ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/559/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006172 від 10.06.2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Головуючим у судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки строк його дії спливає 29 березня 2018 року.

Прокурор, думку якого підтримав потерпілий, просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу тримання під вартою, зазначивши, що на даний час продовжують існувати ризики, які стали підставою для обрання даного виду запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_5 , думку якого підтримав обвинувачений, щодо продовження запобіжного заходу заперечував, вважаючи, що прокурор не вказав на наявність нових обставин та ризиків, які би свідчили про необхідність продовження тримання його підзахисного під вартою, а ризики, що були підставою для обрання запобіжного заходу втратили свою актуальність, у зв`язку з чим просив змінити на інший, більш м`який.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Як вбачається з матеріалів провадження під час досудового розслідування відповідно до ухвали слідчого судді від 12.06.2017 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, який продовжувався в ході судового слідства, останній раз до 29 березня 2018 року включно.

При цьому суд розглядає тривалість періоду затримання не абстрактно, а оцінюючи в даному конкретному випадку відповідно до особливостей такого затримання.

Судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, покарання за який передбачено у виді позбавлення волі, в тому числі строком до 6 років.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого.
Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що згідно характеризуючих матеріалів ОСОБА_6 постійного місця роботи та єдиного джерела доходів немає,будучи неодноразово судимим за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, судимості за які не зняті та не погашені в установленому законом порядку, знову обвинувачується у вчиненні аналогічного злочину, поєднаного з насильством, що на думку суду вказує на те, що обвинувачений схильний до вчинення кримінальних правопорушень.

Разом з тим, суд не відхиляє доводів сторони захисту, викладених на користь обвинуваченого та враховує, що ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є доказом наявності ризиків, вказаних прокурором, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо), однак у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а тому підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 інших, більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків на думку суду немає, ризики, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не зменшилися та є триваючими, а доказів, які б вказували протилежне, суду надано не було, тому суд вважає необхідним продовжити раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України.

Крім того, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки злочин останнім вчинено із застосуванням насильства.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 24 травня 2018 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор».
Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя: