прокурора та потерпілої, а апеляційну скагру адвоката залишити без задоволення, вивчивши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вказані апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на зібраних у справі та досліджених в судовому засіданні доказах. Судом належно встановлена винуватість обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, що підтверджується сукупністю доказів, належно досліджених судом першої інстанції та правильно викладених у вироку. Юридична кваліфікація є правильною.
Доводи адвоката ОСОБА_14 , про недоведеність вини обвинувачених в тому числі ОСОБА_9 у скоєному про неправильність висновків суду спростовано слідуючими доказами:
Поясненнями потерпілої ОСОБА_15 , про те, що приблизно 22 години 11.03.2015 року вона знаходилась у себе в вдома, за адресою: АДРЕСА_5 , разом зі своєю подругою ОСОБА_26 . В цей час до кімнати увірвався чоловік у камуфляжній формі та гумовій масці. Перед цим почула крик з великої кімнати, в якій спала її приятелька. Через декілька хвилин до неї у кімнату увірвався чоловік з пістолетом, якого встигла роздивитись, та який кинув її на підлогу. Далі невідомий чоловік, як з`ясувалось пізніше ОСОБА_9 , вимагав гроші, банківські картки, прикраси, питав: хто ще є у будинку. Вона, бачила через відкриті двері, що нападники виносять її речі. В той час коли двоє осіб перебували в залі - знімали картини, брали вази, дзеркала, посуд, комп`ютери. У той час коли вона бачила, що в головній кімнаті ходять двоє нападників, в інший вважає було також мінімум два нападника. Там були мінімум дві людини. ЇЇ приятелька злякавшись перебігла з цієї кімнати в ванну, при цьому за нею побіг один з нападників, побив вітражні двері. У цих двох яких вона найбільше бачила, впізнала - ОСОБА_43 і ОСОБА_44 . ОСОБА_45 під час слідчого експерименту в її будинку, добровільно показав вікно, як нападника проникли через вікно і як відкривали двері, щоб зайшли всі інші, на другому поверсі нападники зламали вікно, щоб скоротити шлях виносу речей.
Перевіркою наявних матеріалів не вбачається підстав не довіряти поясненням потерпілої ОСОБА_15 , які послідовні та узгоджуються з сукупністю інших доказів наведених у вироку.
Показами обвинуваченого ОСОБА_7 , встановлено, що 11.03.2015 року у денний час доби надаючи послуги щодо перевезення пасажирів на транспортному засобі «ВАЗ-21099», він отримав замовлення та прибувши за вказаною адресою, зустрів раніше малознайомого чоловіка на ім`я ОСОБА_46 (повних анкетних даних якого не знає). Далі за вказівкою пасажира підібрав ще двох осіб, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , після чого відвіз вказаних осіб до сел. Таромське, де вказані особи вийшли та попрямували до приватного будинку, а чоловік на ім`я ОСОБА_46 попрохав зачекати. Приблизно через 40 хвилин до автомобіля ОСОБА_7 сіли чоловік на ім`я ОСОБА_46 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та повідомили про необхідність руху у напрямку ж/м Лівобережний. Під час руху чоловік на ім`я ОСОБА_46 повідомив, що не має коштів для розрахунку за надані послуги, та не відпустить його поки вони не знайдуть грошові кошти, та почав вимагати від ОСОБА_7 інформацію щодо місця можливого вчинення таємного викрадення майна. У подальшому ОСОБА_7 повідомив чоловіку на ім`я ОСОБА_46 , що знає де перебуває бетономішалка, яку можна викрасти. Далі, отримавши вказівку щодо необхідності відвезти раніше вказаних осіб до місцезнаходження бетономішалки, ОСОБА_7 попрямував до будинку АДРЕСА_5 . Прибувши до вищевказаного домоволодіння ОСОБА_7 зупинився та повідомив ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та чоловіку на ім`я ОСОБА_46 місце знаходження бетономішалки на території домоволодіння в смт. Кіровське. Після чого останні вийшли з автомобіля, а ОСОБА_7 залишився їх чекати. Хвилин через 20 до автомобіля підбігли ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та чоловік на ім`я ОСОБА_46 маючи при собі три телевізори, сумку чорного кольору та поліетиленові пакети з речами, які у подальшому поклали до багажника та салону автомобіля, наказали йому їхати разом. Під час руху ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та невстановлений в ході досудового розслідування чоловік на ім`я ОСОБА_46 , повідомили ОСОБА_7 про вчинення ними розбійного нападу на двох жінок, одна з яких похилого віку, які перебували у будинку АДРЕСА_5 та про спричинення їм тілесних ушкоджень. У подальшому ОСОБА_7 отримав вказівку про необхідність руху до вул. Червоного Козачества у м. Дніпропетровську, де по прибуттю з автомобіля вийшли малознайомий чоловік на ім`я ОСОБА_46 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , забравши із собою речі, які попередньо поклали до автомобіля. Після чого від чоловіка на ім`я ОСОБА_46 , ОСОБА_7 отримав 300 (триста) доларів США за надання послуг перевезення, а від ОСОБА_9 вказівку про необхідність його відвезти до с. Таромське.
Отже ОСОБА_7 в своїх показах, які підтверджено слідим експеремонтом, підтвердив факт участі ОСОБА_9 у розбійному нападі.
Обвинувачений ОСОБА_8 , поясняв, що він 11.03.2015 року спільно з ОСОБА_7 та трьома раніше невідомими йому особами прибув до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , з метою вчинення крадіжки з будинку та у подальшому через відсутню секцію паркану проникли до території домоволодіння ОСОБА_15 , де у подальшому ОСОБА_8 , шляхом зламу металопластикового вікна спільно з невідомою особою проник до будинку. Після того, як він побачив у будинку жінок, то вийшов через металопластикові двері з будинку, чим надав змогу потрапити у будинок іншим співучасникам злочину, у тому числі і ОСОБА_7 .
Вина обвинувачених також доведена поясненнями свідка ОСОБА_47 , який впізнав ОСОБА_10 при проведенні слідчої дії вилучення (впізнання) викраденого майна, яка проводилась в кабінеті Дніпровського РВ. Крім нього був присутній слідчий та ще один свідок. Слідчим йому було роз`яснено права та обов`язки. Він пам`ятає, що був ніж з дерев`яним руків`ям, шкіряним коричневим чохлом, приблизно було 3 (три) патрони та маска чорного кольору, яка була вилучена із дорожньої сумки. Зазначені речі діставав особисто обвинувачений ОСОБА_10 .. Обвинувачений відмовився від підпису протоколу огляду. Після огляду речей ОСОБА_10 спочатку погодився, що це його речі, а потів почав міняти свої покази та говорив, що не знає звідки вони взялися. Під час слідчої дії відео не велося, здійснювалося фотографування.
Підстав недовіряти поясненням свідка ОСОБА_47 не вбачається.
Вину обвинувачених також доведено :
-протоколом від 11.03.2015 року, зареєстрованим у журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про злочини 11.03.2015 року за вх. №1769, згідно з яким у ОСОБА_15 прийнято заяву про вчинення відносно неї розбійного нападу, поєднаного з насильством і заволодінням майном (а.п.6,том № 1);
-протоколом огляду та фото таблицею до нього від 12.03.2015 року, згідно з яким з дозволу ОСОБА_15 здійснено огляд місця скоєння злочину розбійного нападу на неї та ОСОБА_26 , поєднаного з погрозою насильства та заволодінням майном домоволодіння АДРЕСА_5 . В ході огляду виявлено та вилучено відповідні сліди осіб;
-речовим доказом електричним кабелем від телевізора чорного кольору, що вилучений в ході огляду місця скоєння злочину домоволодіння АДРЕСА_5 (а.п.33-34 том №1);
-документами, що підтверджують факт наявності вартості викраденого у ході розбійного нападу майна (а.п. 41-44, 47 том №1);
-протоколом огляду 12.03.2015 року, згідно з яким з дозволу ОСОБА_15 здійснено додатковий огляд місця скоєння злочину розбійного нападу на ОСОБА_15 та ОСОБА_26 поєднаного з погрозою насильства та заволодінням майном вказаного домоволодіння АДРЕСА_5 . Факт проведення додаткового огляду за допомогою відеозапису, який є речовим доказом у справі (а.п. 84 том №1), підтверджено вказаним відеозаписом;
-протоколом обшуку від 19.03.2015 року, згідно з яким у ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 було виявлено та вилучено викрадений у ході розбійного нападу на ОСОБА_15 телевізор марки LG-32LB563V чорного кольору, який визнано речовим доказом (а.п.110-111, 112 том №1);
-протоколом огляду предмета від 18.03.2015 року, згідно з яким ОСОБА_48 добровільно видав працівникам поліції викрадений у ході розбійного нападу на ОСОБА_15 телевізор марки «LG-42LB563V» чорного кольору, пояснивши при цьому, що зазначений телевізор приніс його зять ОСОБА_8 (а.п.142-144, 145 том №1);

-рапортом від 27.05.2015 року, згідно з яким 17.03.2015 року у ОСОБА_10 виявлені та вилучені предмети схожі на патрони 9 мм у кількості 3 шт., які згідно висновку балістичної експертизи №44/70/07-253 від 13.05.2015 року є боєприпасами пістолетними патронами до пістолету Макарова (ПМ) промислового виробництва, придатними для стрільби (а.п.165 том №1);
-витягом з кримінального провадження, відповідно до якого 27.05.2015 року до ЄРДР внесено відомості за фактом вилучення металевого ножа, який згідно висновку судової експертизи холодної зброї №04/03-27 від 30.04.2015 року є короткоклинковою холодною зброєю, виготовлений саморобним способом по типу канадських ножів (а.с.166 том №1);
-рапортом від 27.05.2015 року, відповідно до якого 17.03.2015 року виявлений та вилучений у ОСОБА_10 металевий ніж, згідно висновку судової експертизи холодної зброї №04/03-27 від 30.04.2015 року є короткоклинковою холодною зброєю, виготовлений саморобним способом по типу канадських ножів (а.п.170 том №1);
Висновками експертів вказаний ніж, 3 патрони є відповідно холодною зброєю та боєвими припасами.
Згідно висновків експертів №1039е від 17.03.2015 року, у ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а у ОСОБА_26 до середнього ступеня тяжкості;
В ході проведення у ОСОБА_7 огляду від 19.03.2015 року, виявлено та вилучено металеву фомку, технічний паспорт до автомобіля № НОМЕР_2 та ключі до автомобіля ВАЗ 21099 сріблястого кольору дн. НОМЕР_3 . Зазначені речі визнано речовими доказами у справі (а.п.233-235, 242-244 том №1);
-висновком експерта №70/07-254 від 12.05.2015 року, встановлено, що предмет, схожий на револьвер «Флобер», вилучений 19.03.2015 року у ОСОБА_9 є зброєю та не належить до вогнепальної зброї. Револьвер є переробленим саморобним способом револьвером «EKOL Viper-1460847» під патрон «Флобера» калібру 4 мм (Флобер) серійний номер НОМЕР_4 турецького виробництва, шляхом встановлення в канал ствола металевого стрижня (заглушки), що не унеможливлює проведення з нього пострілів кінетичними снарядами. Револьвер не придатний для проведення пострілів (а.п. 50-54, 55 том №2);
Винуватість обвинувачених також підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 20.03.2015 року за участю потерпілої ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , в ході проведення якого останній на місці показав механізм скоєння вчиненого ним разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та невстановленою в ході досудового слідства особою, злочину, зазначивши про відведену роль кожного з обвинувачених у розбійному нападі. В ході проведення слідчого експерименту велася відео зйомка, запис визнано речовим доказом у справі (а.п.96-98, 99 том №2);
З журналу судового засідання, та технічного запису видно, що під час судового слідства були належно досліджені обставини справи, перевірені всі доводи обвинувачених та їх адвокатів, втому числі і аналогічні, зазначені в скарзі.
Таким чином, доводи обвинувачених, їх захисників про те, що має місце неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та що під час судового розгляду не були з`ясовані обставини, щодо з`ясування перевірки показань обвинувачених досліджених в суді, про їх непричетність до розбійного нападу, колегія суддів вважає такими, що суперечать зібраним доказам.
Зі змісту вироку видно, що він є належно вмотивованим, обґрунтованим та законним. Докази перевірено на їх належність, допустимість, достовірність. Юридична кваліфікація скоєного обвинуваченими,- є правильною.
Не знайшло і свого підтвердження і посилання адвоката ОСОБА_14 , що свідчення ОСОБА_15 не можна визнати об`єктивними, оскільки пояснення потерпілої є логічними послідовними та узгоджуються з іншими доказами. Впізнання ОСОБА_9 , проведено належним чином, зауважень не було.
Доводи захисника ОСОБА_14 про необхідність виправдання їх підзахисного ОСОБА_9 ,, у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, спростовуються сукупністю доказів, належно наведених та проаналізованих у вироку, та є безпідставними.
Посилання сторони захисту на те, що серія та номер виявленого та вилученого у ОСОБА_9 телевізора, не співпадає із номером та серією викраденого у потерпілої телевізора, колегія суддів також вважає безпідставним, оскільки потерпіла опізнала телевізор марки «LG-32LB563V», який в неї був вкрадений та повернутий згідно сохранної розписки (т.1 а.п. 146). Потерпіла у судовому засіданні підтвердила, що цей телевізор належав їй.
Колегія суддів також критично оцінює доводи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині заперечення останніми причетності до розбійного нападу оскільки, зазначені обставини спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Вказану позицію обвинувачених розцінює як намагання уникнути покарання за скоєний особливо тяжкий злочин.
Відносно обґрунтованості призначення обвинуваченим покарання, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості кримінального правопорушення, роль обвинуваченого при вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу винуватого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, проте відбував покарання за корисливий злочин, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання характеризується позитивно (а.п. 123-131 том №3).
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд відніс щире каяття, повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням обставин справи, даних про особу ОСОБА_7 , суд першої інстанції призначив йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнив його від призначеного покарання з іспитовим терміном 2 роки з покладенням обов`язків передбачених п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, районний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого правопорушення, роль обвинуваченого при вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу винуватого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно (а.п. 112-122 том №3).
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 відповідно до ст. 66 КК України, суд відніс щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 суд врахував вчинення ним злочину щодо особи похилого віку.
З урахуванням викладеного, районний суд призначив ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, при цьому суд врахував дані про особу винного та його роль при вчиненні кримінального правопорушення.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого кримінального правопорушення, роль обвинуваченого при вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу винуватого, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлені.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_9 , суд врахував вчинення злочину щодо особи похилого віку.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії невеликої тяжкості, середньої тяжкості та особливо тяжкого кримінального правопорушення, роль обвинуваченого при вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу винуватого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 відповідно до ст. 66 КК України, районний суд не встановив.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_10 , суд врахував вчинення злочину щодо особи похилого віку.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції вказав, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень необхідним та достатнім є призначення покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна.
При цьому суд врахував дані про особу винного, який є раніше судимий за вчинення корисливих злочинів та його роль при вчиненні зазначеного правопорушення.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що виправлення обвинувачених та досягнення інших цілей покарання, неможливо без ізоляції ОСОБА_8 ,, ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 від суспільства, і правильно призначив їм покарання у виді позбавлення волі, обравши кожному достатній строк такого покарання, в межах санкції закону України про кримінальну відповідальність.
Районним судом також обгрунтовано призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки з застосуванням ст.ст. 75-76 КК України.
Отже, твердження прокурора про м`якість призначеного обвинуваченим покарання не підлягають задоволенню з огляду на наведені вище підстави.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі посилається виключно на зазначені вище обставини, тобто мотивує незаконність вироку суду першої інстанції лише в частині призначеного покарання через його мґякість. Інші обставини кримінального провадження прокурор не оспорює. Його апеляційна скарга містить вимоги призначити обвинуваченим лише суворе покарання за розміром покарання.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Така позиція відповідає і практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка при розгляді справ застосовується як джерело права. Зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
Виходячи з вищенаведеного, будь яких підстав для призначення обвинуваченим як більш суворого покарання або менш суворого покарання,- колегія суддів не вбачає.
Що стосується доводів потерпілої ОСОБА_15 , щодо задоволення цивільного позову, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що районний суд належним чином встановив розмір відшкодування моральної та матеріальної шкоди виходячи з засад розумності та достатності.
Згідно ч.1 ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Така шкода, виходячи з п.1 та п.2 ч.2 ст. 23 Цивільного Кодексу України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно ч.4 ст. 23 Цивільного Кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Фізична особа, діями якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення (ч.1 ст. 276 Цивільного Кодексу України).
Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч.2 ст. 276 Цивільного Кодексу України). Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280 Цивільного Кодексу України).
Частиною 1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини
Суд першої інстанції вірно зазначив про наявність у потерпілої протягом тривалого періоду часу моральних переживань, оскільки у зв`язку з отриманими травмами в результаті спричинених їй тілесних ушкоджень вона повинна була проходити лікування, у неї погіршився стан здоров`я. Всі ці обставини негативно сказались на моральному стані потерпілої.
В той же час, керуючись принципами розумності та справедливості, враховуючи роль кожного з обвинувачених у скоєнні злочину, районний суд правильно зазначив про відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_15 та необхідність стягнути на її користь в межах заявлених нею позовних вимог з обвинуваченого ОСОБА_7 коштів у розмірі 50 000,00 гривень, а з обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 кошти у розмірі по 30 000,00 грн. з кожного. Таке рішення реально відображає характер, глибину та тривалість душевних, емоційних та моральних страждань, які перенесла потерпіла, та є співрозмірним та справедливим.
Колегія суддів також погоджується з позицією районного суду з приводу вимог ОСОБА_15 про часткове відшкодування матеріальної шкоди, що відшкодування матеріальних збитків слід покласти на ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , оскільки ОСОБА_7 безпосередньо не приймав участі у розбійному нападі, бо його засуджено за ч.1 ст. 396 КК України.
Районний суд обґрунтовано задовольнив її позов частково, стягнувши на користь потерпілої кошти у розмірі 148364,90 грн.
При цьому колегія суддів також погоджується з позицією суду першої інстанції з приводу відшкодування коштів, яка складає вартість викраденого майна зазначеного в обвинувальному акті (з урахуванням повернутих речей потерпілій двох телевізорів вартістю 3900+5650 гривень = 9550 гривень) та збитки які підтверджуються відповідним висновком експерта, розмірі 45430,00 грн., а також з розміром викрадених у потерпілої грошових коштів, що згідно з інформацією Національного Банку України (станом на 28 травня 2015 року) становить суму 102934,90 грн., яка складається з 4000,00 доларів США (за розрахунком 1 долар США = 21,552936 грн.) + 47000,00 російських рублів (з розрахунку 1 руб = 0,35528 грн.).
Що стосується вимог потерпілої про відшкодування грошових коштів в частині понесених витрат на придбання лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення, витрат на лікування в пансіонаті, проїзд до місця розташування лікуваннякоштів за засоби зв`язку, робочих інструментів, втратою можливості працювати без відповідної клієнтської бази з 11.03.2015 року по 04.09.2015 року у розмірі 30000 гривень, заміною всіх замків на будинку, господарських будівлях, гаражу, вхідних воріт на суму 10835,75 гривень, встановлення охоронної сигналізації на суму 8000 гривень, відновлення відповідних документів, то колегія суддів теж погоджується з позицією суду першої інстанції, оскільки потерпілою належним чином не доведено здійснення зазначених витрат.
В разі необхідності ОСОБА_15 може звернутись з відповідним позовом в суд в порядку цивільного судовчинства.
Виходячи з наведеного, вище колегія суддів повністю погоджується з вироком суду першої інстанції та не вбачає підстав для задоволення зазначених апеляційних скарг прокурора, захисника та потерпілої.
Керуючись 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_17 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_14 , та потерпілої ОСОБА_15 , - залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , - залишити без змін.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_10 в строк відбуття покарання період його тримання під вартою, з 05 червня 2019 року по 06 листопада 2019 року включно, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення, за 2 дні позбавлення волі, та у зв`язку з повним відбуттям призначеного покарання покаранн, звільнити його із-під варти, негайно.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4