Провадження № 11-кп/4820/671/19
Категорія: Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000308 від 14 травня 2018 року, за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника на вирок Тернопільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 серпня 2019 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Тернопільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 серпня 2019 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чоп Закарпатської області, українки, громадянки України, одруженої, непрацюючої, з середньої-спеціальною освітою, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , проживаючої в АДРЕСА_2 , раніше судимої

-15 березня 1996 року Галицьким районним судом м. Львова за ч.2 ст. 142, ст.. 44 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки

-14 червня 2002 року Ужгородським міським судом Закарпатської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років

08 листопада 2007 року Франківським районним судом м. Львова за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців

-30 травня 2013 року Ужгородським міським судом Закарпатської області за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 121 КК України і призначено їй покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Як вбачається з вироку, обвинувачена ОСОБА_8 , 13 травня 2018 року близько 20.30 год. перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_9 , а саме у кімнаті АДРЕСА_3 , в ході спільного розпивання спиртних напоїв, на ґрунті виниклого побутового конфлікту, маючи на меті спричинення останньому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, завдала ножем один удар в область грудної клітки ОСОБА_9 , внаслідок чого умисно спричинила останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення з пошкодженням та значною за розмірами гематомою середньої частки легені, яка супроводжувалась явищами гемотораксу - накопиченням крові в плевральній порожнині, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як таке, що було небезпечне для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить перекваліфікувати її дії з ч. 1 ст. 121 України на ст.. 128 КК України.
Вказує, що суд взяв до уваги тільки те, що вона раніше судима, вже відбула покарання, але не взяв до уваги покази експерта, який в суді показав, що тілесні ушкодження можуть бути випадковими або ненавмисними. Також суд не взяв до уваги, що після звільнення до неї не було ніяких претензій, вона офіційно працювала, вийшла заміж, не порушувала закони України і в неї позитивна характеристика з місця проживання. Вважає, що суд не врахував пом`якшуючу обставину її стан здоров`я, а саме, що в неї тяжка хвороба. Також судом помилково вказано, що свою вину вона визнала частково, оскільки свою вину не визнала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через мякість та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців.
Вказує, що вказаний вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок мякості. При призначенні покарання судом не в достатній мірі враховано вимоги п. 3 ч.1, ч.2 ст.. 65 КК України, згідно яких суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також те, що призначене покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення особи, що вчинила злочин та попередження нових злочинів. Зокрема, ОСОБА_8 вчинила злочин передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, який відноситься до тяжкого, раніше неодноразово притягалася до кримінальної відповідальності в тому числі за вчинення аналогічних злочинів. Вину у вчиненні злочину ОСОБА_8 в суді визнала частково, заперечує щодо нанесення удару ножем в область грудей ОСОБА_9 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині визначення правової кваліфікації діяння згідно із ч. 1 ст. 121 КК України на ст.. 128 КК України. Вказує, що вина у формі умислу абсолютно не очевидна з доказів. Суд вказує, що ОСОБА_8 частково визнала свою вину, проте вказаний висновок не підкріплений жодними доказами. Висновок суду про умисел не підтверджується показаннями потерпілого. Суд робить висновок про завдання удару саме за столом на кухні, підтверджуючи версію потерпілого і покладаючись лише на його покази, проте вказаний висновок не підтверджується доказами. Висновок суду про очевидну достовірність показів потерпілого та недостовірність показів підсудної також не ґрунтується на доказах.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 на підтримку поданих ними апеляційних скарг, думку прокурора на підтримання поданої ним апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними доказами по справі яким суд дав вірну кримінально правову оцінку за ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до ст.404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 свою вину визнала частково та пояснила, що 12 травня 2018 року біля залізно-дорожнього вокзалу м. Тернополя вона познайомилась з потерпілим ОСОБА_9 , який пригостив її пивом в одному із кафе та запропонував їй піти до нього додому та мешкати з ним, на що вона відповіла що подумає, після чого того дня вони більше не бачились. 13 травня 2018 року вона знову випадково біля залізно-дорожнього вокзалу м. Тернополя зустріла потерпілого, який пригостив в одному із кафе їжею та алкоголем та знову запропонував іти до нього співмешкати. Так як в неї не було на той час жодних стосунків, втратила документи та не було коштів, вона погодилась на пропозицію ОСОБА_9 , однак з умовою, що тиждень часу між ним не буде жодних інтимних стосунків, оскільки вона хоче придивитись до нього, як до людини. На її умову потерпілий також погодився та вони разом поїхали до нього додому на АДРЕСА_4 . Вони разом придбали пляшку горілки, вона зготувала їжу з продуктів, які були в холодильнику в квартирі, після чого стали розпивати вказану пляшку алкогольного напою на кухні. Також до них в квартиру приходив чоловік на ім`я « ОСОБА_10 », який разом із ними вживав алкогольні напої. Через деякий час вона з кухні пішла в іншу кімнату відпочити, оскільки тривалий час перед цим не спала, а потерпілий з ОСОБА_11 продовжили розпивати спиртне. В подальшому до неї в кімнату зайшов ОСОБА_9 , приліг на ліжко до неї та почав приставати до неї, на що вона йому відповіла відмовою, відштовхнула та нагадала про її умови щодо спільного проживання. Потерпілий встав з ліжка та зачинив двері. Злякавшись, що він не відступить від свого задуму та знаючи, що він « ОСОБА_12 » вона, перебуваючи в легкій степені алкогольного сп`яніння, на кухні взяла ніж, для того щоб захиститись та пішла назад в кімнату до ліжка. Вона не пам`ятає, чи прилягла чи присіла на ліжко, після чого до неї знову підійшов потерпілий та знову почав до неї приставати, не бачучи, що в руці в неї знаходиться ніж. На це вона, не думаючи ні про що, підняла праву руку в якій був ніж і ненавмисно вдарила ним в тіло потерпілого, куди саме не пам`ятає, після чого ніж залишився в неї в руці. Можливо він сам напоровся на цей ніж. Цей удар вона нанесла для того, що потерпілий заспокоївся. Після цього вона нерозуміючи, що накоїла, лягла спати, оскільки була дуже втомлена, а ОСОБА_9 кудись пішов. Через деякий час її розбудили працівники поліції, однак вона відмовилась давати пояснення, оскільки їй було дуже погано. Вважає, що в її діях відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України та її дії слід кваліфікувати за ст. 128 КК України.
Крім особистих пояснень, вина обвинуваченої підтверджується показаннями потерпілого та свідків.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що він проживає в гуртожитку по АДРЕСА_5 . 13 травня 2018 року після Богослужіння в Катедральному Соборі м. Тернополя він біля залізно-дорожнього вокзалу зустрів візуально раніше йому знайому ОСОБА_8 , яка перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння запитала його, чи може він пригостити її алкоголем. На її прохання він в одному із кафе придбав алкоголь, який вони вжили разом. Після цього вони вирішили разом продовжити вживати алкогольні напої, на що він запропонував їй проїхати до нього додому, на що обвинувачена погодилась. По дорозі він купив бутилку горілки та вдома він також приготував їжу. Разом вони вживали вказане спиртне на кухні в його кімнаті. Можливо під час спільного споживання горілки в цей час також до нього в кімнату заходив хтось ще інший, якого він також пригощав алкоголем, однак він цього не пам`ятає. Під вечір, з врахуванням того що на наступний день йому було потрібно було іти на роботу, він на кухні, коли ОСОБА_8 сиділа за столом, попросив її покинути його кімнату та почав піднімати її за плечі, оскільки хотів лягати спати. На що вона йому відмовила, що не піде з його кімнати. Він сів біля неї та почав просити, щоб та ішла додому. На вказане вона без будь-яких слів умисно нанесла йому удар кухонним ножем в грудну клітку та його витягнула. Після цього він вийшов з кімнати на загальну кухню гуртожитку, де втратив свідомість. Зазначає, що не пропонував ОСОБА_8 вступити з ним в статевий зв`язок та до останньої не чіплявся та вважає, що таким чином вона намагається уникнути кримінальної відповідальності. Нанесення йому тілесних ушкоджень відбулось саме на кухні за столом, а не в спальні де знаходиться ліжко, як про це неправдиво зазначає обвинувачена. Також зазначив, що в ході судового розгляду, обвинувачена перебуваючи в СІЗО м. Чорткова неодноразово телефонувала йому та просила змінити покази. Шкоду завдану кримінальним правопорушенням ОСОБА_8 не відшкодувала. Просить її суворо не карати.
Свідок ОСОБА_13 показала, що вона проживає в гуртожитку по АДРЕСА_6 . ОСОБА_9 є її сусідом по гуртожитку. 13 травня 2018 року вечером вона разом із ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які також проживають в гуртожитку готували вечерю на загальній кухні. В цей час на кухню зайшов потерпілий, сказав що «вона» його підрізала та попросив викликати швидку допомогу, після чого втратив свідомість. Вони викликали швидку допомогу та поліцію. Коли вони зайшли з працівниками поліції в кімнату ОСОБА_9 , там було багато крові на підлозі. Обвинувачена ОСОБА_8 лежала на ліжку та її розбудили працівники поліції. На столі вона бачила пляшку горілки, слідів боротьби видно не було.
Об`єктивна вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України підтверджується даними висновку експерта № 854 від 26 липня 2018 року судово - медичної експертизи, згідно якого за даними медичної карти № 02/04996 стаціонарного хворого, при госпіталізації ОСОБА_9 13 травня 2018 року у відділення анестезіології та інтенсивної терапії Тернопільської університетської лікарні, у нього було діагностовано травму правої половини грудної клітки у вигляді проникаючого поранення з пошкодженням та значною за розмірами гематомою середньої частки легені, яка супроводжувалась явищами гемотораксу - накопиченням крові в плевральній порожнині. З приводу вказаної травми 13.05.2018 проведено оперативне втручання Палення середньої частки правої легені та дренування плевральної порожнини; 25.05.2018 - « проведено пункцію (прокол) плевральної порожнини та отримано "40 мл. серозно-геморагічного вмісту. Описана у ОСОБА_9 травма грудної клітки, зважаючи на відмічені в медичній карті характер та властивості рани ("різана", "проникає в плевральну порожнину") і посилання на її ножове походження та відомості про виконання оперативних втручань, утворилась від колючо-ріжучої дії гострого предмета незадовго до його поступлення у лікувальний заклад. Утворення відмічених у ОСОБА_9 ушкоджень за наведених в ухвалі обставин події 13 травня 2018 року, а саме, в результаті нанесення удару ножем, не виключається. Встановлена у ОСОБА_9 травма грудної клітки належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння - п. п. 2.1.2, 2.1.3 (й) "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (МОЗ України, Київ, 1995).

Допитана в суді першої інстанції експерт ОСОБА_16 пояснила, що працює завідуючим відділу СМЕ потерпілих, обвинувачених та інших осіб, лікарем судово-медичним експертом ТОБСМЕ, та проводила експертизу за медичними документами на імя ОСОБА_9 . Висновки проведеної нею експертизи повністю підтверджує. Утворення відмічених в ОСОБА_9 ушкоджень в результаті нанесення удару ножем не виключається, однак вказати на механізм ушкодження та чи це був удар чи потерпілий сам напоровся на ніж вона вказати не може.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої та захисника про відсутність умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень перевірені колегією суддів і не беруться до уваги з наступних підстав.
Обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 121 КК України є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Так, умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками.
Кримінальна відповідальність за необережне тілесне ушкодження (стаття 128 КК України) настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого статтею 121 КК України, за умови, якщо були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.
Розмежування умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (частина перша статті 121 КК України) і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (стаття 128 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Окрім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.
З встановлених судом обставин справи вбачається, що ОСОБА_8 на запрошення потерпілого ОСОБА_9 прибула до місця проживання останнього, де разом продовжили споживати алкогольні напої. По проходженню значного часу та необхідністю відпочинку перед наступним робочим днем, потерпілий поставив вимогу перед обвинуваченою покинути приміщення його житла, що остання проігнорувала, а коли останній намагаючись підняти її за стола, попросив повторно покинути його кімнату в гуртожитку, на ґрунті виниклого конфлікту ОСОБА_8 без будь-яких попереджень, умисно завдала потерпілому удару ножем, який взяла на столі, в область грудної клітки, що було раптовим і несподіваним для потерпілого. Завдане ушкодження потерпілому є проникаючим в плевральну порожнину грудної клітки та є небезпечним для життя в момент заподіяння.
Наведене у сукупності з очевидністю доводять те, що ОСОБА_8 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та бажала їх настання, отже, діяла із прямим умислом на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, які фактично і заподіяла.
В той же час, суд при вирішенні питання про наявність умислу на спричинення ушкодження потерпілому бере до уваги спосіб вчинення кримінального правопорушення з огляду на той факт, що ОСОБА_8 була двічі раніше судимою за аналогічні злочини, які були поєднані із завданням ушкоджень потерпілим саме ножем.
Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого статтею 121 КК України, що виключають можливість кваліфікації цього діяння за ознаками необережного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.
При цьому суд не бере до уваги пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 , які також були наведені останньою в протоколі проведення слідчого експерименту від 24 липня 2018 року, про те що завдання тілесного ушкодження ОСОБА_9 мало місце не за столом на «кухні», а на ліжку в «спальні», а також що потерпілий намагався вступити з нею в статевий контакт, оскільки вони повністю спростовуються показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого, які під час досудового та судового слідства були послідовними та незмінними такими, що повністю узгоджуються із іншими матеріалами кримінального провадження оголошеними в судовому засіданні. Причин оговорити обвинувачену з його сторони суд не вбачає. Будь-яких даних на підтвердження наведеної позиції обвинуваченої судом не здобуто та сторонами не надано.
Кваліфікація за умисне тяжке тілесне ушкодження може мати місце і при непрямому умислі коли особа усвідомлювала суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно-небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.
Зазначене спростовує доводи обвинуваченої в апеляційній скарзі про те, що тілесні ушкодження можуть бути випадковими або ненавмисними.
Посилання ОСОБА_8 про те, що суд не взяв до уваги, що після звільнення з місця позбавлення волі, до неї не було ніяких претензій, вона офіційно працювала, вийшла заміж, не порушувала закони України і в неї позитивна характеристика з місця проживання перевірені колегією суддів апеляційної інстанції.
Твердження обвинуваченої про те, що судом помилково вказано, що свою вину вона визнала частково, оскільки свою вину не визнала не відповідають дійсності.
В матеріалах справи наявне письмове щире каяття обвинуваченої ОСОБА_8 (а.с. 194-196 том 1).
Крім того, як вбачається з показань обвинуваченої в суді першої інстанції вона не заперечувала обставини події, що саме вона нанесла удар ножем в груди потерпілому.
Суд оцінивши наведені докази у кримінальному провадженні у їх сукупності, обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у злочині передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу: враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, її вік та стан здоров`я, посередню характеристику за місцем проживання, те що остання неодноразово раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини проти здоров`я особи, на шлях виправлення не встала та знову вчинила умисний тяжкий злочин, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченої суд не вбачає. До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 суд відносить вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вказані обставини суд дійшов правильного висновку, що покарання обвинуваченій слід обрати у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті закону, за яким вона визнається винною, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що вказаний вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок мякості є необгрунтованими.
Відповідно до ст.. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Покарання ОСОБА_8 призначено в межах санкції частини статті закону, за яким вона визнається винною, а саме злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а тому враховуючи фактичні обставини справи, а саме, що заподіяння тяжких тілесних ушкоджень відбулося на побутовому грунті між обвинуваченою і потерпілим, який просив суворо не карати обвинувачену. Колегія суддів вважає, що призначене покарання в межах санкції частини закону, за яким вона засуджується, відповідає загальним засадам призначення покарання і не є явно несправедливим через м`якість.

З огляду на вищезазначене апеляційна скарга прокурора на вирок Тернопільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 серпня 2019 року щодо ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.
Докази у кримінальному провадженні отримані у порядку встановленому КПК України. Оцінка наявних доказів проведена у відповідності до вимог ст.. 94 КПК України. Докази у кримінальному провадженні є допустимими, достовірними, а сукупність зібраних доказів підтверджує достатність та взаємозв`язок для визнання вини ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України.
Оскільки наявні докази у справі узгоджуються між собою і підтверджують послідовні показання потерпілого про заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень обвинуваченою. Колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновку суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченої на ст.. 128 КК України колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку і задоволення вимог апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Вирок Тернопільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора, обвинуваченої та захисника без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді