справа № 631/776/19
провадження № 1-кп/631/95/19
ВИРОК ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.06.2019 року під № 0000225, щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Комінтерн Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, має середню - технічну освіту, працює охоронцем на заводі з виробництва залізобетонних виробів Фізичної особи підприємця « ОСОБА_5 », не одруженого, має на утримані двох неповнолітніх дітей, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судимий,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 191 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2019 року між фізичною особою підприємцем (далі ФОП) ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) як роботодавцем та ОСОБА_4 був укладений трудовий договір, відповідно до якого останній прийнятий на роботу з 21 березня 2019 року на посаду охоронника, та прийняв на себе зобов`язання: своєчасно і у повному обсязі виконувати трудові обов`язки; дотримуватись трудової дисципліни; дбайливо ставитися та забезпечувати схоронність майна роботодавця, вживати заходів для запобігання заподіянню шкоди; несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну роботодавцю у порядку та розмірах, визначених законодавством.

Також 21 березня 2019 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 , яка є власником майна, укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого ОСОБА_4 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення неушкодженості і цілісності довірених йому власником матеріальних цінностей і зобов`язався:

а) дбайливо відноситися до переданих йому для збереження або для інших цілей матеріальних цінностей Власника і вживати заходів щодо запобігання збитку;

б) вчасно повідомляти Власнику про всі обставини, що загрожують забезпеченню неушкодженості довірених йому матеріальних цінностей;

в) вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові й інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей;

г) брати участь в інвентаризації довірених йому матеріальних цінностей.

Відповідно до пункту 3 вказаного договору, увипадку незабезпечення з вини працівника неушкодженості довірених йому матеріальних цінностей визначення розміру збитку, заподіяного власнику, здійснюється за цінами, що діють на момент відшкодування збитку працівником. Ціна матеріальних цінностей визначається вільною відпускною ціною. Відшкодування збитку проводиться відповідно до діючого законодавства.

17 травня 2019 року ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді охоронця у ФОП ОСОБА_5 , являючись матеріально-відповідальною особою, відповідно до графіку чергування отримав у своє відання для здійснення охорони цех залізобетонних виробів заводу з виробництва залізобетонних виробів, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , у якому зберігається належне ФОП ОСОБА_5 майно, щодо якого він був наділений правомочністю по забезпеченню збереження майна, та у нього винник злочинний умисел, спрямований на привласнення чужого майна, а саме арматури А500С/400С діаметром 14 мм.

17 травня 2019 року близько опівночі, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, ОСОБА_4 , перебуваючи на своєму робочому місці, а саме в приміщенні цеху залізобетонних виробів заводу з виробництва залізобетонних виробів, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ФОП ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, із корисливих спонукань, з метою особистого незаконного збагачення, привласнив, тобто протиправно і безоплатно вилучив чуже майно, яке знаходилось у його правомірному володінні, шляхом його винесення за межі території вказаного заводу для подальшого продажу, а саме 78 штук прутів арматури А500С/400С діаметром 14 мм, довжиною 178 см кожен, загальною масою 168 кг, загальна вартість якої складає 3360 гривень (згідно висновку товарознавчої експертизи № 13679 від 26.06.2019 року).

У подальшому ОСОБА_4 привласненим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши ФОП ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3360 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, пояснивши, що дійсно скоїв інкриміноване йому в вину кримінальне правопорушення при вищевикладених обставинах.

Прокурор у судовому засідання посилаючись на те, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин у справі, висловила думку про можливість розгляду справи відповідно до положень частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Потерпіла ОСОБА_5 , яка є Фізичною особою підприємцем, у судове засіданні не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином відповідно до приписів Кримінального процесуального кодексу України. Через канцелярію суду потерпіла надала заяву, зареєстровану за вхідним № 5759/19-вх від 20.08.2019 року, відповідно до якої зазначила, що просить судовий розгляд справи провести за її відсутності, додавши, що не заперечує проти розгляду справи судом в порядку, передбаченому положеннями частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює, дана її позиція є добровільною (а. с. 22).

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї провини, а також те, що він не ставить під сумнів фактичні обставини справи, а також правильність розуміння ним змісту цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції ОСОБА_4 .

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним його фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України.
Відповідно до положень статті 84 Кримінального процесуального кодексу України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Допитаний в судовому засіданні відповідно до приписів статті 351 Кримінального процесуального кодексу України обвинувачений ОСОБА_4 у вільній формі дав суду свої пояснення, зазначивши, що з березня 2019 року працював на посаді охоронця у Фізичної особи підприємця ОСОБА_5 , з якою уклав договір про повну матеріальну відповідальність, спочатку на першому посту, потім на другому.
У середині травня 2019 року, більш точної дати обвинувачений не пам`ятає, він прийшов на роботу та заступив на зміну. У приміщенні цеху залізобетонних виробів на полу він побачив арматуру, що була складена у пачки та вирішив взяти декілька штук собі. Дочекавшись поки всі працівники цеху підуть додому, він повернувся до цеху з арматурою та витягнув з кожної пачки по 10 15 штук прутів.

Як зазначив ОСОБА_4 всього він взяв близько 78 штук прутів арматури, яку в нічний час виніс за територію заводу та сховав у кущах в 15 метрах від паркану, для подальшого продажу. Коли приїхали забирати сховані прути арматури для продажу, під`їхали працівники поліції. Про свій вчинок обвинуваченому дуже соромно та він шкодує, що так сталось.
Вказані показання обвинуваченого суд визнає належними оскільки, вони прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, враховуючи, що останні отримані у порядку, встановленому приписами Кримінального процесуального кодексу України.
Тобто, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні статті 84 Кримінального процесуального кодексу України, підтверджуються обставини визначені статтею 91 зазначеного нормативного правового акту.
В свою чергу, з досліджених судом, у порядку статті 358 Кримінального процесуального кодексу України, у судовому засіданні документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків відомості, судовим слідством встановлено наступне.
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована як фізична особа підприємець, про що зроблено відповідний запис 17.01.2005 за № 009150 (а. с. 38).
Відповідно до трудового договору, укладеного 21 березня 2019 року між ФОП ОСОБА_5 як роботодавцем та громадянином ОСОБА_4 як працівником, встановлено, що працівник приймається на роботу охоронником, яка є основною для працівника та починається з 21 березня 2019 року.
При цьому, працівник зобов`язаний виконувати службу по охороні об`єктів і матеріальних цінностей, перевіряти цілісність об`єкта, що охороняється, звіряти супровідні документи з фактичною наявністю вантажу, відкривати та закривати ворота, здійснювати контроль за роботою встановлених приладів охоронної й охоронно пожежної сигналізації, знати і виконувати вимоги нормативних актів про охорону праці, а також дотримуватись трудової дисципліни; дбайливо ставитися та забезпечувати схоронність майна роботодавця, вживати заходів для запобігання заподіянню шкоди. Працівник несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну роботодавцю у порядку та розмірах, визначених законодавством (а. с. 40 42).

21 березня 2019 року між ФОП ОСОБА_5 як власником (роботодавцем) та ОСОБА_4 як працівникомбув укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідно до пункту 1 вказаного договору, ОСОБА_4 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення неушкодженості і цілісності довірених йому власником матеріальних цінностей і зобов`язався:

а) дбайливо відноситися до переданих йому для збереження або для інших цілей матеріальних цінностей Власника і вживати заходів щодо запобігання збитку;

б) вчасно повідомляти Власнику про всі обставини, що загрожують забезпеченню неушкодженості довірених йому матеріальних цінностей;

в) вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові й інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей;

г) брати участь в інвентаризації довірених йому матеріальних цінностей.

Відповідно до пункту 3 вказаного договору, увипадку незабезпечення з вини працівника неушкодженості довірених йому матеріальних цінностей визначення розміру збитку, заподіяного власнику, здійснюється за цінами, що діють на момент відшкодування збитку працівником. Ціна матеріальних цінностей визначається вільною відпускною ціною. Відшкодування збитку проводиться відповідно до діючого законодавства (а. с. 43 44).

Також 21 березня 2019 року ОСОБА_4 надав підписку матеріально відповідальної особи, яка є додатком до договору про повну матеріальну відповідальність від 21.03.2019 року між ним та ФОП ОСОБА_5 (а. с. 44).

З акту інвентаризації, складеного директором з виробництва ОСОБА_6 , бухгалтером ОСОБА_7 , технологом ОСОБА_8 та затвердженого ФОП ОСОБА_5 вбачається, що станом на 07.06.2019 року проведена вибіркова інвентаризація залишків арматури у ФОП ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 та виявлено нестачу 168 кг. арматури А 500С/400 С Ф 14 мм довжина 11,7 м 12,0 м. (а. с. 39).

Згідно висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 13679, складеного 26.06.2019 року експертом Харківським науково дослідним інститутом судових експертиз імені Заслуженого професора М.С. Бокаріуса ОСОБА_9 , ринкова вартість ненаданого для дослідження 1 кг. металевої арматури діаметром 14 мм станом на 17.05.2019 року складала 20 гривень 00 копійок, ринкова вартість ненаданого для дослідження 1 м. металевої арматури діаметром 14 мм станом на 17.05.2019 року складала 24 гривні 31 копійку (а. с. 47 50).

Оцінюючи висновок експерта з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає його вірним, мотивованим достатньо переконливо та таким, що не суперечить іншим доказам у справі.

Як наслідок, цими відомостями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні статті 84 Кримінального процесуального кодексу України, підтверджуються обставини визначені статтею 91 даного Кодексу та сам алгоритм та механізм вчинення злочину, який кореспондується з обставинами визнаними судом доведеними.
Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, також визнає фактичні обставини справи доведеними.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду справи сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених Кримінальним процесуальним законодавством України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Розглядаючи кримінальне провадження відповідно до частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд дійшов висновку щодо доведеності стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому в вину злочину, оскільки він своїми умисними діями скоїв привласнення чужого майна, яке перебувало в його віданні.

Таким чином, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 191 Кримінального кодексу України доведена повністю, а дії обвинуваченого кваліфікуються судом привласнення чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації злочинів, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим скоєно злочин середньої тяжкості.

Вивчаючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно працевлаштований, неодружений, проте перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні та виховує двох неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 63, 64). На диспансерному обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває (а. с. 57 59), має постійне місце проживання, де характеризується задовільно (а. с. 60), в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судимий (а. с. 65, 66 68). Згідно відомостей ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.06.2019 року № 813, ОСОБА_4 військову службу в Збройних Силах не проходив, оскільки призовною комісією 09.10.2012 року був зарахований в запас за статтею 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (засуджений). На даний час перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних (а. с. 62).

З досудової доповіді, складеної провідним інспектором Нововодолазького районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України ОСОБА_12 щодо ОСОБА_4 вбачається, що орган пробації вважає, що є середній рівень ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробування, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України(а. с. 35 37).

В силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , щире каяття, про що свідчить повне визнання своєї вини та готовність нести передбачену законом відповідальність.
Обставин, що відповідно до частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статті 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочину середньої тяжкості, особу винного, який повністю визнав свою провину, не намагався уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення і усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судимий, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те, що обвинувачений має на утриманні та виховує двох малолітніх доньок. Крім того, суд бере до уваги, що завдана кримінальним правопорушенням (злочином) шкода відшкодована майно повернуто власнику та враховує позицію прокурора, яка просила призначити покарання обвинуваченому у виді штрафу.
Виходячи з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції засудженого від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 1 статті 191 Кримінального кодексу України, у виді штрафу без призначення додаткового покарання.
На думку суду таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Запобіжний захід під час досудового розслідування обвинуваченому не обирався, ніяких клопотань з цього приводу під час судового розгляду справи не надходило, тому до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 запобіжні заходи не обирати.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному пунктом 5 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України, а саме залишити власнику.
Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся.

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.
Згідно пункту 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.
Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Оскільки в рамках даного кримінального провадження було проведене експертне дослідження саме такою установою, з ОСОБА_4 , на користь держави слід стягнути витрати на залученняексперта в розмірі 157 гривень 00 копійок.
На підставі викладеного, враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України,керуючись статтями 50, 53, 65 - 67, та частиною 1 статті 191 Кримінального кодексу України, а також статтями 91, 100, пунктом 3 частини 1 статті 118, частинами 1 та 2 статті 122, частино 2 статті 124, частиною 1 статті 126, частиною 3 статті 349, статтями 368 371, 373 376, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому частиною 1 статті 191 Кримінального кодексу України, та призначити йому по даній нормі закону покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази по справі: прути арматури діаметром 14 мм, довжиною 178 см кожен, у кількості 78 штук, які надані під зберігаючу розписку директору виробництва ФОП « ОСОБА_5 » - ОСОБА_6 залишити останній за належністю як власнику.

Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 157 (сто п`ятдесят сім) гривень 00 копійок за виконання товарознавчої експертизи № 13679, проведеної 26.06.2019 року Харківським науково дослідним інститутом судових експертиз імені Заслуженого професора М.С. Бокаріуса, стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1