Номер провадження: 11-сс/813/1848/19
Номер справи місцевого суду: 497/1571/19 1-кс/497/463/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власників майна адвоката ОСОБА_7 ,

власників майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ТОВ «Репида», ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , на ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 30.10.2019 року про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження №0000350, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,-
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 30.10.2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Болградського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 , погоджене прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження №0000350, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 290 КК України.
Своє рішення про накладення арешту на тимчасово вилучене майно слідчий суддя мотивував тим, що накладення арешту на вилучене майно необхідно для забезпечення доказової бази в провадженні, встановлення усіх обставин щодо власників, користувачів, володільців цього майна, з урахуванням наявності двох різних суднових білетів на судно з бортовим номером ЯОД 0604, належного оформлення документів на фрахтування ТОВ «Репида» цих плавзасобів, відповідності вузлів та агрегатів на цих човнах наданим документам, необхідності проведення криміналістичних досліджень, не доведеність факту нагальної потреби у використанні вилученого майна його володільцями та власником.
Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах ТОВ «Репида», ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, зобов`язати слідчого та/або прокурора негайно повернути незаконно вилучене майно особам, у яких воно було вилучено та/або їх власникам та/або законним користувачам.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді постановлена без повного з`ясування всіх обставин справи, з істотними порушеннями вимог процесуального закону.
Зазначає, що орган досудового розслідування здійснив слідчі (розшукові) дії з порушенням вимог кримінального процесуального закону, за якими незаконно вилучив транспортний засіб, без ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук та без ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, а слідчий суддя без наявності процесуальних документів які свідчать про законне проведення огляду транспортного засобу та його вилучення, наклав арешт на транспортні засоби та документи.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи власників майна та їхнього представника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

У відповідності до положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ч.5 ст.237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи вважаються тимчасово вилученим майном.

Так, згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено правові підстави, тобто законні підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Вказана норма узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Таким чином, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посилання на норму закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя не дотримався вищевказаних вимог Закону та практики ЄСПЛ, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно у рамках зазначеного кримінального провадження.

Відповідно до матеріалів провадження органами досудового розслідування встановлено, що 18.10.2019 року та 19.10.2019 року в ході огляду місця події, а саме на березі озера Ялпуг в районі населеного пункту с. Криничне, за результатами яких було вилучено майно, а саме: судно «Казанка» з державним бортовим номером ЯОД 0604, на якому згідно документів мав би бути встановлений двигун «Вихрь - 25» потужністю 25 к.с; та маломірне судно «Прогрес- 4» з бортовим державним номером ЯОД 0604, на якому встановлено двигун марки «Меркурій» потужністю 40 к.с., та згідно наданого суднового білета №2480 фрахтувальником є ТОВ «Репида». При перевірці документів, а саме суднового білету №2480 серії СБ №026722 встановлено, що бортовий реєстраційний номер НОМЕР_1 належить риболовному судну «Казанка», власником якого є ОСОБА_11 , а фрахтувальником являється ТОВ «Репида».

19.10.2019 року за даним фактом було розпочато кримінальне провадження №70000350, внесене до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 зазначеної ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд, відповідно до вимого ч. 2 ст. 173 КПК України, повинен враховувати, в тому числі, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до положень ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

Аналізуючи зміст клопотання слідчого та ухвали слідчого судді апеляційний суд прийшов до висновку, що у зазначених процесуальних документах не дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону, та не доведено, що вилучений транспортний засіб є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Крім того, положення ч. 2 ст. 237 КПК України встановлюють, що огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Під іншим володінням особи, згідно з ч. 2 ст. 233 КПК України, розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

В свою чергу, приписи ч. 1 ст. 233 КПК України передбачають, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 234 КПК України, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

У виняткових випадках, відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Проте, всупереч вищевказаним положенням кримінального процесуального закону, огляд зазначених суден, був проведений 18.10.2019 року та 19.10.2019 року без наявності ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення такого обшуку та в подальшому орган досудового розслідування не звернувся до слідчого судді із клопотанням про легалізацію такого огляду.

Окрім того, матеріали провадження не містять письмового дозволу власника чи власників суден на проведення огляду зазначених транспортних засобів, як це передбачено вимогами ч. 1 ст. 233 КПК України.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про здійснення працівниками поліції слідчої дії, зокрема, огляду вищезазначених суден, із порушенням встановлених ч. 2 ст. 234 та ч. 3 ст. 233 КПК України вимог.

Ці обставини не заперечувалися в судовому засіданні прокурором, який пояснив, що легалізація проведеного огляду вилученого майна не була проведена у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, оскільки до слідчого судді з клопотанням про легалізацію такого огляду орган досудового розслідування не звертався.

Незважаючи на зазначені обставини, орган досудового розслідування, не узаконивши належним чином проведений 18.10.2019 року та 19.10.2019 року без ухвали слідчого судді огляд суден, 21.10.2019 року звернувся до слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучені судно «Казанка», та маломірне судно «Прогрес-4» (а.с. 1-2), а слідчий суддя безпідставно задовольнив дане клопотання слідчого, залишивши поза увагою той факт, що він був вилучений із володіння особи незаконно та без наявності на це необхідних правових підстав.

Висновки апеляційного суду.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що рішення слідчого судді про накладення арешту на зазначені судна ґрунтується, в першу чергу, на результатах огляду, який був проведений із порушенням діючих норм кримінального процесуального закону, у зв`язку із відсутністю ухвали слідчого судді про дозвіл на його проведення, що об`єктивно свідчить про очевидну недопустимість зазначеного доказу у зв`язку із його отриманням із порушенням вимог закону та прав й основоположних свобод людини та відсутність, як наслідок, правової підстави для накладення арешту на вилучене в результаті проведення такого огляду майно.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді незаконною та невмотивованою, та приходить до висновку про те, що при розгляді клопотання та постановленні ухвали допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливлювали прийняття законного та обґрунтованого рішення, які у відповідності до вимог ст. 409 та ст. 412 КПК України є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ТОВ «Репида», ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 30.10.2019 року про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження №0000350, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000350, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, а саме:
-судно «Казанка» з державним бортовим номером ЯОД, на якому згідно документів мав би бути встановлений двигун «Вихрь-25» потужністю 25 к.с;
-маломірне судно «Прогрес-4» з бортовим державним номером ЯОД 0604, на якому встановлено двигун «Меркурій» потужністю 40 к.с.;
-судновий білет №2480 серії СБ №026722 на риболовне судно «Казанка», 1971 року випуску, з підвісним двигуном потужністю 25 к.с., з бортовим номером ЯОД, дата реєстрації 21.09.2016 року, фрахтувальник ТОВ «Репида»;
-Журнал №31 Обліку вилучених біоресурсів (промисловий журнал) ТОВ «Репида», бортовий номер судна ЯОД 0604, на прізвище ОСОБА_13 .

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4