Дата документу 20.11.2019 Справа № 337/1154/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1799/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 337/1154/18
Категорія ст. ст. 185 ч. 1, 185 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася у м. Запоріжжі, громадянки України, освіта середня, заміжньої, не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , вказує, що з вироком суду не згоден. Зауважує, що згідно ч.2 ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо(п.6)визначення розміру матеріальних збитків. З такими клопотаннями ні слідчі,ні прокурор до суду не зверталися, розмір матеріальних збитків встановлювався зі слів потерпілої,експертиза не проводилась. Обвинувачена не згодна з оцінкою телефону,вважає що вона завищена. Допитаний у якості свідка ОСОБА_10 пояснив що телефон марки «Lenovo А 536» чорного кольору, який йому принесла ОСОБА_11 був зламаний, а тому він їй запропонував за нього 100 грн., так як телефон більше не коштував.

Зауважує, що оскільки ОСОБА_6 визнана винуватою у крадіжці телефону у потерпілої ОСОБА_8 , але обвинувачена телефон не крала, а заволоділа чужим майном, а тому її дії охоплюються ст. 193 КК України, як незаконне привласнення особою знайденого чужого майна. У вироку суд посилається на довідку про вартість телефону «Lenovo A 536» 500 грн., але це суперечить вимогам ст. 242 КК України и ця довідка не може бути доказом у кримінальному провадженні за ст. 185 КК України, це стосується і аксесуарів вартість яких суд оцінив у 199 грн. 84 коп., на що він звертав увагу суду у своїй заяві про визнання доказів не допустимими. Також не зрозуміло, чому в описової частині вироку суд вказав вартість

аксесуарів (чохол) 179 грн. 90 коп., а стягнув 199 грн. 90 коп. У судове засідання для підтримки позовних вимог ОСОБА_8 , не з явилась, а тому суд необґрунтовано задовольнив її позов.

Що стосується крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_12 також зауважує, що доказів, що вартість мобільного телефону «Нокіа «№»№ С-2» складає 95 грн., а вартість колонки «Gemix TF-10» складає 170 грн. немає, експертиза не проводилась. ОСОБА_12 доказів вартості майна яке у нього вкрала ОСОБА_6 не надав, слідчій з прокурором теж не надали доказів оцінки майна ОСОБА_12 експертом, а тому оцінка майна ОСОБА_12 на яку посилається суд, є недопустимим доказом. У судове засідання для підтримки позовних вимог не з`явився. ОСОБА_6 пояснила, що з потерпілим ОСОБА_12 вона вже вирішила питання про відшкодування шкоди тому він і не ходить на судові засідання для підтримки своїх позовних вимог. Незважаючи на це суд стягнув з підсудної на користь ОСОБА_12 256 грн., вважає, що суд необґрунтовано задовольнив його позов. Просить вирок щодо ОСОБА_6 скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника, обвинувачену, у тому числі і в останньому слові, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора та потерпілу, які не підтримали апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2019 ОСОБА_6 визнано винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.1, 185 ч.2 КК України та призначено її покарання за ст. 185 ч.1 КК України один рік позбавлення волі; за ст. 185 ч.2 КК України - три роки позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 до відбуття покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком, якщо вона протягом двох років іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення. У період випробувального терміну, на підставі ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 265 грн., на користь ОСОБА_8 500 грн.- вартість телефону, 199 грн. 84 коп. вартість аксесуарів. В іншій частині позов залишено без задоволення.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 27.07.2017 року, близько 13-00 години, ОСОБА_8 знаходячись за місцем мешкання знайомої ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , залишила заряджатися свій мобільний телефон марки «LenovoA 536» в силіконовому чохлі. Близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_8 , через сварку ОСОБА_11 зі своїм співмешканцем, поспішно залишила територію домоволодіння ОСОБА_11 , а мобільний телефон залишився заряджатися у квартирі. 10.08.2017 року, близько 10-00 години, ОСОБА_11 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаходячись за вищевказаною адресою, таємно заволоділа вищевказаним мобільним телефоном, що належить ОСОБА_8 , після чого продала його та грошові кошти в подальшому витратила на власний розсуд, чим довела свій злочинний умисел до кінця. В результаті своїх умисних дій ОСОБА_11 , викравши мобільний телефон марки «Lenovo A 536» чорного кольору, вартістю 500 грн. та силіконовий прозорий чохол для смартфона, вартістю 179 грн. 90 коп., які належали ОСОБА_8 , спричинила матеріальну шкоду потерпілій на загальну суму 679 грн. 90 коп.
Крім того, 07.01.2018 року, приблизно о 01-00 годині, ОСОБА_11 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, перебуваючи в якості гостя в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрала з вказаної квартири мобільний телефон «Нокіа 2323 С-2», вартістю 95 грн. та акустичні колонки «Gemix TF- 10», вартістю 170 грн., які належать ОСОБА_12 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 265 грн.

Доводи захисника ОСОБА_9 про недоведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України, є необґрунтованими з наступних підстав.

Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні нею злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_8 про те, що 27.07.2017 року вона була у ОСОБА_11 вдома та попросила зарядний пристрій на телефон «Леново» з метою підзарядити свій мобільний телефон, а після його отримання поставила свій телефон на зарядку. Після цього вони з ОСОБА_11 пішли гуляти на вулицю, потім вона відійшла ненадовго і в цей час ОСОБА_13 та її знайомий ОСОБА_14 посварилися, а їй сказали, що не бажають її більше бачити. Вона злякалася їх агресивної поведінки та пішла від них. Вдома вона з іншого телефону, приблизно через 5-7 хвилин, зателефонувала ОСОБА_11 і попросила, щоб як зарядиться її телефон, вона повернула його. Потім їй зателефонував ОСОБА_14 і сказав,що вона нічого не отримає, на телефоні вони розбили екран. Вона знає, що разом з ОСОБА_15 вживають спиртні напої та наркотичні засоби. З приводу повернення телефону вона телефонувала ОСОБА_13 неодноразово, спочатку казала, що телефон поверне. Вона телефонувала на протязі двох тижнів. В цей час їй неодноразово телефонували ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які їй погрожували;
- показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_12 про те, що вночі з 07.01.2018 року на 08.01.2018 року, він, ОСОБА_11 та її знайомий на ім`я ОСОБА_16 , знаходилися у нього вдома, розпивали спиртні напої, та оскільки було пізно, вони залишилися у нього в квартирі. Коли між ним та ОСОБА_16 виникла сварка, він викликав працівників поліції, які забрали ОСОБА_13 і ОСОБА_16 до відділення поліції, а він пішов до відділення поліції та чекав. Коли вийшла ОСОБА_13 , він її забрав та вони разом повернулися до нього у квартиру, де він заснув, а коли вранці прокинувся, виявив, що ОСОБА_13 у квартирі не має як не має і його мобільного телефону. Він не давав ОСОБА_13 мобільний телефон, з нею у ломбард не ходив, крадіжку телефону виявив вранці, тоді вже ОСОБА_13 у його квартирі не було. Ввечері того ж дня він виявив пропажу і колонок, які також забрала ОСОБА_17 . Через своїх знайомих він намагався розшукати ОСОБА_13 та дізнався від знайомого на ім`я ОСОБА_18 , що його телефон ОСОБА_13 заклала у ломбард, а йому випадково віддала для записів квитанцію з ломбарду. На теперішній час йому завдану шкоду не відшкодовано. У подальшому потерпілий ОСОБА_12 у судові засідання не з`являвся, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 про те, що влітку 2017 року він знаходився на ринку «Анголенка», коли до прилавку підійшла обвинувачена та надала на ремонт телефон «Леново» 536 моделі. Він подивився його та сказав, що телефон не працює і ремонту не підлягає. Тоді жінка запропонувала придбати його на запчастини і він його купив, приблизно за 100 грн. Якби телефон був в робочому стані, то він коштував би до 1000 грн. У жінки, яка приносила телефон він впізнав обвинувачену, бо її до цього дня неодноразово бачив на ринку, як вона ходила між прилавками та запам`ятав по обличчю та шраму на ньому;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.09.2017 року та довідкою до протоколу, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнав особу, яка на початку серпня місяця продала йому мобільний телефон «Леново» на фото № 1 ( т.2, а.с. 69-72);
- чеками на придбання телефону та аксесуарів до нього та видатковою накладною ( т.2, а.с. 73-75);
- договором купівлі-продажу від 24.04.2016 року мобільного телефону та аксесуарів до нього( т.2, а.с.76-78);
- довідкою про вартість мобільного телефону «Леново» ( а.с.79);
- договорами ( специфікаціями) 08.01.2018 року та повідомленням ПТ «Ломбард» від 14.01.2018 року ( т.2, а.с.80-82).

Колегія суддів вважає, що показання потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_10 , протоколи слідчих дій, є належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 кримінального правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що доводи захисника про те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки не встановлено достатніх доказів наявності в діях обвинуваченої складів злочинів, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також:

1) показання потерпілої ОСОБА_8 , зокрема про те, що 27.07.2017 року вона була у ОСОБА_11 вдома та попросила зарядний пристрій на телефон «Леново» з метою підзарядити свій мобільний телефон, а після його отримання поставила свій телефон на зарядку. Після цього вони з ОСОБА_11 пішли гуляти на вулицю, потім вона відійшла ненадовго і в цей час ОСОБА_13 та її знайомий ОСОБА_14 посварилися, а їй сказали, що не бажають її більше бачити. З приводу повернення телефону вона телефонувала ОСОБА_13 неодноразово, спочатку казала, що телефон поверне., однак так і не повернула Вона телефонувала на протязі двох тижнів. В цей час їй неодноразово телефонували ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які їй погрожували, які узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 , зокрема про те, що влітку 2017 року він знаходився на ринку «Анголенка», коли до прилавку підійшла обвинувачена та надала на ремонт телефон «Леново» 536 моделі, він подивився його та сказав, що телефон не працює і ремонту не підлягає, тоді остання запропонувала придбати його на запчастини і він його купив, приблизно за 100 грн;
2) потерпілого ОСОБА_12 , про те, що вночі з 07.01.2018 року на 08.01.2018 року ОСОБА_11 знаходилися у нього вдома, а коли вранці прокинувся, виявив, що ОСОБА_13 у квартирі не має як не має і його мобільного телефону. Він не давав ОСОБА_13 мобільний телефон, з нею у ломбард не ходив, крадіжку телефону виявив вранці, тоді вже ОСОБА_13 у його квартирі не було. Ввечері того ж дня він виявив пропажу і колонок, які також забрала ОСОБА_13 ,
колегія суддів вважає ці докази несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема:

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.09.2017 року та довідкою до протоколу, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнав особу, яка на початку серпня місяця продала йому мобільний телефон «Леново» на фото № 1;
- договорами ( специфікаціями) 08.01.2018 року та повідомленням ПТ «Ломбард» від 14.01.2018 року ( т.2, а.с.80-82),
є достатніми для прийняття процесуального рішення про те, що саме обвинувачена ОСОБА_6 вчинила таємне викрадання чужого майна у потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_12 .

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачена телефон у потерпілої ОСОБА_8 не крала, а заволоділа чужим майном, а тому її дії охоплюються ст. 193 КК України, як незаконне привласнення особою знайденого чужого майна, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно до роз`яснень п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Крадіжку потрібно вважати закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України:
- за нормативним визначенням крадіжка - це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права. Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала, кому належить це майно, мала підстави вважати, де знаходиться власник речі, і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, або ж, у разі появи власника з метою поновлення свого права володіння майном, умисно перешкоджала йому в цьому, слід розцінювати як крадіжку чужого майна. Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію "забутості" речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним (постанова Верховного Суду України від 11.12.2014 року, справа № 5-23 кс 14).

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що 27.07.2017 року ОСОБА_8 , знаходячись за місцем мешкання знайомої ОСОБА_11 залишила заряджатися свій мобільний телефон марки «LenovoA 536» в силіконовому чохлі. ОСОБА_8 , через сварку ОСОБА_11 зі своїм співмешканцем, поспішно залишила територію домоволодіння ОСОБА_11 , а мобільний телефон залишився заряджатися у квартирі. 10.08.2017 року таємно заволоділа вищевказаним мобільним телефоном, що належить ОСОБА_8 , після чого продала його та грошові кошти в подальшому витратила на власний розсуд.Таким чином, вбачається, що мобільний телефон був оставлений у будинку обвинуваченої і остання сама була очевидцем події його залишення, обвинувачена чітко знала власницю мобільного телефону, однак незаконно ним розпорядилася.

Враховуючи роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України та правові позиції цього суду, а також вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що обвинувачена ОСОБА_6 достеменно знала про те, що потерпіла залишила у неї мобільний телефон, розуміла, що ОСОБА_8 тимчасово втратила контроль над своїм майном і невдовзі може (має) за ним повернутися, усвідомлювала, що її повернення та фактичне поновлення контролю над своїм майном унеможливить його володіння ним, тому на противагу цьому таємно викрала телефон, у зв`язку з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що суду не надано жодного переконливого доказу, що ОСОБА_6 вчинила крадіжку належного потерпілій ОСОБА_8 мобільного телефону.

Крім того, колегія суддів звертає увагу ще на те, що в діях обвинуваченої ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 193 КК України, оскільки предмет злочину (мобільний телефон) в даному випадку не відноситься до предметів, які мають особливу історичну, наукову, художню чи культурну цінність.

Доводи захисника про те, що суд порушив вимоги, передбачені ст. 242 КПК України, є також необґрунтованими, оскільки висновок суду про розмір заподіяної обвинуваченою ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_8 шкоди ґрунтується на доказах наявних у матеріалах кримінального провадження, зокрема - чеками на придбання телефону та аксесуарів до нього та видатковою накладною ( т.2, а.с. 73-75), договором купівлі-продажу від 24.04.2016 року мобільного телефону та аксесуарів до нього ( т.2, а.с.76-78), довідкою, що вартість мобільного телефону «Леново» складає 500 грн. ( т. 2 а.с.79).
Позиція захисника про те, що відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК у цьому кримінальному провадженні призначення експертизи було обов`язковим, не відповідає зазначеним положенням закону та є власним тлумаченням захисником указаного пункту закону. Так, ці положення закону (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину) встановлювали обов`язок слідчого або прокурора звернутися до експерта для проведення експертизи у випадку необхідності визначення розміру матеріальних збитків, якщо вартість викраденого майна неможливо визначити за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину. У випадку ж встановлення вартості викраденого майна за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розміру відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді, призначення експертизи не є обов`язковим.

(Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладено й у постановах Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 326/672/17 (провадження № 51-5115км18), від 26 лютого 2019 року у справі № 159/3741/17 (провадження № 51-6017км18).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає необґрунтованими також доводи апелянта і про те, що доказів, що вартість мобільного телефону «Нокіа «№»№ С-2» складає 95 грн., а вартість колонки «Gemix TF-10» складає 170 грн. немає, експертиза не проводилась, а ОСОБА_12 доказів вартості майна яке у нього вкрала ОСОБА_6 не надав, оскільки потерпілий ОСОБА_12 визначився з розміром вкраденого у нього майна, що підтверджується його показаннями у судовому засіданні про те, що обвинувачена викрала у нього мобільний телефон «Нокіа 2323 С-2», вартістю 95 грн. та акустичні колонки «Gemix TF- 10», вартістю 170 грн.
Таким чином, суд першої інстанції при визначенні розміру заподіяних обвинуваченою ОСОБА_6 матеріальних збитків потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , дотримався зазначених вимог закону і прийняв рішення з врахуванням цих вимог.

Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що всі доводи захисника та про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінальних правопорушень, є необґрунтованими, а дії обвинуваченої правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України, відповідає вимогам ст.ст. 65, 75 КК України, оскільки є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи апелянта про те, що суд помилково задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 , оскільки обвинувачена заявила, що з потерпілим ОСОБА_12 вона вже вирішила питання про відшкодування йому шкоди, тому він і не ходить на судові засідання для підтримки своїх позовних вимог, не заслуговують уваги, так як в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази відшкодування потерпілому шкоди, що підтверджується його показаннями в судовому засіданні, зокрема про те, що завдану йому шкоду на теперішній час не відшкодовано.
Між тим, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції необґрунтовано стягнув з обвинуваченої ОСОБА_6 матеріальну шкоду на користь потерпілої ОСОБА_8 , а саме вартість аксесуарів в розмірі 199 грн. 84 коп., є обґрунтованими, оскільки згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинувачена викрала мобільний телефон марки «Lenovo A 536» чорного кольору, вартістю 500 грн. та силіконовий прозорий чохол для смартфона, вартістю 179 грн. 90 коп., які належали ОСОБА_8 , чим спричинила матеріальну шкоду потерпілій на загальну суму 679 грн. 90 коп.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо обвинуваченої ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову про стягнення з останньої матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_8 у розмірі 699 грн. 84 коп., на підставі п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, слід змінити, зменшити суму стягнення до 679 грн. 90 коп. (500 грн. + 179 грн. 90 коп.).

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2019 року відносно ОСОБА_6 , змінити.

Зменшити розмір стягнення за цивільним позовом ОСОБА_8 і стягнути на її користь з обвинуваченої ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 679 грн. 90 коп.
В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.
Судді: