БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 1-кс/356/130/19
Справа № 356/366/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2019 року Слідчий суддя Березанського міського суду Київської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання слідчого СВ Березанського ВП Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000091 від 26.05.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

27.05.2019 року до слідчого судді Березанського міського суду Київської області надійшло клопотання слідчого СВ Березанського ВП Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000091 від 26.05.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_1 , яке запаковано в спецпакет № 4273146.

Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження може застосовуватись арешт.

Згідно ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Вимоги до змісту вказаного клопотання встановлені ст. 171 КПК України.

Так, згідно п. 1 ч. 2 вказаної статті, таке клопотання має містити підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна .

До клопотання мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання (ч. 2 ст. 171 КПК України).

Так, статтею 170 КПК України передбачено, що умовою для застосування арешту майна є сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Окрім того, завданням арешту майна, згідно абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також забезпечувати умови, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 26.05.2019 року до чергової частини Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що на 77 км автодороги М-03 було зупинено автомобіль, у водія якого ОСОБА_4 було виявлено підробку посвідчення водія, про що 26.05.2019 року старшим інспектором-черговим СРПП № 1 Березанського ВП ОСОБА_5 було подано рапорт, зареєстрований зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області 26.05.2019 року за № 1194 (а.с.7).

По даному факту 26.05.2019 року були внесені відомості до ЄРДР за № 0000091. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 4 ст. 358 КК України (а.с.4).

В той же час, викладені слідчим в клопотанні фактичні обставини щодо виявлених ознак підробки вилученого посвідчення водія не підтверджуються долученими до матеріалів справи документами, зокрема, слідчим не додано копії самого посвідчення, що відповідно, давало б підстави вважати, що таке посвідчення водія містить ознаки підробки.

Відтак, всупереч вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, в клопотанні відсутнє обґрунтування необхідності накладення арешту як заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні, а відтак, його мети та підстав його застосування.

Сама лише констатація факту, що вказане майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні з посиланням на нормативний перелік умов та підстав накладення арешту без обґрунтування наявності та доведеності тих конкретних обставин, з якими законодавець пов`язує можливість накладення арешту на майно, не є достатнім мотивом для висновку про його необхідність.

Крім того, визнаючи вказане майно речовим доказом, слідчий не обґрунтовує, яким з критеріїв ст. 98 КПК України воно відповідає, відтак, сам по собі вказаний факт не є достатнім мотивом для висновку, що воно підтверджують відповідні факти та обставини, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України (ч.1 ст. 26 КПК України).

Виходячи зі змісту вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Вказані недоліки мають суттєве значення з огляду на вимоги ч. 2 ст.173 КПК України, відтак, унеможливлюють повне, всебічне та об`єктивне вирішення судом питання про арешт вказаного майна.

За таких обставин подане клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення клопотання про арешт майна для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 22, 26, 131-132, 170-173 КПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого СВ Березанського ВП Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000091 від 26.05.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України - повернути прокурору та встановити строк тривалістю 72 (сімдесят дві) години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1