Справа № 308/3256/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого суді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 та її захисника ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в місті Ужгороді, матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000468 від 25.03.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 171 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000468 від 25.03.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 171 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_4 ОСОБА_5 , заявив клопотання про повернення обвинувального акту, як такого, що не відповідає вимогам КПК України. Мотивуючи своє клопотання тим, що обвинувальний акт складений з порушенням вимог передбачених ст. 291 КПК України, оскільки виклад обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_4 працювала на посаді директора в МКПП «Чоппроект», а не як зазначено в обвинувальному акті директором МКПП «Чоп-проект». Крім того, вказує, що підприємство не знаходиться за адресою зазначеною в обвинувальному акті, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За адресою вказано в обвинувальному акті знаходиться інше товариство, про що мало бути відомо прокурору на час складання обвинувального акту. Також вказував, що в обвинувальному акті відсутня детальна інформація щодо пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 що є порушенням норм процесуального законодавства, зокрема статті 291 КПК України. Крім того, вказує, що відомості до ЄРДР були внесенні за ч.1 ст. 296 КК України, однак слідчий всупереч вимогам КПК України та положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань перекваліфікував дії ОСОБА_4 на ч.2 ст. 171 КК України.

Таким чином, вказує що обвинувальний акт не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація не містить точного формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак інкримінованого кримінального правопорушення.

Обвинувачена ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні заявлене клопотання свого захисника підтримала. Крім того, просила врахувати, що вона взагалі не розуміє в чому саме її обвинувачують, враховуючи що в обвинувальному акті відсутні відомості стосовно якого саме переслідування журналіста її обвинувачують, в чому саме проявилось таке переслідування, та якій саме законній професійній діяльності журналістів, при відсутні обгрунтовання з точки зору законодавства яке регулює таку діяльність.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала думку прокурора. На адресу надіслала цивільний позов. Крім того, просила врахувати, що місце події та адреса за якою відбувалась така подія, є вказана в обвинувальному акті, вказуючи що події відбувались і в приміщенні, і на ринку.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду, думку прокурора, який заперечив проти клопотання обвинуваченої та її захисника, захисника обвинуваченої, який підтримав своє клопотання, обвинуваченої, яка підтримала клопотання свого захисника, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам передбаченим ст.291 КПК України.

У відповідності до положень ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

З положень вказаної статті слідує, що формулювання обвинувачення має міститись у обвинувальному акті після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, поняття «формулювання обвинувачення» неможливо ототожнювати з поняттям «фактичні обставини кримінального правопорушення». Формулювання обвинувачення, окрімвказівки статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується підозрюваний, обов`язково має містити зазначення місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів, тобто обвинувачення слід формулювати так, щоб не було упущено жодну із вказаних істотних обставин вчинення злочину і водночас без зазначення фактів, які не мають правового значення у справі та є зайвими подробицями.

Обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Вичерпні вимоги до обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування викладені в ст.ст. 291, 109 КПК України.

Зокрема, ч. 5 п. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України.

Відповідно до зазначеного обвинувального акту вказані фактичні обставини кримінального правопорушення та у обвинувальному акті зазначена правова кваліфікація, що своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 171 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є переслідування журналіста за виконання професійних обов`язків, за критику, вчинене службовою особою.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора.

Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, а не тільки тих, які зазначені в ч.1 ст. 91 КПК України.

Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Пунктами другим і десятим частини першої статті 56 цього Кодексу передбачено, що потерпілий має право знати сутність підозри та обвинувачення, право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч. 4 ст. 110 і ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.

Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення і ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.

Суд звертає увагу, що правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого (на захист), потерпілого (знати сутність обвинувачення) та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.

Приписам частини другої ст. 291 КПК України надісланий до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 не відповідає: формулювання обвинувачення у такому текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, доказування якого, відповідно до ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту, потерпілу і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінальних правопорушень, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені ст.ст. 42 і 56 цього Кодексу, унеможливлюють правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та виконання завдань кримінального провадження

Крім того, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, є суперечливим щодо місця вчинення кримінального правопорушення, оскільки в обвинувальному акті вказано, що 27.05.2015 року приблизно о 11:00 год. ОСОБА_4 , будучи директором МКПП «Чоп-Проект» перебуваючи на міському ринку «Чоп-Проект», що за адресою м. Чоп, вул. Вербова, 1, діючи умисно, протиправно, з метою перешкоджання законній професійній діяльності журналістів, яке виразилось у формі створення перепони поширенню інформації окремим журналістом засобів масової інформації, а саме головному редактору газети «Сила Народного Контролю» громадянці ОСОБА_6 , яка в цей час здійснювала свою професійну діяльність, яка полягала у розповсюдженні серед осіб, які займаються підприємницькою діяльністю на міському ринку, газети «Сила Народного Контролю» №4 за 22 травня 2015 року, в якій на сторінці під №4 була розміщена стаття про неправомірну, на думку ОСОБА_6 , діяльність ОСОБА_4 під назвою, «Не віддавайте свої гроші шахраям».

Згідно наданого в судовому засіданні витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно МКПП «Чоппроект» та земельна ділянка знаходиться за адресою м. Чоп, вул. Вербова, 1б, де знаходиться й критий ринок, при цьому потерпіла в судовому засіданні вказувала про те, що подія відбувалась в приміщенні МКПП «Чоппроект» та на критому ринку. Сторона захисту вказує, що земельна ділянка за адресою зазначеною в обвинувальному акті знаходиться у володінні іншого товариства. Тобто, органом досудового розслідування вказані суперечливі відомості щодо місця події кримінального правопорушення.

Крім того, згідно диспозиції ч. 1 ст. 171 КК України (в редакції статті на час інкримінованого кримінального правопорушення) та ст. 24 Закону України «Про інформацію», під перешкоджанням законній професійній діяльності журналістів слід розуміти протиправне створення будь-яких перепон, обмежень, заборон щодо одержання, використання, поширення та зберігання інформації окремим журналістом (журналістами) чи засобом масової інформації.

Такі дії можуть вчинятися з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, недопущення висвітлення окремих тем, критики суб`єктів владних повноважень, показу окремих осіб та розповсюдження про них відомостей, які становлять суспільний інтерес.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст. 171 КК України, дістає вияв у перешкоджанні законній професійній діяльності журналістів.

Законною професійна діяльність журналістів має вважатись у разі, якщо вона здійснюється з дотриманням нормативно визначеного порядку її здійснення, тобто в межах наданих журналістам прав і покладених на них обов`язків.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» розповсюдженням друкованої та аудіовізуальної інформаційної продукції займаються державні, комунальні, приватні та інших форм власності організації, які мають для цього належну матеріально-технічну базу та інші можливості і зареєстровані відповідно до законодавства. При цьому, під поширенням інформації слід розуміти будь-які засоби її оголошення, опублікування і демонстрації саме в засобах масової інформації.

Однак, всупереч ч. 5 п. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, стосовно перешкоджання професійній діяльності журналіста, в порушення вимог ст. 291 КПК України, не зазначено та не наведено відомостей стосовно журналіста та нормативно визначеного порядку її здійснення в розумінні Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», крім того не зазначено в обвинувальному акті в чому полягала законна професійна діяльність журналіста відповідно до Закон України «Про інформацію», Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», суперечливо викладені поняття розповсюдження та поширення інформації, з урахуванням наведених вище норм законодавства, тобто, не викладена об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 171 КК України.

Крім того, обов`язковою умовою кваліфікації переслідування журналіста за виконання професійних обов`язків чи критику за ч. 2 ст. 171 КК України (в редакції на час вчинення інкримінованого злочину) є вчинення таких дій службовою особою або групою осіб за попередньою змовою.

В обвинувальному акті не зазначено, які саме організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції покладено на обвинувачену, які б надавали їй статус службової особи, та не вказано документ, яким вказані функції на неї покладені із зазначенням реквізитів такого документу.

Матеріали реєстру досудового розслідування не містять жодних відомостей стосовно таких даних.

Прокурор, затверджуючи такий обвинувальний акт, не звернув уваги на те, що складений слідчим обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000468 від 25.03.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 171 КК України, не відповідав вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Тобто, наявна неконкретність предявленого обвинувачення, та обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 не відповідає вимогам його складання, що передбачені та встановлені ст. 291 КПК України, зміст обвинувачення в ньому викладений суперечливо.

У відповідності до положень п.(а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу розясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави предявленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо предявленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Суд звертає увагу, що зазначені висновки суду є результатом розгляду обвинувального акту та доданих до нього документів, а не результатом дослідження доказів.

Такі обставини позбавляють суд можливості в підготовчому судовому засіданні визначитися з вирішенням питань, передбачених ч.3 ст. 314 КПК України, щодо прийняття передбачених судових рішень, визначити межі судового розгляду стосовного обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на ч.1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Такі фактичні обставини є такими, що підлягають доказуванню прокурором, які належить викласти в обвинувальному акті, однак вимоги ст.ст.91,291 КПК України не виконані належним чином в обвинувальному акті.

Зазначені фактичні дані не є новими, відомі на період досудового розслідування, стосовно них не може бути змінене обвинувачення в суді.

Враховуючи вищенаведене, зазначені порушення позбавляють суд можливості призначити судовий розгляд такого обвинувального акту і розглянути його.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу. Оскільки у даному випадку обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, його слід повернути.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, приймаючи до уваги, що ст.314 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, який може прийняти суд, що не підлягає розширеному тлумаченню, суд приходить до висновку про неможливість призначення обвинувального акту та додатків до нього у цьому кримінальному провадженні до судового розгляду, у зв`язку із їх невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України, а також про необхідність у зв`язку із наведеними фактами істотних порушень вимог КПК України повернення обвинувального акту по матеріалам кримінального провадження, прокурору для усунення недоліків у зв`язку з невідповідністю вимогам діючого законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 109, 176-178, 183, 199, 314, 372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальному провадженні № 0000468 від 25.03.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 171 КК України, - повернути прокурору, для усунення порушень вимог КПК України, протягом місяця з дня отримання матеріалів кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1