ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/62/18 Номер провадження 11-кп/814/622/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава кримінальне провадження № 0001203 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 , на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської областівід 17 січня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської областівід 17 січня 2019 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с. Чечелеве, Кременчуцького району, Полтавської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, маючого на утриманні малолітню дитину, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2
визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.ч.2.3 ст.185 КК України і призначено покарання :

- за ч.2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік та покладено на нього обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, та періодично з`являтися для реєстрації до цього органу.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, завданої крадіжкою задовольнено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 збитки у розмірі 4989 гривень.
Як зазначено у вироку, ОСОБА_8 15.11.2016 року приблизно о 15 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув на територію домоволодіння, належного ОСОБА_10 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Реалізовуючи свій злочинний намір, впевнившись, що його дії не помітні для оточуючих, діючи таємно, з корисливих мотивів ОСОБА_8 , шляхом зриву руками навісного замка із вхідних дверей, проник до приміщення вказаного будинку, де таємно заволодів комп`ютерним монітором ВВК LEM 2649 S/NLE7199, вартість якого відповідно до висновку товарознавчої експертизи від 09.01.2018 становить 1227 гривень, комп`ютерним монітором LG Elatron, вартість якого відповідно до висновку товарознавчої експертизи від 09.01.2018 становить 377 гривень, принтером Canon Pixma МР280, вартість якого відповідно до висновку товарознавчої експертизи від 09.01.2018 становить 948 гривень, системним блоком Gamer-01 S/N635099, вартість якого відповідно до висновку товарознавчої експертизи від 09.01.2018 становить 252 гривень..
Після вчинення крадіжки ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2804 гривень.
Крім того, ОСОБА_8 , з 26 листопада 2016 року за укладеною усною домовленністю з ОСОБА_9 , працював на його господарстві, а саме на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .
На території даного домоволодіння знаходився автомобіль марки «Москвич» модель 2140, 1985 року випуску, котрий був порізаний на частини, не використовувався за призначенням у зв`язку з відсутністю повної комплектації головних частин та механізмів, котрі приводять двигун до роботи.
25 лютого 2017 року близько 13 години, ОСОБА_8 перебував на території домоволодіння, належного ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .
В цей час ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою власної наживи, діючи таємно, з корисливих мотивів, маючи вільний доступ, скориставшись відсутністю власника та третіх осіб, незаконно заволодів частинами автомобілю марки «Москвич» модель 2140, 1985 року випуску, вартість якого відповідно до висновку товарознавчої експертизи від 09.01.2018 становить 3260 гривень, котрий знаходився у дворі даного будинку.
Після вчинення вище вказаних протиправних дій ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, здавши його на пункт прийому металу, цим самим заподіявши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3260 гривень.
Крім того, в березні 2017 року під час ведення господарства ОСОБА_9 , у ОСОБА_8 , виник умисел направлений на таємне викрадення чужого майна та привласнення отриманих грошових коштів від продажу господарських товарів, що належали ОСОБА_9 на праві приватної власності.
Так, 5 березня 2017 року близько 8 години, ОСОБА_8 , перебував на території домоволодіння, належного ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .
В цей час ОСОБА_8 реалізуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою власної наживи, діючи умисно з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю власника майна, шляхом вільного доступу, незаконно заволодів грошовими коштами в сумі 800 гривень, котрі він отримав за продаж виробленого товару, що належали ОСОБА_9 на праві приватної власності.
Після цього, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію умислу направленого на таємне викрадення чужого майна, скориставшись ключем ввіреним йому раніше власником майна, маючи вільний доступ, зайшов до приміщення гаражу, котрий розташовується на території даного домоволодіння, де незаконно заволодів електродрилю з ударним механізмом, фірми Метабо, вартість якої відповідно до висновку товарознавчої експертизи від 09.01.2018 року становить 929 гривень.
Після вчинення вище вказаних протиправних дій ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1729 гривень.
Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся потерпілий ОСОБА_9 , який в поданій апеляційній скарзі просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, оскільки воно не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого внаслідок м`якості, неповнотою судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених ч.2,3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України та призначити ОСОБА_8 за покарання за ч.2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі; за ч.3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі, та на підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Свої вимоги апелянт мотивував тим, суд істотно порушив вимоги процесуального права, оскільки у судовому засіданні не були допитані свідки по справі, які могли підтвердити факт справності та угону автомобіля «Москвич», хоча апелянт наполягав на необхідності їх допиту.

Також, апелянт зазначає, що суд неправильно вирішив його цивільний позов, оскільки при стягненні матеріальної шкоди не в повній мірі врахував завдану шкоду, тому просив цивільний позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_8 збитки в розмірі 33 300 грн.

Апеляційних скарг від інших учасників судового провадження не надходило.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_8 просить відмовити в задоволення апеляційної скарги в повному обсязі, а вирок суду залишити без змін, оскільки твердження потерпілого про неповноту судового розгляду є безпідставними, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_9 погоджувався з судовим рішенням, клопотань про виклик свідків не заявляв. Крім того зазначає, що щиро розкаявся, згоден відшкодувати потерпілому суму збитків присуджених за вироком суду, і просив суд врахувати те, що має 10 місячну дитину на утриманні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційної скарги потерпілого та просив залишити вирок суду без змін, потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який просив залишити вирок суду без змін та заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді 1 інстанції є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема у разі якщо судом біли відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Згідно ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що, всупереч тверджень потерпілого ОСОБА_9 ,, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Зокрема, висновки суду обґрунтовуються даними, що містяться в:

- показаннях потерпілого ОСОБА_9 , згідно яких обвинувачений та ОСОБА_11 за усною домовленістю з потерпілим працювали у нього. На пропозицію обвинуваченого для перевезення товарів на ринок, він купив автомобіль «Москвич», який через деякий час зламався та потребував ремонту. Він зняв з автомобіля номерні знаки та трамблер. 05.03.2017 року він виявив що автомобіль відсутній, крім того було викрадене інше майно;

- показаннях свідка ОСОБА_11 , згідно яких вона разом з обвинуваченим працювала у ОСОБА_9 , яким було придбано автомобіль «Москвич», вказаний автомобіль використовувався для перевезення товарів до ринку. ОСОБА_9 обіцяв обвинуваченому, що вказаний автомобіль віддасть йому в рахунок погашення заробітної плати. Після того, як автомобіль зламався, за попереднім погодженням з ОСОБА_9 було вирішено, що автомобіль необхідно розрізати та продати на метал. ОСОБА_9 привіз круги для різки металу, а обвинувачений розпилював автомобіль. Після цього вона бачила, як обвинувачений погрузив та вивіз порізаний автомобіль в невідомому напрямку;

- показаннями свідка ОСОБА_12 який пояснив, що працює у ОСОБА_13 який займається купівлею металобрухту і повідомив його, що необхідно забрати порізаний автомобіль «Москвич». Він поїхав з двома вантажниками, щоб забрати металобрухт, погрузив порізаний автомобіль «Москвич», що був повністю іржавий без коліс. Відвозив металобрухт разом з обвинуваченим;

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 09.01.2018 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав радіатор, що був встановлений на викраденому автомобілі «Москвич»;

- висновком експерта з оцінки майна від 09.01.2018 року, яким встановлено вартість викраденого майна.

Отже, вищевказаними доказами повністю доведена винуватість ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна (крадіжку), поєднаному з проникненням у житло та повторному, таємному, викраденні майна а відтак, його дії судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Щодо доводів потерпілого про відповідність дій ОСОБА_8 юридичній кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 289 КК України, а саме викраденні саме автомобіля «Москвич», а не металобрухту, є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме показаннями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що автомобіль «Москвич» був порізаний за попереднім погодженням з потерпілим. Крім того, обвинувачений пояснив, що умисел на крадіжку майна потерпілого у нього виник після того, як автомобіль вже було порізано на металобрухт, для того, щоб компенсувати не виплату потерпілим заробітної плати. Крім того згідно показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 автомобіль не можна було використовувати за призначенням, оскільки останні намагались за допомогою зварювальних робіт привести до технічно справного стану, але він був дуже іржавий, тому зварювальні роботи не можна було провести. Ці показання повністю узгоджуються з показами свідка ОСОБА_12 , згідно яких частини автомобіля «Москвич», були в дуже поганому стані внаслідок великої корозії металу.

Будь-яких підстав не довіряти поясненням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перевіркою матеріалів справи не встановлено, дані пояснення узгоджуються між собою, та з сукупністю інших доказів, наведених у вироку. Також вказаними поясненнями підтверджується і висновок суду про відсутність підтвердження того, що обвинувачений викрав саме автомобіль, а не металобрухт.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині юридичної кваліфікації і крім цього, зазначає, що відповідно до положень ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

За межі обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті може вийти прокурор у передбачених ч. 2 ст. 337 КПК України (змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення) або суд лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження і з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод згідно ч.3 ст. 337 КПК України.

Тобто суд має право самостійно вийти за межі висунутого обвинувачення лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження. Оскільки потерпілим ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_8 , а прокурором зміни в обвинувачення і додаткове обвинувачення не вносились то суд не вправі вийти за межі пред`явленого обвинувачення і інкримінувати ОСОБА_8 злочин передбачений, ч.1 ст. 289 КК України, а тому доводи апеляційної скарги потерпілого є безпідставними.

Колегією суддів перевірено і доводи апелянта про те, що суд неповно дослідив докази та зробив невірні висновки.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до вимог Закону доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Перевіркою матеріалів даного провадження встановлено, що суд виконав вимоги ст.91 КПК України, належним чином. Правильно встановлені обставини справи, роль обвинуваченого у вчиненому, мету, мотив злочину, причинно-наслідковий зв`язок, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та за результатами постановив судове рішення, яке є належно вмотивованим, обґрунтованим та законним. Зібрані докази оцінені судом з точки зору їх належності, достовірності та допустимості.

Колегія суддів перевіривши заяву апелянта про те, що суд не допитав свідків по справі, які могли підтвердити факт справності та угону автомобіля «Москвич», хоча апелянт наполягав на необхідності їх допиту, шляхом прослуховування технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, встановила, що в суді першої інстанції потерпілий клопотань про виклик свідків не заявляв, їх письмові пояснення суду не надавав, тому вважає, що місцевий суд належним чином провів судове слідство, перевірив всі доводи обвинуваченого, потерпілого, а твердження останнього про відхилення судом його клопотання про допит свідків є безпідставними.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи в суді першої інстанції були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності до вимог КПК України, обґрунтовано визнані належними і допустимими та такими, що доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2,3 ст. 185 КК України.

Колегією суддів перевірені і доводи потерпілого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого і даним про особи обвинувачених, та з цього приводу зазначає.

Всупереч твердженню апелянта, міра покарання, призначена обвинуваченому ОСОБА_8 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно статей 50 та 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , є щире каяття.

Згідно ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який вину в інкримінованих злочинах визнав, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, ніде не працює, засобів до існування не має, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином обґрунтувавши своє рішення, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання, звільнивши його від відбування з встановленням іспитового строку.

Дане покарання відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не є надто суворим чи м`яким.

Щодо доводів апелянта про те, що суд неправильно вирішив його цивільний позов, оскільки при стягненні матеріальної шкоди не в повній мірі врахував завдану шкоду колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до норми ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Потерпілим було заявлено цивільний позов на суму 33 300 грн. Вказана сума складається із вартості зварювального апарату, електричного дрилю, аналізатора молока, приставку Т2, ліхтар для охоти, бритву електричну «Самсунг», готівкові кошти, пошкоджені замки на вхідних дверях та на дверях гаражу та автомобілю, проте і в обвинувальному акті, і у вироку суду обвинувачений визнаний винним у викраденні частин автомобіля, грошових коштів, електродрилю з ударним механізмом, а тому не може бути предметом для відшкодування майно, у викраденні якого не обвинувачувався ОСОБА_8 .

Щодо вартості викраденого, то на думку колегії суддів суд першої інстанції обґрунтовано взяв до відома вартість викрадених речей, встановлену на підставі висновку експерта від 9 січня 2018 року.

Так згідно експертного висновку від 09.01.2018 загальна вартість викрадених частин автомобіля «Москвич» 2140, 1985 року випуску, та електродрилю з ударним механізмом, фірми Метабо та 800 грн. грошових коштів складає 4989 грн., сума збитків, зазначена апелянтом в своїй позовній заяві у розмірі 33 300 грн. жодним доказом не підтверджується, згідно обвинувального акту ОСОБА_8 не обвинувачується, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними і необґрунтованими.

Крім того, під час судового засідання в суді апеляційної інстанції обвинувачений сплатив добровільно потерпілому завдану шкоду та надав копію розписки про отримання потерпілим від обвинуваченого 27 серпня 2019 року 10 000 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої потерпілому.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 січня 2019 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 за ч.ч.2.3 ст.185 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4