ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/629/19 Справа № 207/4251/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі

за участю прокурора

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 та прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року по кримінальному упровадженню № 0000916, -

в с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янське, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого у Дніпродзержинському управлінні по експлуатації газового господарства, який мешкає за адресою без реєстрації: АДРЕСА_1 , судимого, останній раз:
14.04.2009 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 ч. 1 ст. 70 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі, яке на підставі ст. 70 ч.4 КК України поглинене вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 червня 2008 року і остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, від якого 25 червня 2011 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 5 місяців,

визнано винуватим за вчинення злочинів, передбачених ст. 15 ч. 3, п. 1 ч. 2 ст. 115 , 162 ч. 1 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді 10 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 1 року обмеження волі.

Від відбування покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України ОСОБА_5 звільнено у зв`язку з закінченням строків давності згідно ч. 2 ст. 49 КК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Строк покарання ухвалено рахувати з 02 липня 2015 року.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_5 у строк відбуття ним покарання призначеного даним вироком, строк його попереднього ув`язнення по даній справі, а саме в період: з 02 липня 2015 року по 01 жовтня 2018 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відповідно - 2297 грн. 57 коп. та 50 000 грн. кожній.

Також з ОСОБА_5 на користь держави ухвалено стягнути витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження в сумі 491 грн. 04 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 02 липня 2015 року приблизно о 04 год. 30 хвил., знаходячись біля буд. АДРЕСА_2 , де мешкає його колишня співмешканка ОСОБА_8 , в стані алкогольного сп`яніння, всупереч її волі, заліз по балконам, та розбивши скло вікна, незаконно проник до вищевказаної квартири з метою з`ясування стосунків з останньою.

Знаходячись на місці події, приблизно о 06 год. 30 хвил. під час сварки з ОСОБА_8 та її матір`ю ОСОБА_7 на ґрунті неприязних стосунків, маючи при собі ніж, наніс ним ОСОБА_8 удар в шию, спричинивши тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних пошкоджень, а також тим же знаряддям злочину наніс ОСОБА_7 декілька ударів у життєво важливі органи, спричинивши тілесні ушкодження, які відноситься до тяжких та легких тілесних пошкоджень. Однак свій злочинний намір він до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, у зв`язку з наданням потерпілими опору, після чого з місця скоєння злочину втік.

В апеляційних скаргах:
- захисник просить вирок скасувати. Перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_5 на ч. 1 ст. 121 КК України або на ч. 1 ст. 125 КК України. Призначити покарання з урахуванням його щирого каяття та повного визнання вини.

Вважає, що обвинувачений не бажав настання смерті потерпілих.

На його думку, в мотивувальній частині вироку помилково зазначено, що свідок ОСОБА_10 під час допиту в судовому засіданні пояснив, що вийшовши з під`їзду, ОСОБА_5 погрожував потерпілим.

Стверджує, що таких пояснень той не давав.

Зазначає, що згідно показів потерпілих в судовому засіданні, ОСОБА_5 після спричинення їм тілесних ушкоджень, мав можливість наздогнати їх у під`їзді будинку, так і на вулиці, однак не скористався нагодою. Тільки вимагав, щоб вони повернулися.

Вказує, що у вироку на зазначено, з яких конкретних причин, незалежних від волі обвинуваченого, не настала смерть потерпілого.

Вважає, що ОСОБА_5 незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України, оскільки потерпіла ОСОБА_11 , відповідально до ст. 477 КПК, не зверталась із заявою про вчинення даного злочину.

Стверджує, що з клопотанням про звільнення від покарання за строком давності, жодна сторона кримінального провадження до суду не зверталась. Між тим, суд за своєю власною ініціативою прийняв рішення про звільнення від покарання.

Необґрунтованим вважає рішення суду про задоволення цивільного позову, оскільки у вироку не зазначені підстави прийняття такого рішення.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок змінити.

Зазначити у вступній частині вироку місце народження обвинуваченого м. Дніпродзержинськ, замість м. Кам`янське.

У резолютивній частині зазначити про часткове задоволення позовних вимог та про стягнення із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2297 грн. 57 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Виключити з вироку посилання суду на місце зберігання речових доказів ...у камері зберігання речових доказів Дніпровського ВП..., зазначивши місце зберігання речових доказів ... у камері зберігання речових доказів Південного ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Крім того, прокурор зазначає, що у резолютивній частині вироку суду допущено помилку при вирішенні питання за позовом потерпілої ОСОБА_7 , оскільки не зазначено про задоволення або часткове задоволення позову потерпілої, зазначено лише про стягнення сум.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку апеляційної скарги останнього, прокурора, який заперечував проти її задоволення і про підтримку доводів своєї скарги, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, дійшла висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, вирок скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених процесуальним законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

Вирок суду, у разі визнання особи винуватою, має містити, крім іншого, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги процесуального закону, судом першої інстанції не виконані. Видно, що вирок за змістом не відповідає сукупності обставин, які суд першої інстанції повинен був дослідити та дати оцінку для встановлення правильної кваліфікації вчинених ОСОБА_5 дій. Від встановлених судом конкретних обставин кримінального провадження, направленості умислу винного та мотиву, залежить правильність юридичної оцінки кримінально-караного діяння.

На це звертають свою увагу роз`яснення, які містяться в п. 5 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» про те, що умисне позбавлення життя двох і більше осіб кваліфікується за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК за умови, що їх вбивство охоплювалося єдиним умислом винного, який виник до вчинення першого злочину.

Колегія суддів наголошує, що дії особи не можуть кваліфікуватися за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК, якщо не доведено, що її умисел був спрямований на позбавлення життя двох або більше осіб. У випадках, коли умисне вбивство двох або більше осіб не охоплювалося єдиним наміром винного, вчинене не містить ознак злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК, й може кваліфікуватися за ч. 1 ст. 115 і п. 13 ч. 2 ст. 115 КК.

Проте, як вбачається з вироку, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, в частині умислу обвинуваченого на вчинення вбивства двох осіб, - є суперечливим.

Як зазначив суд у мотивувальній частині вироку, умисел на вбивство двох осіб у обвинуваченого виник під час нанесення ним ударів ножем потерпілій ОСОБА_8 , тобто під час фактичної реалізації умислу на вбивство однієї особи.

Однак з такого формулювання обвинувачення не можливо встановити, чи обвинувачений керувався єдиним умислом на вбивство двох осіб, чи намір вбити ОСОБА_7 виник у нього після замаху на вбивство ОСОБА_8 .

З огляду на це, висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчинення злочину, за який його засуджено, не грунтується на формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, що є порушенням вимог ст. 374 КПК. Вказане позбавляє можливості встановити правильність кваліфікації вчиненого діяння.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 370, 374 КПК, які є істотними, такими, які перешкоджали суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення, тому є безумовною підставою для скасування вироку, відповідно до ст. 409 КПК.

Колегія суддів не може не звернути уваги на те, що порушення судом першої інстанції вищенаведених засад кримінального провадження не відноситься до передбаченого в ч. 1 ст. 415 КПК переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК, у випадках, коли вимоги КПК не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК.

З метою належного дотримання під час судового розгляду саме цих загальних засад кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне призначити новий судовий розгляд даної справи у суді першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно усунути вказані порушення закону. При розв`язанні питання про направленість умислу, суду необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння. Врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілих, що передували події, їх стосунки. Якщо умисел був направлений на вбивство двох осіб, то необхідно з`ясувати, коли ж саме він виник. При формулюванні обвинувачення визнаного доведеним, суд не повинен обмежуватись тільки посиланням на те, що смерть потерпілих не настала з причин, які не залежали від волі обвинуваченого. У вироку необхідно навести доводи про те, з яких саме причин обвинуваченим не було доведено умисел на вбивство, що саме йому стало перешкодою, чому саме не наступила смерть, чи надана була своєчасна медична допомога потерпілим, та чи були вона кваліфікованою.

Крім того, суду необхідно додатково ретельно перевірити всі доводи, на які посилаються захисник і прокурор в апеляційних скаргах. Дати їм належну оцінку і ухвалити законне і обгрунтоване рішення.

Розв`язуючи питання запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія приймає до уваги, що з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, які на момент розгляду справи не зменшились, та з врахуванням тяжкості інкримінованого злочину, колегія вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк запобіжного заходу тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , та прокурора - задовольнити частково.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області щодо ОСОБА_12 скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою продовжити до підготовчого засідання, але не більше ніж на 50 днів.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною, оскарженню не підлягає.

Судді: