Дата документу 28.05.2019 Справа № 334/124/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/151/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/124/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0006798, № 0000398, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовтневе Сумської області, громадянина України, маючого неповну вищу освіту, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07.12.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України. Засуджений до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання покарання, призначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року, приєднано до покарання, призначеного цим вироком, та призначено остаточно ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до знову призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком 07.12.2016 року Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, і остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 03.02.2018 року по 02.05.2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 03 лютого 2018 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили ухвалено залишити без змін у виді тримання під ватою в СІЗО №10 м. Запоріжжя.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 13.11.2016 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, викрав металеву кришку льоху, знаходячись поблизу будинку № З-В, розташованого по вулиці Північне шосе в місті Запоріжжя, яка належить ОСОБА_10 . Далі, ОСОБА_7 , розуміючи, що на даному етапі він має реальну можливість розпорядитись та користуватись викраденим майном, залишив місце вчинення правопорушення та переніс вищевказану кришку льоху до будинку АДРЕСА_2 , де приблизно о 10 годині 30 хвилин був зупинений співробітниками поліції, які під час огляду місця події, у останнього виявили та вилучили вищевказану металеву кришку льоху. Таким чином, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 280 гривень.

13 січня 2018 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись між дев`ятим та технічним поверхами, другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з-під решітки, яка розділяє дев`ятий поверх та технічний поверх, таємно викрав майно, а саме металеву драбину (розмірами 250x47 см), яка належить ОСББ «Зерно 216», вартістю 426 гривень 84 копійки. Після чого, ОСОБА_7 , разом із викраденою металевою драбиною вийшов із під`їзду, але був зупинений представником ОСББ ОСОБА_11 , внаслідок чого, ОСОБА_7 не вчинив всіх дій, які вважав би необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі.

15 січня 2018 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись між 1 та 2 поверхами другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав майно, а саме: електричний рубильник ЯРП ВУ 380 ВУ - 1 УЗ ХАЗ 308 В 50 ГЦ 80АР30 8,5 КГ 91 ТУ 16 536 454- 80, у корпусі сірого кольору, який належить ОСББ « Зерно 216», вартістю 450 гривень без НДС, чим спричинив матеріального збитку на вказану суму. Шкода відшкодована шляхом повернення майна представнику «ОСББ Зерно 216» ОСОБА_11

22.01.2018 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні під`їзду будинку АДРЕСА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи на дев`ятому поверсі вказаного будинку, шляхом вільного доступу, без перешкод відчинив двері коридору, який веде до квартири АДРЕСА_5 , та знаходячись у вказаному коридорі, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, таємно викрав дитячий велосипед «Про ф», який належить ОСОБА_12 , чим спричинив матеріальну шкоду на суму 1500 гривень.

26 січня 2018 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись у першому під`їзді будинку АДРЕСА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, без перешкод відчинив двері коридору (який веде до квартир АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 ), що розташований на 5 поверсі вказаного будинку, де, знаходячись у вказаному коридорі, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_13 , а саме: дитячий велосипед «Принцеса», рожевого кольору із двома великими та двома маленькими колесами, чим спричинив матеріального збитку ОСОБА_13 на суму 1000 гривень, після чого покинув місце злочину.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, вважає вирок незаконним, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд у мотивувальній частині вироку зазначив формулювання вчинення ОСОБА_7 13.11.2016 року крадіжки без кваліфікуючих ознак, разом з тим, кваліфікував його дії за вказаним епізодом за ч. 2 ст. 185 КК України як крадіжку, вчинену повторно. ОСОБА_7 раніше був судимий за крадіжку і знов вчинив корисливий злочин, у зв`язку з чим його дії кваліфіковані за ознакою повторності. Тому, суд незаконно визнав рецидив обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 . Крім того, вказує, що суд застосував ч. 1 ст. 70 КК України, призначив ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, вчинених до і після попереднього вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року, потім призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового приєднання покарання, призначеного попереднім вироком, тоді як ст. 70 КК України передбачає призначення покарання лише шляхом його поглинення або складання (повного або часткового), після чого призначив ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, приєднавши до знов призначеного покарання частину покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 перший злочин вчинив до попереднього вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року, а три інші після нього. Тому, обвинуваченому слід було призначити покарання за злочин, вчинений до попереднього вироку, потім призначити покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, після чого призначити покарання за злочини, вчинені після вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року, і тільки після цього призначити остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.
Виходячи з викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати, що ОСОБА_7 13.11.2016 року умисно, таємно, повторно викрав металеву кришку льоху поблизу будинку № 3-В по вул. Північне шосе у м. Запоріжжі, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на 280 грн. Виключити з мотивувальної частини вироку визнання рецидиву злочинів обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 . Визнати ОСОБА_7 винним за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодом від 13.11.2016 року) 1 рік позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання з покаранням, призначеним вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року, призначити покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодами у січні 2018 року) 3 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднати покарання, призначене на підставі ч. 4 ст. 70 КК України (за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року) і за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 409 КПК України, підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, окрім іншого, є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

В порушення зазначеної норми, суд у мотивувальній частині вироку зазначив формулювання вчинення ОСОБА_7 13.11.2016 року крадіжки без кваліфікуючих ознак, разом з тим, кваліфікував його дії за вказаним епізодом за ч. 2 ст. 185 КК України, як крадіжка, вчинена повторно.

Відповідно до ст. 67 КК України рецидив злочинів є обставиною, яка обтяжує покарання, якщо вона не передбачена в статті Особливої частини Кримінального кодексу України та не впливає на кваліфікацію.

Судовою колегією встановлено, що ОСОБА_7 один епізод крадіжки вчинив 13.11.2016 року до постановлення вироку Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 07.12.2016 року, у зв`язку з чим районним судом його дії кваліфіковані за ознакою повторності помилково.

За таких обставин, дії ОСОБА_7 за епізодом крадіжки від 13.11.2016 року підлягають перекваліфікуванню з ч. 2 ст. 185 на ч. 1 ст. 185 КК України з призначенням йому покарання за цей злочин.

В свою чергу, визнання рецидиву обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року визначено, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Так, ОСОБА_7 вчинив один епізод крадіжки до постановлення вироку Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 07.12.2016 року, а саме 13.11.2016 року.

Отже, судова колегія вважає за необхідне на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання покарання, призначеного за попереднім вироком, до покарання за цим вироком, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.

Відповідно до частини першої статті 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частина п`ята статті 71 КК України передбачає, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше злочинів, суд призначає покарання за ці нові злочини за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Отже, вищезазначені норми закону про кримінальну відповідальність, у їх системному тлумаченні, передбачають призначення покарання як за сукупністю злочинів, так і за сукупністю вироків, яке повинно бути більшим від призначеного попереднього покарання.

Оскільки ОСОБА_7 також вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, після постановлення попереднього вироку, в період випробувального терміну, то необхідно призначити покарання за сукупністю вироків, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України.

У зв`язку з викладеним, враховуючи фактичні обставини провадження та особу обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що необхідним та достатнім для виправлення останнього і попередження вчинення ним нових злочинів буде призначення йому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання покарання, призначеного за попереднім вироком, до покарання за цим вироком, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднати покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року, і за сукупністю вироків, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_7 нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст. 50 КК України.

Оскільки у даному випадку становище обвинуваченого ОСОБА_7 не погіршується, а тому колегія суддів не вбачає необхідності постановлення нового вироку щодо останнього.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 належить зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 03 лютого 2018 року до набрання вироком законної сили, тобто по 28 травня 2019 року включно, виходячи з наступного.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №663/537/17 від 29 серпня 2018 року щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).

Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченим ОСОБА_7 один із злочинів скоєно 13.11.2016 року, тобто в період дії положень ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції, визначеній Законом України від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». За змістом цього закону строк попереднього ув`язнення зараховувався до строку покарання у виді позбавлення волі із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) в строк відбування покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 03.02.2018 року до набрання вироком законної сили, тобто по 28.05.2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Інших істотних порушень кримінального та кримінального процесуального законодавства, що тягнуть безумовне скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2018 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 по епізоду від 13.11.2016 року з ч. 2 ст. 185 на ч. 1 ст. 185 КК України.

Виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання на рецидив злочинів, як на обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_7 .

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання покарання, призначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року, до покарання, призначеного за цим вироком, та призначити остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднати покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) зарахувати в строк покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 03 лютого 2018 року по 28 травня 2019 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4