Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/652/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2019 року. Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційні скарги прокурора Олександрійської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0003563, на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 липня 2019 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м/ Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у відповідності до ст. 89 КК України не маючого судимості,
визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років. Вказаним вироком вирішено питання щодо цивільного позову потерпілої та речових доказів,
за участі сторін кримінального провадження:
- прокурора ОСОБА_9 ,

- представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

- обвинуваченого ОСОБА_7 ,

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за вчинення умисного вбивства, а саме умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за наступних обставин.
02 грудня 2017 року близько 12 години 30 хвилин ОСОБА_7 проїжджав на автомобілі таксі ВАЗ 2110, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , за адресою: Кіровоградська область, місто Олександрія, вулиця Декабристів, будинок № 43, з метою знайти раніше знайомого йому ОСОБА_11 . У цей час повз вказаний будинок проходив ОСОБА_11 .
Побачивши останнього, ОСОБА_7 зупинив таксі, вибіг з автомобіля та наздогнав ОСОБА_11 . У зв`язку з неприязними стосунками між ним та потерпілим, ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на умисне позбавлення життя, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх подальших дій, наніс ОСОБА_11 не менше трьох цілеспрямованих ударів ножем в область грудної клітини з права, черевної порожнини з права та в область лівого передпліччя. Від нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_11 упав на землю. Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, наніс ОСОБА_11 , який лежав, не менше трьох цілеспрямованих ударів кулаком в область обличчя, забравши ніж, яким наносив тілесні ушкодження, сів до автомобіля ВАЗ 2110, на якому приїхав та з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
В результаті зазначених протиправних дій ОСОБА_7 , згідно висновку експерта № 410 від 04.12.2017, ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді:
- синців обличчя, вказані ушкодження могли виникнути від дії тупих предметів (предмету), несуть ознаки легких тілесних ушкоджень як викликаючи скороминучий розлад здоров`я на термін до 6 діб і у прямому причинному зв`язку зі смертю не знаходиться;
- травми лівого передпліччя: рани передпліччя, раневий канал в товщі м`яких тканин передпліччя, вказане ушкодження могло виникнути від дії гострого предмету (предметів), якому притаманні колючо-ріжучі властивості, з максимальною шириною зануреної частини близько 2,5 см, дане ушкодження несе ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я на термін від 6 до 21 доби та у прямому причинному зв`язку зі смертю не знаходиться;
- проникаючого поранення грудної клітини з права: рана грудної клітини з права, ушкодження м`яких тканин міжребер`я з права та парієнтальної плеври, ушкодження перикарду, ушкодження висхідної частини аорти в комплексі з явищами внутрішньо плевральної та внутрішньоперікардіальної кровотечі, вказаний комплекс ушкоджень міг виникнути від дії гострого предмету (предметів), якому притаманні колючо-ріжучі властивості з максимальною шириною зануреної частини 22 см та довжиною не менше 13 см, і знаходиться у прямому причинному зв`язку зі смертю;
- проникаючого поранення черевної порожнини з права: рана черевної стінки з права, ушкодження пристінкової очеревини, ушкодження правої долі печінки в комплексі з явищами внутрішньочеревної кровотечі, вказаний комплекс ушкоджень міг виникнути від дії гострого предмету (предметів), якому притаманні колючо-ріжучі властивості з максимальною шириною зануреної частини 22 см та довжиною не менше 13,2 см, і знаходиться у прямому причинному зв`язку зі смертю.
Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, вказані проникаючі поранення відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, так як є небезпечними для життя в момент заподіяння. Після спричинення зазначених тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер на місці.

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого унаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, посилаючись на вимоги статей 50, 65, 370 КПК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вказує на те, що суд призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років, яке вважає занадто м`яке, при цьому належним чином суд не мотивував прийняте рішення.

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити виправдувальний вирок на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України та вирішити питання щодо звільнення його з під варти.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не дослідив та не взяв до уваги мету, з якою він нібито переслідував ОСОБА_11 , не встановив умисел на умисне позбавлення життя іншої особі, з якою ціллю ОСОБА_11 маючи при собі ніж перебував біля будинку де сталася подія та шукав його. Також не врахував повідомлення про збут наркотичних засобів біля будинку ОСОБА_11 . Не встановлено родинного зв`язку позивача ОСОБА_12 та яким чином вона стала потерпілою, наявність зв`язку та особистих інтересів між свідком ОСОБА_13 та ОСОБА_11 . Не взято до уваги різницю між показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 щодо часу боротьби між ним та ОСОБА_11 , не встановлено комплекс дій під час перебування свідка ОСОБА_15 біля ОСОБА_11 , не взято до уваги показання свідка ОСОБА_16 про погрози в його сторону які висловлював неодноразово ОСОБА_11 . Також вказує про протиріччя довжини леза ножа у висновку експерта -13,2 см., а з протоколу працівників поліції довжина леза -30 см. Також судом не викликався свідок ОСОБА_17 , свідчення якої могли суттєво вплинути на прийняття судового рішення. Судом не взято до уваги змову між адвокатом ОСОБА_18 та слідчим, які створили штучні докази проти нього.
Зазначає, що суд взяв до уваги показання свідків, дослідження ряду доказів, виніс стосовно нього обвинувальний вирок, при цьому не врахував, що він діяв в межах крайньої необхідності знаходячись в сильному душевному хвилюванні, а тому відповідно до ч.3 ст.39 КК України він не підлягає кримінальній відповідальності.

- адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що докази, які містяться в матеріалах справи та досліджені під час судового розгляду у їх сукупності свідчать, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч.1 ст.115 КК України, є недоведеними, оскільки сторона обвинувачення не надала доказів, кожен з яких окремо чи в їх сукупності свідчили б про вину обвинуваченого у вчинені вказаного кримінального правопорушення.
Із показань обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він спричинив потерпілому тілесні ушкодження діючи в межах необхідної оборони, оскільки сприймав дії потерпілого ОСОБА_11 як такі, що носять загрозу його життю та здоров`ю, а тому відповідно до вимог ст. 36 КК України, ОСОБА_7 не підлягає кримінальній відповідальності.

Представник потерпілої ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_10 в поданих запереченнях просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги адвоката обвинуваченого посилаючись на законність, обґрунтованість судового рішення, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені вбивства ОСОБА_11 , який є братом потерпілої та яка погодилась із призначеним обвинуваченому покаранням. Також вказав, що процесуальних порушень, стосовно дослідження доказів судом першої інстанції допущено не було, судом витримано процедуру за раніше затвердженим обсягом та порядком дослідження доказів, права учасників жодним чином порушені не були.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який в дебатах, а також в останньому слові просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу, а в задоволені апеляції прокурора відмовити, захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав подану обвинуваченим апеляційну скаргу та не підтримав подану ним в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу та просив відмовити в задоволені апеляції прокурора, висновок прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити її, а в задоволені апеляції обвинуваченого та його захисника просив відмовити, представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 , який просив відмовити в задоволені поданих всіх апеляцій, а вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що в задоволені апеляційних скарг слід відмовити, з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи.

Так з наданих пояснень в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину не визнав та пояснив, що в 2017 році йому стало відомо, що біля будинку раніше знайомого ОСОБА_11 відбувався збут наркотичних засобів. З даного приводу він неодноразово спілкувався із ОСОБА_11 , останній обіцяв припинити збут наркотичних засобів, проте йому постійно продовжували надходити скарги на те, що ОСОБА_19 все одно продовжує цим займатися. Крім того, його дівчина ОСОБА_20 неодноразово розповідала йому, що ОСОБА_11 постійно дзвонить їй, не дає проходу, попросила, щоб він поспілкувався із ОСОБА_11 з даного приводу, з метою, щоб той залишив її у спокої. 01.12.2017 близько 19:00 години він прийшов додому до ОСОБА_11 , у них виник конфлікт, в результаті якого він вдарив ОСОБА_11 декілька раз по обличчю та попередив, щоб той більше не займався продажем наркотичних засобів. Цього ж дня він знову приходив додому до ОСОБА_11 та попереджав останнього про те, щоб той припинив торгувати наркотичними засобами, кілька разів вдаривши його по обличчю. Як йому стало відомо, цього ж дня до ОСОБА_11 приїжджали працівники поліції, які забрали його у відділок. 02.12.2017 він дізнався, що ОСОБА_11 випустили з поліції, тому він знову пішов додому до ОСОБА_11 , але вдома його не застав. 02.12.2017 вранці йому зателефонував знайомий ОСОБА_21 та повідомив, що бачив ОСОБА_11 який шукає його ОСОБА_7 та при цьому йому здалося, що в рукаві у ОСОБА_11 був ніж. Після цього, з метою знайти ОСОБА_11 та поговорити з ним, він викликав автомобіль таксі, за кермом якого був ОСОБА_14 , та разом з ОСОБА_13 вони на даному таксі поїхали у напрямку, який вказував ОСОБА_13 , бо йому було відомо, де на даний час знаходиться ОСОБА_11 . Проїжджаючи неподалік дитячого садка № 25, вони побачили, що назустріч йде ОСОБА_11 . Він одразу наказав ОСОБА_22 зупинити автомобіль. Вийшовши з автомобіля, він почав бігти до ОСОБА_11 , після чого той повернувся до нього та витягнув ніж, який тримав у правій руці. У свою чергу, обороняючись, він виставив руку, після чого ОСОБА_11 декілька раз вдарив його ножем по лівій руці. Намагаючись заломити руку ОСОБА_11 з ножем, він його схопив лівою рукою за правий лікоть, а своєю правою рукою схопив за зап`ястя руки, в якій той тримав ніж, проте, ніж встромився два рази потерпілому в куртку в область живота, при цьому ОСОБА_11 ніяких ознак, що йому боляче не подав. Після цього ОСОБА_11 випустив ніж. Він даний ніж підібрав та з метою налякати вдарив ножем потерпілого в руку, не маючи при цьому на меті вбити останнього, та знову кинув ніж на землю. Далі ОСОБА_11 закричав та почав бігти, а він побіг за ним з метою просто вдарити. Наздогнавши потерпілого метрів через десять, він його розвернув, схопив за одяг та вдарив декілька разів в обличчя, той впав, та почав кричати. Він повернувся, підібрав ніж та пішов до автомобіля. Сідаючи у автомобіль чув, як ОСОБА_11 кричав, тобто останній був живий, тому він навіть не допускав думки, що ОСОБА_11 може померти, так як був впевнений, що у нього лише рана руки. Ніж він заховав собі у куртку, коли сів у автомобіль наказав таксисту їхати на вулицю Першотравневу, 57. Через годину його почали шукати працівники поліції, які й повідомили, що ОСОБА_11 мертвий. Умислу вбивати у нього не було. Ніж, який він забрав з місця події, довжиною близько 30 сантиметрів, в подальшому заховав у туалеті за місцем свого проживання. Коли його затримали та доставили в СІЗО, його оглядав лікар, але він не показував поранення руки, які йому завдав потерпілий, тому дана обставина не була зафіксована. Вважає, що допустив перевищення меж необхідної оборони. Цивільний позов потерпілої не визнав повністю, оскільки потерпіла не довела наявність моральної шкоди.
Вина ОСОБА_7 в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, підтверджується зібраними по справі, перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_12 , яка пояснила, що про смерть брата ОСОБА_11 їй стало відомо 02.12.2017 о 22:00 годині, коли їй по телефону про це повідомила колишня дружина брата, про обставини вбивства їй нічого не відомо;
- показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що одного дня наприкінці 2017 року (точної дати не пам`ятає), близько 12 години йому зателефонував ОСОБА_7 та попрохав, щоб він показав де проживає дівчина ОСОБА_11 , але з якою метою йому не було відомо. Після цього на автомобілі таксі, за кермом якого був невідомий йому таксист, вони всі поїхали до дівчини ОСОБА_11 . На шляху побачивши ОСОБА_11 , ОСОБА_7 вийшов з автомобіля та почав бігти до нього. ОСОБА_11 побачивши ОСОБА_7 почав тікати, далі вони почали боротися, дана боротьба тривала близько 30 секунд, після чого ОСОБА_7 повернувся в автомобіль та сказав: «Я завалив його», при цьому заборонив йому виходити з автомобіля, погрожуючи фізичною розправою. Окрім того повідомив, що в ході проведення з ним слідчого експерименту на досудовому слідстві, він давав правдиві показання, тиску на нього ніхто не чинив;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що працює таксистом, і 02.12.2017 на прохання знайомого ОСОБА_7 підвозив його та ще одного невідомого чоловіка. Коли вони проїхали місток по вулиці Червностудентській, ОСОБА_7 сказав зупинитися, тому що він когось побачив, що він і зробив. ОСОБА_7 вийшов з автомобіля і побіг за чоловіком, який проходив повз. Побачивши ОСОБА_7 той чоловік почав тікати. ОСОБА_7 наздогнав його, та в них виникла бійка, яку він бачив у дзеркало заднього виду автомобіля. Дана бійка тривала 10-15 секунд, в кінці бійки чоловік, який тікав, впав, і ОСОБА_7 наніс йому ще кілька ударів. Після цього ОСОБА_7 прибіг, сів в автомобіль, сховавши щось у кишеню, і сказав їхати на вулицю Першотравневу, 57, де розрахувався за таксі та пішов;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , який повідомив, що 02.12.2017 йшов у сторону площі Покровської, і коли проходив через міст почув звуки бійки, та обернувшись на дані крики, побачив, як один чоловік наздогнав іншого, той впав, після чого інший почав бити його в тулуб та в голову, а чоловік, якого били, просив цього не робити. Проте особа, що наносила удари, не реагувала на це. Коли бійка закінчилася, чоловік, якого били, залишився лежати, а інший швидким кроком пішов, сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля, який стояв на відстані 20-25 метрів від місяця події, та поїхав. При цьому він помітив, що у даного чоловіка в руці був якийсь продовгуватий предмет, що саме точно не роздивився. Після цього він підійшов до чоловіка, який залишився лежати, погляд його був запаморочений, нахилившись над ним він зрозумів, що чоловік помер;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що є рідною бабусею обвинуваченого, про обставини вбивства ОСОБА_11 їй нічого не відомо. Крім того вона знає, що її онук зустрічався на той час з дівчиною на ім`я ОСОБА_23 , а також один раз вона була свідком того, що її онук ОСОБА_7 по телефону з кимось лаявся, на її запитання з ким він лається відповів, що з ОСОБА_24 , і що він йому погрожує, інших подробиць не повідомила;
- результатами протоколу огляду місця події від 02.12.2017 з фототаблицею та схематичним планом - місця вчинення злочину, а саме ділянка місцевості, що знаходиться навпроти будинку АДРЕСА_3 , під час якого виявлено труп ОСОБА_11 , вилучено два марлеві тампони зі змивами слідів на бетонній огорожі;
- результатами протоколу огляду від 04.12.2017 з фототаблицею, в ході якого було оглянуто труп ОСОБА_11 , встановлено наявність ряду тілесних ушкоджень з їх зазначенням та вилученням одягу, що знаходився на трупові: - шкіряну чорну куртку, олімпійку, светр, футболку, джинси, чоботи, зрізи нігтів кистей рук трупу, зрізи волосся голови трупу із 6 ділянок;
- висновком експерта № 410 від 22.01.2018, згідно якого встановлено, що при судово-медичній експертизі трупу ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: а) синців обличчя, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів, несуть ознаки легких тілесних ушкоджень, що викликають скороминучий розлад здоров`я на термін до 6 діб, і у прямому причинному зв`язку зі смертю не знаходяться; б) травми лівого передпліччя: рани передпліччя, раньовий канал в товщі м`яких тканин передпліччя, яке могло виникнути від дії гострого предмету (предметів), якому притаманні колючо-ріжучі властивості, з максимальною шириною зануреної частини близько 2,5 см. Вказане тілесне ушкодження несе ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я на термін від 6 до 21 доби та у прямому причинному зв`язку зі смертю не знаходяться. Не виключено, що вказане тілесне ушкодження могло утворитися і в результаті самозахисту; в) проникаючого поранення грудної клітини з права: рана грудної клітини з права, ушкодження м`яких тканин міжребер`я з права та парієнтальної плеври, ушкодження перікарду, ушкодження висхідної частини аорти в комплексі з явищами внутрішньо плевральної внутрішньоперікардіальної кровотечі. Вказаний комплекс ушкоджень міг виникнути від гострого предмету (предметів), якому притаманні колючо-ріжучі властивості з максимальною шириною зануреної частини 22 мм та довжиною не менше 13 см, і знаходиться у прямому причинному зв`язку зі смертю; г) проникаючого поранення черевної порожнини з права: рана черевної стінки з права, ушкодження пристінкової очеревини, ушкодження правої долі печінки в комплексі з явищами внутрішньочеревної кровотечі. Вказаний комплекс тілесних ушкоджень міг виникнути від дії гострого предмету (предметів), якому притаманні колючо-ріжучі властивості з максимальною шириною зануреної частини 22 мм та довжиною не менше 13,2 см, і знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю. Згідно висновку експерта, усі вищевказані тілесні ушкодження не притаманні для утворення при падінні на площині з положення стоячи; смерть ОСОБА_25 настала в результаті гострої крововтрати, як наслідок проникаючих ушкоджень грудної та черевної порожнин з права; етиловий спирт у крові ОСОБА_26 не виявлений;
- результатами протоколу огляду місця події від 02.12.2017 з фототаблицею, згідно якого у присутності свідка ОСОБА_14 оглянуто автомобіль марки ВАЗ 2110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому обвинувачений приїхав та пізніше залишив місце вчинення злочину;
- результатами протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.12.2017 за участю свідка ОСОБА_14 , в ході якого свідок у присутності понятих впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 як чоловіка, якого він 02.12.2017 близько 12 години 30 хвилин провозив на своєму автомобілі по вулиці Студентській, де зупинився, після чого ОСОБА_7 вступив у бійку з невідомим чоловіком;
- результатами протоколу пред`явлення трупу для впізнання від 03.12.2017 з участю свідка ОСОБА_27 , в ході якого остання впізнала в ньому свого колишнього чоловіка ОСОБА_11 ;
- висновком експерта № 9 від 18.01.2018, згідно якого встановлено, що на наданих для проведення експертизи ділянках шкіри трупу ОСОБА_25 виявлені пошкодження у вигляді двох колото-різаних ран. Рани характерні для двократної дії плоского колючо-ріжучого предмету клинкового типу, що має односторонню заточку клинка, П-подібний вузький обух з не вираженими ребрами та найбільшу ширину зануреної частини клинка близько 22 мм. В момент спричинення пошкоджень клинок занурювався під кутом до поверхні шкіри, клинка, а також занурювався або витягувався з рани з деяким надавлюванням на лезовий край клинка. Рани могли бути спричинені одним травмуючим предметом вказаних вище властивостей та придатні для ідентифікації предмета за груповими ознаками;
- результатами протоколу проведення слідчого експерименту та відеозаписом до нього від 05.02.2018 за участю підозрюваного ОСОБА_7 , в ході якого останній розповів за яких обставин та де він 02.12.2017 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_11 ;
- результатами протоколів проведення слідчих експериментів та відеозаписом до них від 14.12.2017, 24.01.2018 за участю свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_28 в ході яких останні розповіли за яких обставин їхали в таксі, зустріли ОСОБА_11 , з яким вчинив бійку ОСОБА_7 , повернення останнього в автомобіль та висловлювання фрази «я завалив його»;
- результатами протоколу проведення слідчого експерименту та відеозаписом до нього від 14.12.2017 за участю свідка ОСОБА_15 , в ході якого останній розповів, що був свідком бійки, яка відбулася 02.12.2017, при цьому бачив, як один чоловік наніс декілька ударів іншому, після чого, тримаючи в руці довгий предмет, схожий на ніж, сів у автомобіль, та поїхав, а чоловік, якому він наносив удари, залишився нерухомо лежати на землі;
- висновком експерта № 410/1 від 12.02.2018, згідно якого встановлено, що розташування ран та направлення раневих каналів, що були виявлені при експертизі трупу ОСОБА_25 , не відповідають таким, що були продемонстровані ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту за його участі. Крім того, не є можливим казати про відповідність утворення інших виявлених на трупі ушкоджень обставинам, зазначеним ОСОБА_7 , оскільки в ході експерименту останній не зазначав чим та в які саме ділянки голови потерпілого були заподіяні травмуючі впливи та яким чином відбулося падіння потерпілого;
- висновком експерта № 933 від 19.12.2017, згідно якого встановлено належність крові ОСОБА_7 до групи Ав;
- висновком експерта № 941 від 22.12.2017, згідно якого встановлено належність крові потерпілого ОСОБА_11 до групи 0бв;
- висновком експерта № 935 від 29.12.2017, згідно якого на одязі потерпілого, а саме на куртці шкіряній та штанах джинсових знайдено сліди крові людини, і дана кров може належати потерпілому ОСОБА_11 .
Крім того, судом першої інстанції в ході судового розгляду досліджено ряд доказів, які, на думку суду згідно положень ст. 85 КПК України, не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження. Тому суд визнав нижчеперелічені докази неналежними доказами у даному кримінальному провадженні, а саме:
- довідка № 66 від 12.01.2018, видана Міським комунальним лікувально-профілактичним закладом Міська лікарня № 1 м. Олександрії, згідно якої ОСОБА_7 у період з 01.12.2017 по 02.12.2017 перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні лікарні з діагнозом: нейроциркуляторна дистонія по гіпертензивному типу;
- протокол огляду місця події від 02.12.2017 з фототаблицею, згідно якого було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_2 , в ході огляду вилучено футболку блакитного кольору, та штани чорного кольору на яких, згідно висновку експерта № 936 від 29.12.2017, сліди крові не знайдено;
- висновок експерта № 934 від 29.12.2017, згідно якого на марлевому тампоні змиві з бетонного паркану, вилученому в ході огляду місця події від 02.12.2017 по вул. Декабристів в м. Олександрія, сліди крові не знайдено, а на контрольному марлевому тампоні змиві знайдено сліди крові, проте її видова належність не встановлена;
- висновок експерта № 162/3 від 02.01.2018, згідно якого при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту з правої та з лівої рук трупа ОСОБА_11 крові, епітеліальних клітин не знайдено;
- висновок експерта № 937/3 від 12.01.2018, згідно якого на чоловічій куртці та на чоловічих черевиках, що були вилучені в ході затримання ОСОБА_7 сліди крові не знайдено.
Також судом було досліджено: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0003563; протокол затримання підозрюваного ОСОБА_7 від 02.12.2017; протокол отримання у ОСОБА_7 зразків для проведення експертизи від 18.12.2017; протокол огляду предметів від 05.02.2018 в ході якого оглянуто одяг, вилучений з трупу потерпілого, постанова про визнання і залучення до кримінального провадження речових доказів та здачу їх на зберігання від 05.02.2018 з квитанцією № 1889; протоколи огляду відеокамери, перегляду відеозапису та перенесення його на цифровий носій від 05.02.2018, 14.12.2017, 24.01.2018, ухвала слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду від 04.12.2017, заяви ОСОБА_16 від 02.12.2017 та ОСОБА_14 від 02.12.2017, постанову про отримання зразків крові від 15.12.2017, заяву ОСОБА_7 про надання згоди щодо відібрання зразків крові, які підтверджують достовірність, можливість використання та допустимість інших досліджених судом доказів.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що досліджені докази є належними та допустимими, оскільки прямо підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню та мають значення для даного кримінального провадження, отримані у порядку, передбаченому КПК України, показання потерпілого, свідків та досліджені докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою.
Також суд дав належну оцінку твердженням сторони захисту щодо перекваліфікації дій обвинуваченого за ст.118 КК України як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця та зазначив наступне.
Суд критично оцінив показання обвинуваченого про те, що потерпілий напав на нього з ножем та наніс йому декілька ударів в руку, а після цього він захищаючись відібрав у потерпілого ніж, наніс потерпілому лише один удар ножем у руку та декілька ударів рукою в обличчя.
Враховуючи показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , суд дійшов до висновку, що бійка між потерпілим та обвинуваченим тривала невеликий проміжок часу, менше 1 хвилини, ніхто із сторонніх осіб в даній бійці не брав участь, одразу після того, як бійка закінчилась, потерпілий без свідомості залишився на місці, де й помер. Тому ніхто, окрім обвинуваченого не міг завдати потерпілому тілесних ушкоджень, від отримання яких, згідно висновку судово-медичної експертизи, він помер. Показаннями вказаних свідків спростовуються твердження обвинуваченого про те, що потерпілий в той час, як він сідав після бійки в автомобіль, кричав, тобто був у свідомості. Адже вказані свідки зазначили, що після бійки потерпілий залишився лежати на землі та мовчав, а свідок ОСОБА_13 зазначив, що ОСОБА_7 повернувшись до автомобіля сказав фразу: «я завалив його» та заборонив йому виходити з автомобіля, погрожуючи фізичною розправою.
Показання обвинуваченого щодо нанесення йому потерпілим двох ножових поранень руки, в судовому засіданні не знайшли підтвердження.
Окрім того, показання обвинуваченого надані суду та обставини повідомлені ним на слідчому експерименті від 05.02.2018 щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому спростовуються висновком експерта № 410/1 від 12.02.2018, згідно якого кількість, розташування ран та направлення раневих каналів, що були виявлені при експертизі трупу ОСОБА_25 , не відповідають таким, що були продемонстровані ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту за його участі.
Крім того, аналізуючи показання обвинуваченого, суд дійшов висновку, що між потерпілим та обвинуваченим впродовж тривалого часу виникали конфлікти, обвинувачений неодноразово, в тому числі і напередодні вбивства, приходив додому до потерпілого та наносив останньому тілесні ушкодження, що свідчить про наявність між ними неприязних стосунків протягом тривалого часу.
Суд також критично оцінив твердження обвинуваченого, в яких він зазначає, що ніж, який підібрав на місці скоєння злочину, в подальшому заховав у туалеті за місцем свого проживання. Так, в ході судового розгляду за клопотанням обвинуваченого та його захисника ухвалою суду від 16.01.2019 органу досудового розслідування Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області було доручено проведення огляду території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , з метою перевірки показань обвинуваченого, виявлення та вилучення ножа, яким були нанесені тілесні ушкодження потерпілому. 12 березня 2019 року за вищевказаною адресою за участю понятих, прокурора ОСОБА_25 , захисника ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_7 відмовився вказати точне місце, де він заховав ніж, яким наніс тілесні ушкодження ОСОБА_11 , у зв`язку з чим огляд місця події на підставі ухвали суду не проводився. Тому, суд дійшов висновку, що обвинувачений вказаними діями прагне уникнути відповідальності за скоєний злочин.
Суд критично оцінив показання свідка ОСОБА_21 про те, що наприкінці листопада 2017 року близько 11 години він зустрів на вулиці ОСОБА_11 , який йому сказав, що шукає обвинуваченого, так як йому потрібно з ним розібратися, при цьому він (свідок) помітив в руці у ОСОБА_11 предмет, схожий на дерев`яну рукоятку ножа. Також, свідок ОСОБА_21 показав суду, що ОСОБА_7 про факт зустрічі з ОСОБА_11 він не повідомляв. Дане твердження свідка суперечить показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який показав суду, що 02.12.2017 вранці йому зателефонував знайомий ОСОБА_21 та сказав, що бачив ОСОБА_11 , останній шукав ОСОБА_7 , та при цьому йому здалося, що в рукаві у ОСОБА_11 був ніж. Тобто показання свідка ОСОБА_21 та обвинуваченого є суперечливими між собою.
Крім того, свідок ОСОБА_21 показав суду, що в день вбивства потерпілий ОСОБА_11 був одягнений в коричневу дублянку, на комірці та рукавах якої було штучне хутро сіро-коричневого кольору. Дані показання свідка ОСОБА_21 спростовуються протоколом огляду місця події від 02.12.2017 - місце вчинення злочину де виявлено труп ОСОБА_11 , протоколом огляду трупу ОСОБА_11 від 04.12.2017 з фототаблицею, протоколом огляду предметів від 05.02.2018 - одягу, вилученого з трупу потерпілого. Згідно вищенаведених протоколів огляду місця події та огляду трупу, потерплий ОСОБА_11 був одягнений в чорну шкіряну куртку, на якій взагалі відсутнє хутро, що спростовує показання свідка ОСОБА_21 .
Судом встановлено, що у обвинуваченого та свідка ОСОБА_21 дружні стосунки, вони довгий час разом утримувалися в умовах СІЗО та неодноразово разом етапувались до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області для розгляду кримінальних проваджень щодо них. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні як обвинувачений так і свідок. Тому суд виключає ту можливість, що вказані особи жодного разу не спілкувалися з приводу обставин вбивства потерпілого. Наведене викликає обґрунтований сумнів у правдивості показань свідка ОСОБА_21 .
Аналізуючи вищенаведене в сукупності суд встановив, що обвинувачений використовуючи надуманий привід, враховуючи існування тривалого конфлікту між ним та потерпілим, свідомо знайшов привід для бійки, чим спровокував її першим, здійснив напад на потерпілого, завдавши йому два удари руками в обличчя та три ножових поранення, два з яких у життєво важливі органи. Після чого залишивши потерпілого на місці, сів в автомобіль та повідомив в грубій формі свідку ОСОБА_29 про смерть потерпілого.
Крім того, за висновком судово-психіатричного експерта № 2 від 09.01.2018 ОСОБА_7 в момент скоєння правопорушення і на час проведення експертизи психічним захворюванням не страждав, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст.19 ч.1 КК України. У відношенні інкриміновано правопорушення ОСОБА_7 слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує. Досліджуваний ОСОБА_7 в момент інкримінованого йому правопорушення в стані фізіологічного афекту не знаходився, розумів характер, факт, зміст своїх дій, керував ними і передбачав їх наслідки та правильно усвідомлював факти скоєного правопорушення. ОСОБА_7 може давати показання органу досудового слідства, правильно відображати події в своїх показаннях.
Враховуючи зазначене суд не вбачив підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого.
Оцінивши всі досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов правильного висновку про те, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину доведена поза розумним сумнівом та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії особливо тяжкого злочину.

Як особа обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, у відповідності до ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості, не перебуває під наркологічним та психоневрологічним диспансерним динамічним наглядом.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено,

З огляду на вказане, враховуючи обставини вчинення злочину, ставлення до скоєного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства і призначив ОСОБА_7 покарання пов`язане з позбавленням волі, яке, як вважає колегія суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи прокурора про скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку щодо ОСОБА_7 через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість за обставин, вказаних в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, за наступних підстав.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
У відповідності до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину.
Належно врахувавши дані про особу ОСОБА_7 , обставини вчинення злочину, відношення до скоєного, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, суд дійшов правильного висновку за необхідне призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, пов`язане з позбавленням волі, оскільки виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким рішенням суду першої інстанції і вважає його обґрунтованим та вмотивованим.
Враховуючи зазначене не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 11 років призначено судом із порушенням визначених у законі загальних засад. В свою чергу прокурором не доведено, що покарання у виді позбавлення волі саме на строк 12 років буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Отже при вказаних обставинах, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування вироку суду щодо обвинуваченого в частині призначеного покарання, а тому доводи прокурора про м`якість призначеного покарання не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів апеляційного суду також вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо скасування вироку суду, ухвалення нового вироку, яким кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 слід закрити за обставин, вказаних ними в апеляційних скаргах, за наступних підстав.
Обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив та не взяв до уваги мету, з якою він нібито переслідував ОСОБА_11 , не встановив умисел на умисне позбавлення життя іншої особі. Зазначене спростовується мотивувальною частиною вироку відповідно якого суд встановив, що обвинувачений використовуючи надуманий привід, враховуючи існування тривалого конфлікту між ним та потерпілим, свідомо знайшов привід для бійки, чим спровокував її першим, маючи умисел, спрямований на умисне позбавлення життя, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, здійснив напад на потерпілого, завдавши йому два удари руками в обличчя та три ножових поранення, два з яких у життєво важливі органи.
Посилання обвинуваченого на те, що судом не встановлено з якою ціллю ОСОБА_11 маючи при собі ніж перебував біля будинку де сталася подія та шукав його, також суд не врахував повідомлення про збут наркотичних засобів біля будинку ОСОБА_11 , є безпідставними, оскільки будь-якими дослідженими судом доказами не підтверджені.
Також є безпідставними твердження обвинуваченого про те, що судом не встановлено родинного зв`язку цивільного позивача ОСОБА_12 та яким чином вона стала потерпілою, оскільки, як зазначив суд, ОСОБА_12 є сестрою загиблого ОСОБА_11 , в даній справі є потерпілою та на користь якої з обвинуваченого стягнуто кошти на відшкодування заподіяної моральної шкоди, що мотивовано судом у вироку.
Твердження обвинуваченого про те, що суд не взяв до уваги наявність зв`язку та особистих інтересів між свідком ОСОБА_13 та ОСОБА_11 . Не взято до уваги різницю між показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 щодо часу боротьби між ним та ОСОБА_11 , також є безпідставними. Апелянт не зазначає які саме особисті інтереси мались між свідком ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , крім того, дослідженими судом першої інстанції доказами вказане не підтверджується. Різниця щодо часу боротьби між обвинуваченим та ОСОБА_11 в показаннях свідків ОСОБА_14 (близько 10-15 секунд) та ОСОБА_13 (близько 30 секунд), не спростовують факт вчинення обвинуваченим злочину, оскільки ОСОБА_7 сам не заперечує факт боротьби з ОСОБА_11 , а висловлена свідками її тривалість є лише суб`єктивною думкою кожного свідка.
Не є підставою для скасування вироку суду твердження обвинуваченого про не встановлення судом комплексу дій під час перебування свідка ОСОБА_15 біля ОСОБА_11 , оскільки свідок дав пояснення суду про ті події, які він спостерігав.
Також є безпідставними твердження обвинуваченого про те, що суд не взято до уваги показання свідка ОСОБА_16 про погрози в його сторону які висловлював неодноразово ОСОБА_11 . Свідок ОСОБА_16 в суді зазначила, що один раз вона була свідком того, що її онук ОСОБА_7 по телефону з кимось лаявся, на її запитання з ким він лається відповів, що з Акімом, і що він йому погрожує, інших подробиць не повідомила. Зазначене підтверджує неприязні стосунки між обвинуваченим та ОСОБА_11 у зв`язку з якими обвинувачений і вчинив злочин.
Посилання обвинуваченого про протиріччя довжини леза ножа у висновку експерта -13,2 см., а з протоколу працівників поліції довжина леза - 30 см., є безпідставними, так як ОСОБА_7 не зазначає з якого саме протоколу працівників поліції вбачається довжина леза - 30 см. В свою чергу суд першої інстанції як на доказ вини обвинуваченого послався на висновок експерта № 410 від 22.01.2018, відповідно якого вказаний комплекс тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_11 міг виникнути від дії гострого предмету (предметів), якому притаманні колючо-ріжучі властивості з максимальною шириною зануреної частини 22 мм та довжиною не менше 13,2 см, і знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю. При цьому у вироку відсутнє посилання суду як на доказ вини ОСОБА_7 на протокол працівників поліції з зазначенням довжини леза - 30 см.
Твердження апелянта про те, що судом не викликався свідок ОСОБА_17 , свідчення якої могли суттєво вплинути на прийняття судового рішення, є безпідставними, так як відповідно матеріалів кримінального провадження та показань допитаних свідків, на місці події свідок ОСОБА_17 присутня не була.
Посилання обвинуваченого на те, що судом не взято до уваги змову між адвокатом ОСОБА_18 та слідчим, які створили штучні докази проти нього, апеляційний суд вважає надуманими, безпідставними, оскільки не підтверджені будь-якими доказами як самим обвинуваченим так і його захисником.
Також повністю спростовуються та є безпідставними посилання обвинуваченого на те, що він діяв в межах крайньої необхідності знаходячись в сильному душевному хвилюванні, а тому відповідно до ч.3 ст.39 КК України він не підлягає кримінальній відповідальності.
Положенням ст.39 КК Україн визначається, що не є злочином заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.
Відповідно до ст. 39 КК України стан крайньої необхідності передбачає активну поведінку суб`єкта, і елементом підстави крайньої необхідності є відсутність у конкретної особи у даній обстановці реальної можливості усунути небезпеку іншими засобами, ніж заподіянням шкоди правоохоронюваним інтересам.
Виходячи із аналізу положень ст.39 КК України, крайня необхідність є обставиною, за наявності якої особа може заподіяти шкоду правоохоронюваним інтересам третіх осіб (непричетних до ситуації, що склалась) з метою відвернення небезпеки, яка загрожує особі, її правам чи правам інших громадян, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, і не підлягає за це кримінальній відповідальності.
Крайня необхідність є правомірною за сукупності чітко визначених умов, таких як: існує небезпека переліченим у цій статті об`єктам, яка виникла внаслідок дії стихійних сил, механізмів, тварин, а у деяких випадках - дій інших людей; небезпека є наявною, тобто такою, що безпосередньо загрожує завданням шкоди зазначеним об`єктам або вже її завдає; небезпека є дійсною, тобто існує реально, а не в уяві особи; небезпека у даній обстановці не може бути відвернена чи усунута іншим шляхом, окрім заподіяння шкоди; при усуненні небезпеки не допущене перевищення меж крайньої необхідності.
У разі заподіяння особою шкоди за відсутності стану крайньої необхідності, зокрема, в умовах, коли особа мала змогу уникнути небезпеки без заподіяння шкоди, вона підлягає кримінальній відповідальності за вчинене на загальних підставах.
Щодо тверджень захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 діяв в межах необхідної оборони, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.
Колегією суддів апеляційного суду також враховується позиція зазначена в Постанові Верховного Суду від 04.07.2018 (справа № 628/4025/13-к), відповідно якої питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст.27 ч.3 Конституції України).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Виходячи із фактичних обставин кримінального провадження апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначальним у поведінці обвинуваченого ОСОБА_7 було не відвернення нападу чи захист, а бажання спричинити шкоду ОСОБА_11 , якого обвинувачений проїжджаючи на автомобілі таксі побачив, зупинив таксі, вийшов з нього, наздогнав ОСОБА_11 якому наніс не менше трьох цілеспрямованих ударів ножем в область грудної клітини з права, черевної порожнини з права та в область лівого передпліччя від яких потерпілий упав на землю, а ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, наніс лежачому на землі ОСОБА_11 не менше трьох цілеспрямованих ударів кулаком в область обличчя, забрав ніж, яким наносив тілесні ушкодження та з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
Крім того, за висновком судово-психіатричного експерта № 2 від 09.01.2018 ОСОБА_7 в момент скоєння правопорушення і на час проведення експертизи психічним захворюванням не страждав, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Досліджуваний ОСОБА_7 в момент інкримінованого йому правопорушення в стані фізіологічного афекту не знаходився, розумів характер, факт, зміст своїх дій, керував ними і передбачав їх наслідки та правильно усвідомлював факти скоєного правопорушення.
За встановлених під час судового розгляду обставин та як підтверджено матеріалами кримінального провадження, жодної із визначених законодавцем умов, за яких крайня необхідність є правомірною, під час вчинення протиправних дій ОСОБА_7 не існувало.
Ураховуючи викладене, твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що інкримінованого злочину він не вчиняв, а діяв в стані крайньої необхідності, а також твердження його адвоката ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 діяв в межах необхідної оборони, не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.
Врахувавши всі обставини вчиненого діяння у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про направленість умислу ОСОБА_7 саме на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому, правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України, належним чином мотивувавши таке рішення та давши відповідну оцінку позиції обвинуваченого і його захисника.

З врахуванням зазначеного, враховуючи наявність у обвинуваченого ножа та в свою чергу відсутність у потерпілого будь-якого знаряддя, яке б реально і об`єктивно загрожувало життю обвинуваченого, апеляційний суд дійшов переконливого висновку про те, що ніякої реальної загрози життю обвинуваченого не було, ОСОБА_7 діяв виключно з метою вбивства ОСОБА_11 , а не на захист від посягань потерпілого на життя обвинуваченого, що в свою чергу апеляційним судом не може бути розцінено, що ОСОБА_7 діяв в стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
Наявні в справі та досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду докази у їх сукупності свідчать, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч.1 ст.115 КК України, є доведеним.
Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляційних скаргах не наведено, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 376, 404-405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора Олександрійської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання її копії.

Судді - підписи
Згідно з оригіналом

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2