ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 192/1128/19
Провадження № - 1в/201/683/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2019 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська заяву засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України, раніше засудженого:

1). 02 грудня 1991 року Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу, по ст. 215-3 ч. 2, 187 ч. 2, 42 КК України до 3 років позбавлення волі;
2). 08 червня 1995 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу, по ст. 140 ч. З, 17, 140 ч. 2, 42 КК України до 4 років позбавлення волі;
3). 07 серпня 2001 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу, по ст. 81 ч. 2, 89 ч. 1, 42 КК України до 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
4). 25 березня 2003 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу, по ст. 188 ч. 1, 15 ч. З, 188 ч. 1, 70 КК України, до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
5). 14 травня 2007 року Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу, по ст. 307 ч. 2 КК України, до 5 років позбавлення волі;
6). 02 квітня 2014 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу, по ч. З ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання, з випробуванням на 1 рік;
7). 02 червня 2014 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу, по ч. 2 ст. 263 КК України, до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання, з випробуванням на 1 рік;
8). 30.10.2014 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 121 ч.1, 263 ч.2, 70, 71 КК України до 6 років позбавлення волі, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

засуджений (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про його умовно-дострокове звільнення, в обґрунтування якої у судовому засіданні пояснив, що він працевлаштований, має 4 заохочення, стягнень не має.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви засудженого.
Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, вважає, що заява не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в ДУ «Солонянська ВК №21» знаходиться з 25.12.2014 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_3 за час відбування покарання характеризується посередньо, працевлаштований прибиральником відділення, до праці ставиться посередньо, має три заохочення. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку під контролем адміністрації, має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці під контролем адміністрації. Не бере особисту участь в організаціях виховних заходів, які проводяться в установі.
Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу ОСОБА_3 має 5 заохочень, за підсумками відповідних кварталів відповідних років.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки останній хоча і працює, а наявні заохочення застосовані до нього хоча і носять систематичний характер та застосовані за весь період відбування покарання, проте застосовані в основному за підсумками роботи відповідних кварталів року.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризується добре, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться сумлінно.

Посилання засудженого про зразкову поведінку під час перебування в колонії, судом враховано, але при цьому суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Також судом враховано те, що ОСОБА_3 06.11.2001 року звільнявся на підставі Закону України «Про амністію», 16.09.2011 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 22 дні, про те знову вчинив тяжкий злочин, що характеризує засудженого як особу, яка схильна до систематичної злочинної діяльності, а вказана поведінка, на думку суду, свідчить про відсутність належних висновків у засудженого щодо своєї поведінки.

Оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, однак ОСОБА_3 не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення, тому суд оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, а відбуття засудженим певної частини покарання та наявність позитивної характеристики не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, що є підстави для відмови в задоволенні заяви.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Повний текст ухвали буде проголошено 07.10.2019 о 10-30 годині.

Головуючий: суддя ОСОБА_1