У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" жовтня 2019 р. м.Київ

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0008706 та додані до нього матеріали відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, військовозобов`язаного, розлученого, освіта вища, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного в скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.146, п.п.3, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
21.10.2019 року слідчий СВ Дніпровського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0008706 відносно ОСОБА_5 .
Вимоги клопотання обґрунтовані тим, щоОСОБА_5 з метою власного збагачення, шляхом скоєння умисного злочину, із корисливих мотивів, а саме викрадення людини, вступив у попередню змову з ОСОБА_7 .

Діючи за попередньою змовою та переслідуючи мету незаконного заволодіння майном, ОСОБА_5 , 15.10.2019, приблизно о 15-00 годині, ОСОБА_5 зателефонував на номер мобільного телефону останньої та під вигаданим приводом призначив потерпілій зустріч у мікрорайоні Бортничі, що знаходиться в Дарницькому районі міста Києва.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення людини, ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_5 , 15.10.2019, приблизно о 15-30 годині, прибули на автомобілі марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , до мікрорайону Бортничі, що знаходиться в Дарницькому районі міста Києва, куди за їх запрошенням на автомобілі марки «Land Rover Discovery», д.н.з. НОМЕР_2 , прибула ОСОБА_5 .

Після чого, ОСОБА_5 діючи спільно з ОСОБА_8 підійшли до потерпілої та з метою подолання здатності останньої до опору, застосували до неї фізичну силу та спеціальний засіб кайданки (наручники), одягнувши їх на руки останньої.

В подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , незаконно перешкоджаючи вільному пересуванню ОСОБА_5 посадили її до автомобіля марки «Land Rover Discovery», д.н.з. НОМЕР_2 , за кермо якого сів ОСОБА_5 , а ОСОБА_7 сів за кермо автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , та повезли потерпілу до лісосмуги, що розташована поряд з селом Вороньки Бориспільського району Київської області.

Прибувши за вказаною адресою ОСОБА_5 вийшов з автомобіля та вивів з автомобіля викрадену потерпілу ОСОБА_5 , долаючи її опір та не знімаючи з неї кайданок повів останню до лісосмуги, де діючи умисно та спільно з ОСОБА_7 нанесли останній тілесні ушкодження, що спричинили тяжкі наслідки, а саме смерть ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми умисними діями, які виразились у викраденні людини, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, що спричинили тяжкі наслідки, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.3 ст.146 КК України.
Крім того, ОСОБА_5 , діючи спільно з ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з метою отримання від викраденої ОСОБА_5 грошових коштів, вирішив позбавити життя останню та заволодіти належним їй майном.

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 , 15.10.2019, приблизно о 16-00 годині, незаконно утримуючи викрадену ОСОБА_5 та керуючи автомобілем марки «Land Rover Discovery», д.н.з. НОМЕР_2 , прибув до лісосмуги, що розташована поряд з селом Вороньки Бориспільського району Київської області, слідом за ними, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , до вказаного місця їхав ОСОБА_7 .

Діючи спільно, групою осіб ОСОБА_5 вивів з автомобіля марки «Land Rover Discovery» потерпілу та направився до лісосмуги. В свою чергу ОСОБА_7 вийшовши з автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» та дістав з багажного відсіку биту та саперну лопату і попрямував за ними.

Продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи поміж дерев у лісосмузі, діючи умисно, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , переслідуючи корисливий мотив, використовуючи принесену ОСОБА_7 биту та саперну лопату, почали наносити викраденій ОСОБА_5 тілесні ушкодження по життєво важливим органам, голові та тулубу, бажаючи заподіяти смерті останній.

В результаті нанесених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 тілесних ушкоджень голови та тіла ОСОБА_5 остання померла на місці, а ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , діючи спільно, з корисливих мотивів забрали всі її цінні речі та покинули місце вчинення злочину ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Land Rover Discovery», д.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно лікарського свідоцтва про смерть за №020-2363 смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала від «Відкритого перелому кісток черепа з забоєм головного мозку».

Таким чином, слідчий вважає, що ОСОБА_5 вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті викраденій людині, вчинене з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб, тобто скоїв особливо тяжке кримінальне правопорушення (злочин), передбачене п.п.3, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України.
18 жовтня 2019 року, о 22-00 годині за адресою: м.Київ, вул.Червоноткацька, 2, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано в порядку ст.208 КК України.

19 жовтня 2019 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.146, п.п.3, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України.

На думку слідчого вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбаченого ч.3 ст.146, п.п.3, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України. підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами: протоколом огляду місця події від 18.10.2019, протоколом огляду місця події (трупа) від 18.10.2019, протоколами допитів свідків, речовими доказами, іншими доказами в їх сукупності.
Вчинені ОСОБА_5 кримінальні правопорушення (злочини), а саме, передбачений ч.3 ст.146, п.п.3, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, які відповідно до ст.12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочином, відповідно за які передбачене покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічне позбавленням волі з конфіскацією майна або без такої.

Метою застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду (враховуючи те, що максимальне покарання за інкримінованого злочину передбачає позбавлення волі до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічним позбавленням волі, передбачаючи отримання реальної міри покарання за скоєне, в разі винесення судом обвинувального вироку, підозрюваний може ухилитись від явки до органу досудового розслідування або суду);

2) вчинити інше кримінальне правопорушення ( враховуючи те, що підозрюваний не має місця роботи та стабільного доходу та який вчинив корисливий злочин з метою протиправного збагачення, тому підозрюваний ймовірно буде ще вчиняти корисливі злочини);

3) незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (а саме, шляхом незаконного впливу на свідківу кримінальному провадженні, оскільки останні надали свідчення не на його користь);

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно з положенням ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Підставою застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також наявність вищезазначених ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити зазначені вище дії.

Таким чином, орган досудового розслідування вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, до підозрюваного ОСОБА_5 не може запобігти вказаним ризикам.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, міцність його соціальних зв`язків, репутацію, майновий стан.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбаченого п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу покладається необхідність запобігання подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інші кримінальні правопорушення (злочини).

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, викладених у ньому, і стверджував, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою для підозрюваного, з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують. Просив суд застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді взяття під варту без визначення розміру застави.
Підозрюваний ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на відсутність ризиків, необгрунтовану підозру. Просив суд відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Вислухавши доводи та пояснення підозрюваного та його захисника, доводи прокурорів щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу і дослідивши матеріали справи в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Судом було встановлено, що 18.10.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст.146, п.п.3, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України (кримінальне провадження №0008706).
Відповідно до ч.2 ст.218 КПК України якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.
Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 від 18 жовтня 2019 року доручено проведення досудового розслідування у виділеному кримінальному провадженні слідчому відділу Дніпровського УП ГУНП у місті Києві.
Стаття 192 КПК України передбачає право слідчого за погодженням з прокурором звернутися із клопотанням про застосування запобіжного заходу до особи, яку затримано без ухвали про дозвіл на затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Клопотання слідчого, погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 , оформлене відповідно до вимог ст.184 Кримінального процесуального кодексу України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження та долучено розписки підозрюваного та захисника щодо вручення їм копії клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, а також копій матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Таким чином, слідчим виконані вимоги ч.3 ст.184 КПК України.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19.10.2019 року, ОСОБА_5 був затриманий 18.10.2019 року о 22-00 годині відповідно до ст.208 КПК України без ухвали слідчого судді. Тому, саме вказаний час (22-00 година 18.10.2019 року) є моментом затримання ОСОБА_5 у розумінні вимог ст.209 КПК України.
18.10.2019 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.146, п.п.3, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України.
Вирішуючи питання про наявність підстав обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги ст.177 КПК України.
Відповідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
В судовому засіданні, на думку слідчого судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочинів, передбачених ч.3 ст.146, п.п.3, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, наявними у справі допустимими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 18.10.2019, протоколом огляду місця події (трупа) від 18.10.2019, протоколами допитів свідків, речовими доказами, іншими доказами в їх сукупності, які підтверджують існування фактів та інформації, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане кримінальне правопорушення.

Крім того, в судовому засіданні стороною захисту відповідно до положень ч.5 ст.132 КПК України не було надано суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про необґрунтованість пред`явленої підозри.
При цьому слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеній у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Статтею 176 КПК України передбачено, що одним із запобіжних заходів є тримання під вартою.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до ст.178 КПК України, слідчий суддя враховує, крім іншого, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється, репутацію, вік та стан здоров`я, майновий стан підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків.
Так, ОСОБА_5 підозрюється у скоєні злочинів, один з яких згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання до довічного позбавлення волі, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, законних джерел доходу не має, відповідно до ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 18.10.2019 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпека злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 на думку слідчого судді, дають підстави для висновку, що існують з боку підозрюваного ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, враховуючи обставини, перераховані у ст.178 КПК України, а також доведеність прокурором під час судового розгляду клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, тому клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити та застосувати до останнього запобіжний захід тримання під вартою без визначення розміру застави.
При цьому наявність даних про особу підозрюваного, на що посилається сторона захисту, зокрема позитивних характеристик, як на одну з підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого, на думку слідчого судді не виключають наявність зазначених вище ризиків, а також ризику продовження чи повторення протиправної поведінки.
Крім того, неможливість перебування особи під вартою внаслідок стану здоров`я встановлюється у визначеному законом порядку. Будь-які докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 страждає на хвороби, які унеможливлюють перебування його під вартою, слідчому судді не надані.
При вирішенні даного питання судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Крім того, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Також ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_5 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Відповідно до ст.198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
Керуючись, ст.ст.3, 176-178, 182-184, 194, 196, 206-208, 309, 372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0008706 відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.
Ухвала діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 обчислюється з моменту його фактичного затримання з 22-00 години 18 жовтня 2019 року.
В задоволенні клопотання сторони захисту про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відмовити.
Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, його захиснику та направити для виконання до ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Повний текст ухвали оголосити учасникам судового провадження у судовому засіданні о 15-00 годині 25 жовтня 2019 року.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя Дніпровського районного суду
м. Києва ОСОБА_1