КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження № 0007678 стосовно,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 25.09.2017 року Святошинським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік;
-18.10.2017 року Святошинським районним судом м. Києва ч.1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік та покладанням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.
Цим же вироком суд постановив, що вироки Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2017 року та від 18.10.2017 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають виконанню окремо.
Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат пов`язаних з проведенням балістичної експертизи.

Вироком суду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 у невстановлений слідством час та місці, не маючи передбаченого законом дозволу, а саме: порушив Положення про дозвільну систему затвердженого, Постановою Кабінету міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року у невстановлений спосіб придбав 40 патронів та привласнив собі.
01 вересня 2017 року приблизно о 14 год. 15 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку №5, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Литвиненко-Вольгемут, був зупинений працівниками поліції, які виявили та вилучили у останього 5 патронів калібру 9 мм, що відносяться до боєприпасів короткоствольної нарізної вогнепальної зброї, та 35 патронів калібру 5,6 мм, які є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати оскаржуваний вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04.04.2018 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, дослідити в ході апеляційного розгляду матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а вироки Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2017 та 18.10.2017 року, на підставі ч.4 ст. 70 КК України КК України, виконувати самостійно.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги, прокурор посилається на безпідставне звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та зазначає, що при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд не врахував і не дав належної оцінки даним про особу обвинуваченого, який веде антисоціальний спосіб життя, раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних злочинів, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а тому, на переконання апелянта, звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробовуванням не буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Вважає, що приймаючи рішення про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції, всупереч вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, які містяться у п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» не навів у своєму рішенні переконливих доводів щодо можливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства і в матеріалах кримінального провадження такі дані відсутні. Крім того, апелянт звертає увагу, що виходячи зі змісту положень ч.4 ст. 70 КК України та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», суду першої інстанції необхідно було призначати ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів, керуючись положеннями ч.4 ст. 70 КК України, однак зазначені норми закону про кримінальну відповідальність судом проігноровано та не зазначено в резолютивній частині вироку про застосування положень ч.4 ст. 70 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просили залишити оскаржуваний вирок суду без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження № 0007678 та апеляційні доводи; повторно дослідивши наявні в матеріалах справи дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 ; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані докази в їх сукупності та за встановлених судом фактичних обставин, за яких ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, дійшов висновку про його винуватість у придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, з наведенням у вироку доказів на підтвердження свого висновку, який ніким з учасників судового розгляду не оспорюється, а тому ці обставини, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Вирішуючи питання, яке покарання повинно бути призначене ОСОБА_8 , суд, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про його особу, який характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога на перебуває, офіційно не працює , має на утриманні малолітню дитину, а також з урахуванням такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття та за відсутності обставин, що обтяжують покарання призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України на строк 4 роки.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційній скарзі прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст. cт. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішення, зазначив обставини на підставі яких він дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Отже, всупереч тверджень прокурора, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без реального відбування покарання у виді позбавлення та прийняв рішення про застосування вимог ст. 75 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_8 веде антисоціальний спосіб життя, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів і не бажає стати на шлях виправлення, на переконання колегії суддів є безпідставними, оскільки злочин, за вчинення якого ОСОБА_8 засуджений цим вироком, останній вчинив 01.09.2017 року, тобто до постановлення стосовно нього попередніх обвинувальних вироків постановлених Святошинським районним судом м. Києва від 25.09.2017 року та від 18.10.2017 року, а тому, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини, за яких ОСОБА_8 його вчинив, дані про його особу, наявність на утриманні малолітньої дитини, його щире каяття у скоєному, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку стосовно ОСОБА_8 щодо застосування судом першої інстанції вимог ст. 75 КК України та його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Не погоджується колегія суддів і з апеляційними доводами прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування вимог, передбачених ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки, як вбачається з вироку, суд врахував ту обставину, що злочин, за який ОСОБА_8 засуджений цим вироком, він вчинив 01.09.2017 року, тобто до постановлення попередніх вироків, а саме вироку Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2017 року, а також вироку Святошинського районного суду м. Києва від 18.10.2017 року та з урахуванням вимог, передбачених ч. 4 ст. 70 КК України вірно зазначив в оскаржуваному вироку про їх самостійне виконання, а тому відсутність посилань в резолютивній частині вироку на положення ч.4 ст. 70 КК України не свідчать про те, що ці положення не були застосовані судом.

За наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та вважає вирок суду законним і обґрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3