Справа № 308/7692/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, громадянина України, українця, з вищою освітою, фізичну особу-підприємця, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України,
ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2019 року, близько 17 години 30 хвилин, на автодорозі «Київ-Чоп» сполученням м. Ужгород - м. Чоп Закарпатської області, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним транспортним засобом «Skoda» моделі «Octavia А7», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони м. Ужгород, у напрямку м. Чоп, проїхавши по вказаній автодорозі у населеному пункті село Розівка, Ужгородського району, діючи всупереч вимогам п.п. 1.10 «пішохідний перехід»; 2.10. «а»; 12.3. та 18.1. Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним за умов видимості у напрямку руху, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який рухався по пішохідному переході на проїзній частині дороги у вказаному населеному пункті, перетинаючи її з права на ліво по ходу руху водія ОСОБА_4 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди згідно висновку судово-медичної експертизи №127 від 10.05.2019 року у пішохода громадянина ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Надалі, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що своїми діями, пов`язаними з порушенням правил дорожнього руху та вчиненням наїзду на пішохода ОСОБА_5 за наведених вище обставин, поставив потерпілого в безпорадний та небезпечний для життя стан, при цьому, маючи можливість для надання допомоги, діючи умисно, в супереч вимогам п. 2.10. Правил дорожнього руху України, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, через отримані нею небезпечні для її життя травми, не намагався вжити заходи щодо надання потерпілому медичної допомоги та транспортування його до найближчого медичного закладу, хоча сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, завідомо залишив потерпілого у небезпеці та з місця пригоди втік.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яке керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та ч. 1 ст. 135 КК України, а саме завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та щиро розкаявся. По суті фактичних обставин справи пояснив, що дійсно того дня допустив наїзд на пішохода у с. Розівка, та самовільно покинув місце події через те, що перебував у шоковому стані. Підтвердив факт вживання того дня алкогольних напоїв. Додатково пояснив, що на стадії досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочинів та відшкодував потерпілому завдану шкоду.
Потерпілий не скористався правом на участь у судовому засіданні та будь-яких пояснень не надала, проте в матеріалах справи міститься його нотаріально посвідчена заява, згідно з якою він вказує, що жодних претензій матеріального, морального чи іншого характеру до обвинуваченого не має.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, потерпілий та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Допитавши обвинуваченого та дослідивши докази, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за . 1 ст. 286 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яке керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та ч. 1 ст. 135 КК України, а саме завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який є раніше не судимим, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та обставини, яка обтяжують покарання обвинуваченого, відсутність претензій у потерпілого та добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття та відшкодування потерпілому завданої шкоди.
Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, зважаючи на те що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, всі пом`якшуючі покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на певний строк з позбавленням права керування транспортним засобом, та ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на певний строк.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з положень ч. 1 та ч. 3 ст. 70 КК України та призначає обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, приєднавши додаткове покарання.
З урахуванням обставин і наслідків злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та можливість його виправлення без відбування призначеного покарання, суд вважає за необхідне застосувати до нього положення ст.75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1-го року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Розподіл витрат на залучення експерта вирішити відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України, і призначити йому покарання:
за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік;
за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати по справі за проведення інженерно-транспортних експертиз у розмірі 2512,16 гривень.
Речовий доказ: транспортний засіб «Skoda» моделі «Octavia А7», державний номерний знак НОМЕР_1 повернути ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1