ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2019 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Фастів кримінальне провадження №0000287, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.03.2019 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Могутнє Кіровоградського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого:

14.02.2019 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
17.03.2019 близько 1 години ночі ОСОБА_4 перебував біля домоволодіння по АДРЕСА_2 , де у нього повторно виник умисел на таємне викрадення чужого майна з вказаного домоволодіння. З метою реалізації свого умислу ОСОБА_4 через паркан переліз на територію вказаного подвір`я та, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, шляхом зриву навісного замка металевою трубою, проник в сарайне приміщення, звідки таємно викрав кутову шліфувальну машинку «Einhell» моделі BT-AG 1000, вартістю 579,88 гривень, ударну дриль «HANDER» моделі HPD-600, вартістю 400,00 гривень, бензопилу «Husqvama-240», вартістю 4360,32 гривень, кутову шліфувальну машинку «Starb» моделі G-600, вартістю 450,00 гривень, електролобзик «Майстер Данило Л 800 РЛМ», вартістю 560,00 гривень, електрорубанок «Енергомаш» моделі РУ-10150, вартістю 1187,68 гривень, електропилу ланцюгову марки «ГРАНИТ» моделі ПЛ-355/1500, вартістю 807,80 гривень та дискову електричну пилу марки «Craft CCS-2200», вартістю 882,76 гривень. Згідно висновку експерта № 1064/19 від 26.03.2019 ринкова вартість викраденого майна становить 9228,44 гривень.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України згідно з обвинувальним актом № 0000191 від 20.02.2018, який передано до Фастівського міськрайонного суду Київської області 30.05.2019 та розгляд якого ще не розпочато.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Так, ОСОБА_4 надав суд показання, згідно з якими він посварився з дружиною і пішов з дому. Близько тижня жив на вокзалі у м. Фастові, ночував у електричках. Потім у нього з`явилася думка, щоб десь підзаробити і зняти собі житло. Для цього він поїхав у с. Кожанка, прийшов на вулицю, назви якої не пам`ятає, побачив будинок, у якому нікого не було, переліз через калітку, знайшов арматуру, зламав на дверях сараю замок і викрав звідти речі болгарку, пилку, шліфувальні машинки, дриль. Склав все це в мішки і поїхав у Фастів на базар, де все розпродав, а дві речі здав у ломбард на свій паспорт. На одержані гроші купив їжі і хотів зняти житло.

Обвинувачений, не оспорюючи час, місце, спосіб, вид і кількість викраденого майна, вид і розмір шкоди, мотив і мету, форму вини за злочином, передбаченим ч. 3 ст. 185 КК України, винним визнав себе повністю, щиро розкаявся, запевнив, що зробив для себе належні висновки, а також просив суд суворо його не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 щодо часу, місця, способу, виду і кількості викраденого майна, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у повторному вчиненні крадіжки, поєднаної із проникненням у приміщення, та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 185 КК України за ознакою повторності, враховуючи правила ст.32 КК України та зважаючи на те, що ОСОБА_4 до вчинення цього злочину, був обвинувачений у вчиненні інших злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, справа щодо якого в суді ще не розглянута.

Крім того, 21.03.2019 близько 14 години, ОСОБА_4 , перебуваючи біля домоволодіння по АДРЕСА_2 , перелізши через паркан, біля хвіртки, на територію вказаного подвір`я та, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, таємно викрав дванадцять металевих плит, загальною вагою 113 кг., якими була викладена доріжка на подвір`ї потерпілої, загальною вартістю 678,00 гривень та дерев`яний господарський візок, вартістю 150,00 гривень. Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, пояснивши суду наступне. Після того, як 17.03.2019 він вчинив крадіжку за вказаною вище адресою, він знову вирішив повернутися туди. Для цього через декілька днів він удень прийшов до домоволодіння потерпілої, переліз через паркан, взяв дерев`яний візок, який стояв у дворі, підвіз до плит, якими була устелена доріжка подвір`я, зібрав їх, поклав у візок і щоб виїхати з подвір`я, він пошкодив візком штахетний дерев`яний паркан і через городи вийшов з подвір`я потерпілої.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 вчинив крадіжку повторно.

Разом з тим, органами досудового розслідування дії ОСОБА_4 за епізодом від 21.03.2019 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше сховище, за ч.3 ст.185 КК України.

Водночас, суд вважає, що в діях ОСОБА_4 відсутня така кваліфікуюча ознака як «проникнення у інше сховище», з огляду на наступне.

Однією з кваліфікуючих ознак злочину, передбаченого ст. 185 КК України є вчинення крадіжки, поєднаної з проникненням у інше сховище. Кримінальне законодавство не дає визначення поняття «сховище», його тлумачення здійснено у судовій практиці та доктрині кримінального права.

Так, у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 6 листопада 2009 року, під сховищем пропонувалося розуміти «певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо».

Схоже визначення поняття «сховище» міститься у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2013 року в справі №5-33кс12: «під поняттям «сховище» слід розуміти певні місця чи ділянки території, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які обладнані огорожею чи технічними засобами або забезпечені іншої охороною: пересувні автолавки, рефрижератори, контейнери, сейфи та інші сховища».

Відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів сховище - це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

З огляду на це, належним чином огороджена територія домоволодіння, яка використовується для постійного чи тимчасового зберігання майна, як правило, може бути визнана сховищем.

Проте не можна вважати сховищем подвір`я, огорожа якого не перешкоджає проникненню туди сторонніх осіб, внаслідок незавершеності (окремі частини подвір`я не мають суцільного паркана), наявності пошкоджень (проломів), конструктивних особливостей (невелика висота, складається лише зі стовпів та жердин чи дроту, не містить воріт чи хвірток).

Відсутність же загальної доступності подвір`я, а тим більше наявність на ньому пристосувань, засобів, які перешкоджають доступу сторонніх осіб (собак, освітлення, засувів чи гачків, а тим більше, замків на воротах та хвіртках), огорожі, яка за своїми розмірами, матеріалами, конструкцією призначена обмежити чи утруднити доступ сторонніх осіб, навпаки, вказує на те, що таке подвір`я в кримінально-правовому розумінні набуває статусу сховища. Про те, що подвір`я виконує роль сховища, вказує його фактичне використання для зберігання майна.

Таким чином, оскільки ч. 3 ст. 185 КК України визначає як кваліфікуючу ознаку проникнення саме у «сховище», а не на «огороджену територію», «подвір`я» тощо, то в кожному конкретному кримінальному провадженні, де обвинувачення за цими статтями включає кваліфікуючу ознаку «проникнення у сховище», належить установити об`єктивні обставини, які дозволяють ідентифікувати відповідне місце чи територію як «сховище». Ці обставини, з огляду на положення ст. 91-94 КПК України, підлягають обов`язковому доказуванню, а зібрані та надані суду докази - відповідній оцінці.

Під час розгляду даної справи прокурором на підтвердження наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_4 за другим епізодом, який мав місце 21.03.2019, такої кваліфікуючої ознаки як «проникнення у сховище» було надано наступні докази: заява потерпілої від 21.03.2019 про викрадення у неї майна та протокол огляду місця події від 21.03.2019 з ілюстративною таблицею до нього.

З наведених вище доказів встановлено наступне.

21.03.2019 потерпіла ОСОБА_6 написала заяву Начальнику Фастівського відділення поліції Васильківського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області, в якій вона просила вжити заходів до невідомої їй особи, яка в період часу з 19 по 21 березня 2019 року шляхом пошкодження паркану проникла на територію подвір`я за адресою АДРЕСА_2 та вчинила крадіжку бензопили та ручної дискової пили, тачки та сталевої напольної плитки, чим спричинила збитку на суму близько 4000 грн.

Згідно з протоколом огляду місця події від 21.03.2019, проведеного з 18 год. 30 хв. до 19 год. 00 хв. у смт. Кожанка Фастівського району Київської області за участі понятих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_6 , безпосереднім об`єктом огляду є домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_2 , яке по всьому периметру огороджене дерев`яним парканом та сіткою рабицею. Під час огляду на території подвір`я заходимо через відчинену дерев`яну хвіртку зеленого кольору, яка на момент огляду відчинена, без явних пошкоджень, зачиняється на навісний замок, які під час огляду не пошкоджені. Далі з правого боку розташований город, за ним цегляний будинок, який зачинений, не пошкоджений. За будинком розташоване сарайне приміщення, біля дверей стоїть тачка на двох колесах (мотоцикл ІЖ), резина чорного кольору, дерев`яна, ручки металеві. З правого боку між будинком та сарайним приміщенням іде стежка, яка починається зі сталевої напольної плитки, приблизно через сім метрів закінчується, далі йде стежка, яка веде до дерев`яного паркану, який пошкоджено, а саме виламано дошки. Слідів не виявлено.

Згідно з ілюстративною таблицю до протоколу огляду місця події від 21.03.2019, на ілюстраціях 1 та 2 зображено невисокий, нещільний дерев`яний паркан, зроблений з дерев`яних штахетних дощок, розташованих частково з однієї сторони у вертикальному, а з іншої - в горизонтальному положенні. З вигляду даний паркан не створює враження як такого, що є суттєвою перешкодою для потрапляння на подвір`я. На ілюстраціях 3 та 4 зображено візок.

Під час вивчення даних доказів у судовому засіданні потерпілій та обвинуваченому судом було поставлено уточнюючі запитання. Відповідаючи на них, потерпіла пояснила, що частина паркану, яка зображена на ілюстраціях 1 та 2, знаходиться по периметру її подвір`я. А попереду, від дороги є хвіртка. Вказана хвіртка зроблена із тонких металевих прутів, оформлених у певний візерунок. Потерпіла також пояснила, що подвір`я її домоволодіння повністю проглядається через такий паркан і хвіртку та вказала, що вони є невисокого розміру, і як вказала відносно себе, дещо нижче її зросту. На запитання суду чи на її думку необхідно докласти значних зусиль, щоб перелізти через такий паркан і потрапити на її подвір`я, остання відповіла, що потрапити туди особливих складнощів не складає, вважає, що через паркан легко перестрибнути.

Суд з`ясував у потерпілої чи перебуває територія її подвір`я під охороною, сигналізацією тощо, або чи містяться якісь спеціальні застережувальні написи на хвіртці, на що остання відповіла, що нічого такого на подвір`ї не облаштовано. Однак по подвір`ю бігають двоє собак без породи.

Також судом повторно з`ясовано у обвинуваченого спосіб, у який він потрапив на подвір`я потерпілої 21.03.2019 та чи бачив він собак, про які каже потерпіла. Відповідаючи на запитання суду, обвинувачений ОСОБА_4 чітко і послідовно вказав, що на подвір`я потрапив через паркан, біля хвіртки, перелізши через нього, останній є невисоким, тому це не склало для нього особливих труднощів. Собаку він дійсно бачив, але лише одну, й вона бігала собі десь біля городу, перешкод йому у викраденні належного потерпілій майна не створювала. Щодо пошкодження паркану, то обвинувачений пояснив, що те пошкодження, яке зображено на ілюстрації 1 до протоколу огляду місця події, здійснене за допомогою візка, на який він повантажив плитку, яку зняв з доріжки, яка нею була устелена, на повір`ї потерпілої і через той прохід, який утворився, городами він залишив подвір`я потерпілої.

Проаналізувавши та оцінивши наведені вище обставини у сукупності з наданими прокурором доказами, суд дійшов висновку, що заява потерпілої та протокол огляду місця події з ілюстративною таблицею не є належним доказом, який підтверджує наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_4 такої кваліфікуючої ознаки як «проникнення у інше сховище» за епізодом від 21.03.2019. При цьому, прокурором також не були надані належні та допустимі докази, які в сукупності доводили б наявність ознак «сховища» у території подвір`я потерпілої, звідки 21.03.2019 обвинуваченим було викрадено майно (крім короткої вказівки в протоколі огляду місця події про наявність паркану, при цьому в даному протоколі відсутні будь-які інші дані, які б дали можливість з`ясувати об`єктивні характеристики цього паркану (висоту, матеріал, цілісність тощо) або самої території домоволодіння з метою визначення її функціонального призначення як сховища).

Натомість, з пояснень потерпілої та наданих прокурором документів судом встановлено, що подвір`я потерпілої не можна вважати «сховищем» через конструктивну особливість паркану, який його огороджує, оскільки той є невеликої висоти, складається із дерев`яних штахетних дощок, які розміщені несуцільно, і через такий паркан подвір`я потерпілої повністю проглядається з боку дороги. А наявність навісного замка на хвіртці, про що вказала потерпіла, в даному випадку не була перешкодою для можливості потрапити на подвір`я потерпілої.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ст. 17, ч. 3 ст. 373 КПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь.

З огляду на це, суд дійшов висновку про необхідність виключення такої кваліфікуючої ознаки як проникнення у інше сховище за епізодом від 21.03.2019 та перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 за епізодом від 21.03.2019 з ч.3 ст.185 КК України на ч.2 ст.185 КК України як крадіжки, вчиненої повторно.

Таким чином, під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 повторно вчинив крадіжку, поєднану за проникненням у приміщення (епізод від 17.03.2019) та крадіжку з кваліфікуючою ознакою повторності (епізод від 21.03.2019), тому його дії слід кваліфікувати відповідно за ч.3 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України як реальну сукупність злочинів. При цьому, суд звертає увагу, що кваліфікуюча ознака повторності за першим епізодом від 17.03.2019 обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 є також обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні №0000191 за ч.3 ст.185 КК України про що вказувалося вище.

Відповідно до ч. 2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставиною, яка, відповідно ст. 66 КК України, пом`якшує покарання, у даному випадку, суд вбачає щире каяття. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що обвинувачений осудив свій вчинок, попросив вибачення у потерпілої та пообіцяв якнайшвидше відшкодувати завдану їй злочинами шкоду, для чого, хоч і не офіційно, але пішов працювати.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно зі ст. 12 КК України, відносяться до тяжких та середньої тяжкості, особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, на спеціальних обліках не перебуває, раніше судимий за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу, який ним сплачено, має на утриманні та є батьком малолітньої дитини ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , позицію потерпілої, яка просила суд призначити покарання, яке не пов`язане з реальним позбавленням обвинуваченого волі, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими.

Згідно з досудовою доповіддю, складеною Фастівським міськрайонним відділом Філії Державної установи «Центр пробації у м. Києві та Київській області» державної установи «Центр пробації» від 27.05.2019 № 32/35/4025-19 зроблено висновок про те, що рівень ризику повторного вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 є середнім. А виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк. Обвинувачений ОСОБА_4 потребує постановки на облік до Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як особи молодіжного віку з метою надання допомоги соціально-психологічного плану.

З огляду на це суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 за кожен злочин окремо слід призначити покарання в межах санкцій ч.3 та ч.2 ст.185 КК України та за правилами статей 32, 33 та ст.70 КК України, остаточно шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

При цьому, суд вважає, що в даному випадку, враховуючи особу ОСОБА_4 , достатні підстави для застосування положень ст. 75 КК України і звільнення його від відбування покарання з випробуванням з одночасним покладенням на нього встановлених ст. 76 КК України обов`язків.

Саме таке рішення, на думку суду, у даній справі є обґрунтованим, справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нового злочину.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого по даному кримінальному провадженню не обирався.

Речові докази дриль ударна марки «HANDER», моделі НPD-600 та 12 металевих плит, загальною вагою 113 кг, які передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 залишити останній.

Цивільний позов не заявлявся.

Згідно з обвинувальним актом витрати на залучення експерта становлять 300 грн. 00 коп. Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Разом з тим, оскільки належного документального підтвердження таких витрат прокурором надано не було, суд вважає, що підстави для їх стягнення з обвинуваченого відсутні, оскільки сама по собі вказівка в обвинувальному акті про наявність таких витрат не є документальним підтвердженням понесених витрат.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.85, 94, 100, 124, ч.3 ст. 349, ст.ст. 349, 351, 358, 368- 376, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 та ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

- за ч.2 ст.185 КК України у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановиши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання .

Іспитовий строк обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з дня постановлення вироку.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1