У Х В А Л А
Іменем України

13 серпня 2019 року
Шевченківський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні майна по кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001639 від 10.12.2014 року,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказана скарга.
З матеріалів скарги вбачається, що управлінням розслідування кримінальних проваджень ГСУ ФР ДФС України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001639 від 10.12.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 364-1, ч.3 ст.212 КК України.
В користуванні ТОВ "Денгруп" () знаходиться офісне приміщення, згідно Договору найму нежилої будівлі № 1/08/2018 від 01.08.2018. Згідно п. 1.1. Договору цим Договором регулюються правовідносини, пов`язані з передачею Наймодавцем Наймачеві у строкове платне користування - найм, частину нежилої будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
05.03.2018 року в період з 13:35 до 22:45 в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 752/26422/18 від 12.02.2019, під керівництвом старшого слідчого з ОВС УРКП ГСУ ФР ДФС ОСОБА_5 , було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , слідчими слідчої групи у кримінальному провадженні та оперативними працівниками, які діяли на підставі доручення на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .
В ході проведення обшуку, серед іншого, було вилучено майно дозвіл на вилучення якого не надавася.
Скаржник зазначає, що вилучене майно має статус тимчасово вилученого та підлягає негайному поверненню власнику.
Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Слідчий будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду.
Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши доводи скарги, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, як зокрема нездійснення інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Згідно з ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Також відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
При розгляді скарги встановлено, що в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , було вилучено майно, дозвіл на вилучення якого не надавався та яке не має відношення до розслідуваного кримінального провадження, не є знаряддям кримінального правопорушення, або майном яке здобуто в результаті його вчинення.
Як можна побачити співставивши резолютивну частину ухвали суду про дозвіл на проведення обшуку та протокол обшуку із переліком майна, яке вилучене в ході обшуку, прямих вказівок суду на цей перелік немає.
При цьому слід врахувати, що значення словосполучення «прямо вказано» свідчить про те, що суд має вказати індивідуально визначені ознаки майна, аналогічні тим, які вказуються у випадку його арешту судом, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 41 Конститунії України щодо недоторканності права власності та можливості обмеження цього права тільки за рішенням суду. Коли ж майно можна охарактеризувати лише родовими ознаками, то всі ці випадки стосуються майна, яке є предметом злочину або майна, одержаного внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В даному провадженні, як видно з його фабули, метою слідчої дії було відшукання саме знарядь злочину. А факт того, що метою слідчої дії не було відшукання майна, одержаного внаслідок вчинення кримінального правопорушення, свідчить той факт, що досі, незважаючи на вже значний проміжок часу, жодній особі, в якої вилучалось таке майно, про підозру не повідомлено. Крім того, як видно з переліку вилученого майна воно не відповідає по суті ознаці майна, одержаного внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також будь-яким ознакам предмету кримінального правопорушення.
Таким чином, вказане майно є тимчасово вилученим, та підлягає негайному поверненню власнику.
Також в судовому засіданні було встановлено, що слідчий не звертався до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
Відповідно до ст. 41 КУ, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Враховуючи, що вилучене майно має статус тимчасово вилученого, та беручи до уваги, що арешт на майно не накладався, таке майно підлягає негайному поверненню власнику, а тому слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні майна по кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001639 від 10.12.2014 року.
Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст. 169, 171, 236, 303, 309, 376, 395, 532 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні майна по кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001639 від 10.12.2014 року задовольнити.
Зобов`язати старшого слідчого з ОВС УРКП ГСУ ФР ДФС ОСОБА_5 , або іншого слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001639 від 10.12.2014 року, повернути вилучене під час обшуку 05.03.2019 року майно ТОВ "Денгруп" згідно Протоколу обшуку від 05.03.2019 року в повному обсязі.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1