Ухвала

Іменем України

17 вересня 2019 р.

м. Київ
Справа № 417/8116/19
Провадження № 51-4601 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Марківського районного суду Луганської області від 03 червня 2019 року та на ухвалу Луганського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алчевська Луганської області, громадянина України, який не працює, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 07.07.2004 року Мар`їнським районним судом Донецької області за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 20.03.2017 року умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 1 день.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Марківського районного суду Луганської області від 03 червня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 263 КК України до 3 років і 2 місяців позбавлення волі; за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 201 КК України до 3 років позбавлення волі, а на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до 3 років 2 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 до набрання вироку законної сили залишено у виді тримання під вартою.
Строк покарання ОСОБА_5 вирішено рахувати з набрання вироком законної сили. Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07.12.2018 року по 04.02.2019 року та з 27.02.2019 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком Марківського районного суду Луганської області від 03 червня 2019 року приблизно на початку листопада 2018 року ОСОБА_5 придбав без передбаченого законом дозволу шляхом привласнення знайденого в лісосмузі на лінії зіткнення з непідконтрольною владі України територією Мар`їнського району Донецької області вогнепальну зброю та бойові припаси, а саме: автомат АК-74, два магазини до нього та патрони калібру 5,45 мм у кількості 60 одиниць, 5 гранат РГД-5, які без передбаченого законом дозволу переніс і зберігав у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 .
В листопаді 2018 року у ОСОБА_5 виник умисел на контрабанду зазначеної зброї та бойових припасів з території України до РФ. Реалізуючи цей умисел, ОСОБА_5 намагався 14 листопада 2018 року без передбаченого законом дозволу перевезти на автобусі сполученням «Бахмут Краснодар» зазначену зброю та бойові припаси на територію РФ з приховуванням від митного контролю, проте о 21 годині 30 хвилин на митному пості «Просяне» Луганської митниці ДФС України під час проходження митного контролю зброя та бойові припаси були в нього виявлені та вилучені.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 14 серпня 2019 рок за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості правопорушення та особі засудженого, просить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду змінити і призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Зокрема, вважає, що незастосування ст. 75 КК України до засудженого призвело до суворості призначеного йому покарання, посилаючись на каяття засудженого, та просить врахувати похилий вік засудженого, оскільки, на думку захисника, він втратив свою суспільну небезпеку.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Стосовно доводів захисника про суворість призначеного йому покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також визначити можливість виправлення засудженого без відбування покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_5 покарання, а також можливості звільнення його від відбування покарання з випробуванням, ґрунтується на наведених вимогах закону.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_5 покарання, суди належним чином врахували ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, наявність у засудженого непогашеної судимості за вчинення умисного злочину; обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, та призначив покарання, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів.
Щодо застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, як про це просить захисник, суд не знайшов для цього обґрунтованих підстав. Таких підстав не вбачається й у змісті поданої касаційної скарги.
Луганський апеляційний суд ухвалою від 14 серпня 2019 року, враховуючи всі обставини справи, прийшов до висновку, що доводи захисника в апеляційній скарзі є необґрунтованими та безпідставними, тому залишив рішення місцевого суду без змін.
На думку колегії суддів касаційного суду, місцевий та апеляційний суди обґрунтовано визнали недоцільним застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, оскільки його виправлення, враховуючи вищевказані обставини, можливе лише за умови його ізоляції від суспільства.
Колегія суддів касаційного суду приходить до висновку, що покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав вважати, що незастосування судами до засудженого положень ст. 75 КК України призвело до призначення явно несправедливого покарання через суворість, колегія суддів касаційного суду не убачає.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Марківського районного суду Луганської області від 03 червня 2019 року та на ухвалу Луганського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3