УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/10166/18

Провадження №: 1-кс/755/7616/19

"21" жовтня 2019 р.

м. Київ

слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на рішення слідчого від 30.10.2019 про закриття об`єднаного кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.12.2017 за № 0017298, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 190 КК України, установила :

Суть питання, що вирішується ухвалою

ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , звернувся з цією скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на постанову слідчого Дніпровського УП ГУ Нп в м. Києві ОСОБА_5 від 30.08.2019 про закриття вказаного кримінального провадження, оскільки, на його переконання, вона винесена без належної перевірки обставин справи, недотримання вимог ст.ст. 9, 25, 110 вказаного Кодексу, а тому просить це рішення скасувати та досудове розслідування відновити в загальному порядку.

Позиція сторін

Сторони будучи повідомленими про нього згідно ст. 135 КПК України, не з`явилися, про поважні причини неявки регламентовані ст. 138 вказаного Кодексу не повідомили, від ОСОБА_3 надійшло звернення розглядати скаргу у його відсутність, у зв`язку з чим, слідча суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 вказаного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у відсутність вказаних сторін.

Встановлені обставини

Слідчим СВ Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві проводилося досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні № 0017298 від 30.12.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень передбаченого ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 382 КК України за зверненнями ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 08.08.2014 ухиляється від сплати грошових коштів (аліментів) на утримання малолітнього сина - ОСОБА_7 , 2014 р.н., та за її ж зверненнями за фактами шахрайства та невиконання судового рішення.

За наслідками розслідування провадження слідчий прийняв постанову від 30.08.2019 про закриття цього кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Дане рішення за ст. 164 КК умотиване тим, що у т.ч. тим, що в ході досудового розслідування встановлено, що допитана в якості свідка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснила, що 10 липня 2013 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів ГУЮ у м. Києві було укладено шлюб між ОСОБА_6 і її донькою ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_7 . На даний час вона проживає в АДРЕСА_1 , з цивільним чоловіком - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та внуком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Внук живе з нею з дня народження, а також відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 320/508/17-ц від 18.06.2018 року, яким визнано місце проживання ОСОБА_7 , 08.05.2014 р., разом з нею. З 17 липня 2014 року подружжя ОСОБА_10 припинили сумісне проживання і внук ОСОБА_11 залишився мешкати у АДРЕСА_1 разом з мамою, а ОСОБА_6 повернувся до м. Києва. Оскільки ОСОБА_6 в добровільному порядку не надавав допомоги на утримання сина і на утримання доньки, ОСОБА_12 вимушена була звернутися з позовом про стягнення аліментів до суду. Згідно рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року з ОСОБА_6 були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_12 на утримання сина 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.08.2014 року та до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку до досягнення сином трьох років. ОСОБА_6 оскаржив до Апеляційного суду Запорізької області рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2014. В подальшому згідно Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року по цій справі в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_12 зменшено до 1/6 частини. Надалі, донька з ОСОБА_6 розлучилась. Достовірно знаючи про судове рішення, яке набрало законної сили, за яким з нього були стягнуті періодичні платежі на користь ОСОБА_12 на утримання сина, ОСОБА_6 не виконував свої обов`язки платника аліментів, не повідомляв про своє місце роботи, а також про його зміну, а як тільки ОСОБА_12 ставало відомо про місце його роботи, він відразу ж звільнявся, в результаті чого станом на 31.12.2016 року виникла заборгованість по аліментам на утримання ОСОБА_7 . Згідно відомостей, наданих Міністерством Юстиції України заборгованість по аліментам з 08 серпня 2014 року по 21 вересня 2016 року, яка станом на 21 вересня 2016 р. становила 40808,42 грн. В добровільному порядку ОСОБА_6 не здійснював поштових переказів із дня набрання законної сили судового і рішення і до дня смерті ОСОБА_12 21.09.2016 року, хоча в цей період отримував доходи. Зі слів ОСОБА_6 під час судового розгляду цивільної справи, їй стало відомо, що починаючи з кінця 2014 року по вересень 2016 року він офіційно працював на підприємствах: ТОВ «Ланет Київ», ПраТ «Індастріал Медіа Нетвор», ТОВ «BerLine».

Допитаний ОСОБА_6 дав покази про те, що він на даний час проживає зі своєю матір`ю та цивільною дружиною за адресою: АДРЕСА_2 . Від шлюбу з колишньою дружиною ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в них народився син ОСОБА_7 , який прописаний за вищевказаною адресою з 15.11.2016 року. Після народження сина, приблизно з грудня місяця 2013 року по вересень 2014 року він разом із своєю дружиною ОСОБА_8 та сином ОСОБА_11 проживали в АДРЕСА_1 , в будинку її мами - ОСОБА_4 . Коли у нього стався конфлікт із ОСОБА_4 вона його вигнала із свого дому, тому він поїхав до м. Києва. На той час ОСОБА_11 було 4 місяці. Колишня дружина разом із малолітнім сином ОСОБА_11 та її мамою ОСОБА_4 залишилися проживати в Мелітополі. В липні 2016 року він з ОСОБА_12 офіційно розлучився. Причиною їхнього розлучення, як він стверджує, стала саме її мама - ОСОБА_4 . З грудня 2013 року по березень 2014 року він був офіційно працевлаштований водієм в ФОП, адреси котрої не пам`ятає, а після звільнення, неофіційно був працевлаштований в інтернет-магазині «Кувалда», розташованому в м. Мелітополь, адміністратором. Коли ОСОБА_13 проживав в м. Києві, то з 24.11.2014 року відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на нього було покладено обов`язок сплачувати аліменти на користь дружини ОСОБА_12 на утримання сина ОСОБА_7 . Цей позов, на його думку, був написаний, скоріш за все, за ініціативи ОСОБА_4 . Однак, він не ухилявся від виплат. З жовтня 2014 року по жовтень 2015 року він працював монтажником на підприємстві «Ip-Net», за адресою: м. Київ, пр-т Оболонський, 26. Відрахування проводились на підставі постанови державного виконавця, надісланої за місцем роботи. У подальшому в нього стався конфлікт з генеральним директором підприємства у зв`язку з тим, що ОСОБА_14 весь час телефонувала його директору та вимагала, щоб він виплачував більший відсоток аліментів (на той час відраховував 50% від доходу), що змусило його звільнитися за власним бажанням. Після звільнення він потрапив до лікарні, де проходив стаціонарне лікування, мав скрутне матеріальне становище, а тому не мав можливості сплачувати протягом 3-х місяців аліменти. З січня 2016 року офіційно влаштувався на роботу в ТОВ «Берлайн», що за адресою: 02098, м. Київ, просп. Тичини, 18В монтажником та працював там до січня 2017 року. Роботодавцям не повідомляв, що в нього є виконавче провадження, та самостійно сплачував аліменти через «Укрпошту», кожного місяця в сумі приблизно 300 грн. на адресу: АДРЕСА_1 . Крім того, виконавцю не повідомляв, що він офіційно був працевлаштований. З тих пір, як він поїхав жити в Київ, ОСОБА_4 перешкоджала йому бачитися з сином. Увересні 2016 року померла ОСОБА_12 у зв`язку з генетичною хворобою. Про її смерть він дізнався від працівників служби в справах дітей, а не від ОСОБА_4 . Він одразу приїхав в м. Мелітополь і намагався забрати свого сина, але ОСОБА_4 його не віддала. Вона намагалася оформити на себе опікунство та отримувати аліменти, вимагала, щоб він відмовився від сина, але він не погодився та подав позов у Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області з позовною заявою про відібрання сина у ОСОБА_4 . Остання звернулася із зустрічний позовом про позбавлення його батьківський прав. Вважає, що після смерті ОСОБА_12 , і закриття виконавчого провадження №52031751 від 09.06.2018 року, в нього залишилась заборгованість по сплаті аліментів перед сином, але не ОСОБА_4 . Зауважив, що він всіляко завжди допомагав своєму сину та перераховував йому грошові кошти в сумі 200-300 гривень, по можливості (раз в місяць як мінімум через «Укрпошту» за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Пушкіна, 204 на ім`я ОСОБА_4 ) та вона дані грошові кошти отримувала. Був період, що ОСОБА_4 відмовлялася отримувати грошові кошти та вони поверталися назад. Злісного ухилення від сплати аліментів в своїх діях не вбачає, оскільки грошові кошти завжди перераховувались. На даний час ОСОБА_4 всіляко перешкоджає йому бачитись із його сином, оскільки вона хоче оформити опікунство на себе, щоб отримувати грошові кошти від держави на дитину, а він тим самим їй цьому перешкоджає. Також повідомив, що після смерті ОСОБА_8 йому подзвонили з пенсійного фонду та повідомили, що дитина має право отримувати пенсію, у зв`язку із втратою годувальника, сказали, які документи потрібно принести. Він погодився, оформив пенсію, кошти на даний час перебувають на рахунку «Приват Банк» № НОМЕР_1 і не витрачаються, так як належать сину. Оскільки ОСОБА_4 не є опікуном і тому, що син не зможе розпоряджатися даними грошовими коштами, оскільки йому 4 роки, він сподівається, що зможе виграти суди і забрати сина.

На підтвердження своїх показів ОСОБА_6 надав до матеріалів кримінального провадження копії фіскальних чеків з поштового відділення «Укрпошта», де зафіксовано перерахування грошових коштів на ім`я ОСОБА_4 за адресою: м. Мелітополь: 24.11.2016 в розмірі 200 гривень; 13.12.2016 в розмірі 200 гривень; 26.12.2016 в розмірі 200 гривень; 13.01.2017 в розмірі 200 гривень; 08.02.2017 в розмірі 300 гривень; 06.03.2017 в розмірі 400 гривень; 21.03.2017 в розмірі 400 гривень; 29.03.2017 в розмірі 400 гривень.

А також, копії фіскальних чеків з поштового відділення «Укрпошта», де зафіксовано перерахування грошових коштів на ім`я ОСОБА_12 за адресою: м. Мелітополь: 03.11.2015 в розмірі 150 гривень; 06.11.2015 в розмірі 130 гривень; 18.12.2015 в розмірі 150 гривень; 25.12.2015 в розмірі 200 гривень; 13.01.2016 в розмірі 150 гривень.

Вказані копії чеків грошових переказів, як вірно указує слідча, підтверджують, що ОСОБА_6 не сплачував аліменти у необхідному розмірі, однак перерахування грошових коштів свідчать про відсутність в діях ОСОБА_6 умислу злісно ухилятись від їх сплати.

Крім того, за ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва слідчим отримано тимчасовий доступ до документів, що перебувають у володінні Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, , а саме наданні інформації про місце отримання доходів та місяця роботи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в проміжок часу з 2014 року.

Відповідно до отриманої інформації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працював на наступних підприємствах: ТОВ «ЛАНЕТ КИЇВ» в проміжок часу з вересня 2014 року по січень 2015 року; ТОВ «ХАРДТЕХСЕРВІС» в проміжок часу з лютого 2015 року по червень 2015 року; ТОВ «ІНДУСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» в проміжок часу з серпня 2015 року по січень 2016 року; ПАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» в проміжок часу з лютого 2016 року по березень 2016 року; ТОВ «БЕРЛАЙН» в проміжок часу з грудня 2016 року по травень 2017 року; ТОВ «ВАЛНОРД» в проміжок часу з грудня 2016 року по грудень 2017 року.

Під час допиту свідка ОСОБА_15 , яка працює в ПАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» на посаді бухгалтера, їй стало відомо зі слів головного бухгалтера ТОВ «ІНДУСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» ОСОБА_16 , про те, що до неї телефонували від імені колишньої дружини ОСОБА_6 та витребовували на малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти. Але остання повідомила, що гр. ОСОБА_6 на даний час в ТОВ «ІНДУСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» не працює, виконавчий лист їй не надходив та що останній на даний час працює в ПАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК». Після чого, вона також дізналася, що в лютому місяці 2016 року на телефон ПАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» стала телефонувати ОСОБА_4 від імені ОСОБА_12 та зв`язавшись із керівником підрозділу, де працював на той час ОСОБА_6 , вимагала від нього сплати аліментів. Також остання повідомила, що після того, як ОСОБА_6 звільнився в січні місяці 2016 року з ТОВ «ІНДУСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК», їй стало відомо від головного бухгалтера ТОВ «ІНДУСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» ОСОБА_16 , про те, що 11.02.2016 за вх. № 1711/13 було надіслано ТОВ «ІНДУСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» копію постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 50112249 від 11.02.2016 для виконання, винесену на підставі виконавчого листа № 320/8322/14-ц від 02.04.2015, виданий Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області.

ОСОБА_15 дізнавшись про те, що ОСОБА_6 являється платником аліментів, було прийняте рішення, на підставі копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 50112249 від 11.02.2016, винесеної на підставі виконавчого листа № 320/8322/14-ц від 02.04.2015, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, котрий надійшов 11.02.2016 за вх. № 1711/13 до ТОВ «ІНДУСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК», в лютому та березні 2016 року були проведені утримання із заробітної плати ОСОБА_6 після утримання податків у розмірі 50%. Вищевказані кошти перераховані ОСОБА_12 поштовими переказами, що підтверджуються платіжним дорученням № 3069 від 16.03.2016 на суму 1022,35 грн., № 3216 від 11.04.2016 на суму 1181,48 грн. та реєстрами, які подавались КМД УППЗ «УКРПОШТА». На підтвердження було надано довідки виданої ПАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК», на виконання постанов державного виконавця № 1711/13 від 11.02.2016 та № 1705/13 від 22.01.2016.

Однак до ПАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» копія постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, не надходила ні протягом того часу, коли ОСОБА_6 був працевлаштований, ні після його звільнення.

Також під час допиту свідка ОСОБА_17 , який працює в ТОВ «БЕРЛАЙН» на посаді директора також стало відомо про те, що в проміжок часу із грудня 2016 року по травень 2017 року коли був працевлаштований в ТОВ «БЕРЛАЙН» гр. ОСОБА_6 на посаді інженера, копія постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, не надходила як на протязі того часу, коли ОСОБА_6 був працевлаштований, так і після того, коли він звільнився.

Відповідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 6 ст. 71 вищевказаного Закону у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_6 з 2014 року постійно проживав за місцем реєстрації в м. Києві, і працював також в місті Києві, виконавцем не було вжито достатніх заходів щодо встановлення місця роботи ОСОБА_6 та своєчасного направлення постанови про стягнення аліментів за місцем роботи останнього, що також не може бути підтвердженням того, що він злісно ухилявся від сплати аліментів.

Крім того, 08.06.2017 у виконавчому провадженні №52031710 державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_18 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, щодо стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.08.201у року та до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 включно, у зв`язку із смертю стягувача.

Також, 09.06.2017 у виконавчому провадженні № 52031751 Головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_19 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, щодо стягнення аліментів на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку доходу, щомісячно, починаючи з 08.08.2014 року та до досягнення сином ОСОБА_7 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_8 , у зв`язку із смертю стягувача.

У той час, як ОСОБА_4 не була стягувачем у виконавчому провадженні про стягнення аліментів з ОСОБА_6 .

Вищевказане засвідчує факт відсутності умислу на злісне ухилення від сплати аліментів з боку ОСОБА_6 на користь його малолітнього сина ОСОБА_7 . Крім того, наявність цивільної справи за позовом ОСОБА_20 , поданим до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, про відібрання малолітньої дитини та передачу її на виховання батькові від 22.01.2017, а також оскарження рішення суду про визначення місця проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_4 свідчить про те, що ОСОБА_6 не самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а вживає всіх можливих заходів для повернення сина, виховання його у подальшому та забезпечення його матеріального достатку.

06 серпня 2019 року Запорізьким апеляційним судом було винесено постанову, щодо відібрання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає у будинку АДРЕСА_1 , та передати його на виховання батькові ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи вищевикладене, в ході проведення досудового розслідування доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_6 злісно ухилявся від сплати аліментів на користь малолітнього сина ОСОБА_7 з 2014 по 2016 рік не встановлено.

Щодо шахрайський дій, то постанова з цього питання умотивована таким.

У ході слідства установлено, що до Київської місцевої прокуратури № т4 надійшла заява про те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом обману незаконно заволодів державними коштами, призначеними для малолітнього ОСОБА_7 , 2014 р.н., у зв`язку з втратою годувальника матері малолітнього ОСОБА_12 .

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків; б) батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює; г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» громадяни України, які є дітьми померлого годувальника або досягли віку, встановленого статтею 1 цього Закону, і не мають права на пенсію, або є особами з інвалідністю і не мають права на пенсію по інвалідності або державну допомогу у зв`язку з інвалідністю та постійно проживають на території України, мають право на державну соціальну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Порядок) визначено постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1

Відповідно до пункту 1.1. вищевказаного Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

У разі якщо особа, якій призначається пенсія, не досягла повноліття або є недієздатною, заява подається батьками, усиновителями, батьками-вихователями, прийомними батьками, патронатними вихователями, опікунами, піклувальниками за місцем їх проживання (реєстрації), представниками закладів (органів опіки і піклування), які виконують функції опікунів і піклувальників (далі - законні представники) за місцезнаходженням таких закладів (органів).

Згідно з пунктом 2.3. Порядку до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; 3) довідка про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (за наявності); 4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, отримана в порядку, передбаченому статтею 15 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти»; 5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; 7) довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; 8) документи про місце проживання (реєстрації); 9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; 10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).

Враховуючи вимоги, вказані в зазначеному пункті, в Порядку не вказано, що дитина, яка у подальшому буде отримувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника, зобов`язана проживати з тим з батьків, який буде отримувати таку пенсію, як законний представник.

Тим паче, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника виплачується до досягнення дитиною повноліття одному з батьків або законному представнику дитини.

В ході досудового розслідування ОСОБА_6 дав наступні пояснення, про те, що він проживає з мамою за адресою АДРЕСА_2 . Син ОСОБА_11 прописаний за цією ж адресою з 15.11.2016 року, хоча фактично проживає в м. Мелітополь з ОСОБА_4 , яка є матір`ю його колишньої дружини. Від шлюбу з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 в них народився син ОСОБА_11 . Разом з дружиною та сином спочатку вони проживали у м. Мелітополь у її матері ОСОБА_4 . Причиною подальшого розлучення 30.06.2016 стала саме її мама. Вихованням сина він займався постійно, намагався до розлучення забрати сина та дружину з ОСОБА_21 в ОСОБА_22 , однак не вдалося. У подальшому у нього виник конфлікт із ОСОБА_4 та його вигнали. Він поїхав до Києва, але зв`язок з сином не втрачав, приїжджав періодично. Визнає, що відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24.11.2014 на нього було покладено обов`язок сплачувати аліменти на користь ОСОБА_12 на утримання сина. У його дружини була генетична хвороба, коли вона померла, ОСОБА_4 навіть не відразу про це повідомила. Про смерть дружини його повідомили працівники служби в справах дітей. Після того як ОСОБА_8 померла, він намагався забрати сина, але ОСОБА_4 його не віддала, а у подальшому намагалася оформити не себе опікунство та отримувати аліменти і вимагала, щоб він відмовився від сина. Він не погодився та подав відповідний позов до суду.

06 серпня 2019 року Запорізьким апеляційним судом було винесено постанову, щодо відібрання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає у будинку АДРЕСА_1 , та передати його на виховання батькові ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України від 20.03.2019 № 56333/03: ОСОБА_6 , 1988 р.н. отримує пенсію по втраті годувальника на дитину ОСОБА_7 , 2014 р.н. з 22.09.2016 року.

Пенсія призначена на підставі таких документів: заява ОСОБА_6 № 13217 від 19.12.2016 р.; паспорт заявника ОСОБА_6 НОМЕР_3 ; свідоцтво про смерть (повторне) на ОСОБА_12 , серія НОМЕР_4 ; свідоцтво про народження дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (повторне) серія НОМЕР_5 ; довідки з Управління праці та соціального захисту населення № 3928 від 16.12.2016 р.; довідки форми-3 виданої Житлово-будівельним кооперативом АРСЕНАЛЕЦ 5 про склад сім`ї.

Пенсія виплачується на картковий рахунок в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_6 .

У якості доказу до матеріалів кримінального провадження долучено виписку по картці/рахунку № НОМЕР_1 , відповідно до якої ОСОБА_6 отримує на користь сина ОСОБА_7 пенсію. Згідно виписки станом на 15.03.2019 на рахунку 43738 грн. 28 коп., кошти з рахунку жодного разу не знімалися, а лише нараховуються.

10.07.2019 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва задоволено клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 щодо тимчасового доступу до документів, які перебувають у володінні Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, , а саме документів, згідно яких ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримує пенсію по втраті годувальника на дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з можливістю їх (документів) вилучення (здійснення виїмки) у копіях.

06.08.2019 слідчим Дніпровського УП ГУНП у м. Києві під протокол тимчасового доступу до речей і документів на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_1 від 10.07.2019 було вилучено копію наступних документів: заява про призначення/перерахування пенсії від ОСОБА_6 № 13217 від 19.12.2016 р.; копія паспорта гр. ОСОБА_6 серії НОМЕР_3 виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України від 30.04.2004 р.; свідоцтво про смерть (повторно) на ОСОБА_12 , серія НОМЕР_7 від 15.11.2016 р4 свідоцтво про народження (повторно) дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 серія НОМЕР_5 від 01.11.2016 р.; довідка про отримання (неотримання) допомоги з Управління праці та соціального захисту населення № 3928 від 16.12.2016 р.; довідка форми-3 видана Житлово-будівельним кооперативом АРСЕНАЛЕЦ 5 про склад сім`ї.

Під час допиту свідка ОСОБА_23 , яка працює в Головному управлінні Пенсійного фонду України на посаді начальника відділу обслуговування № 4, остання надає пояснення, що згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 27.12.2005 р., Розділу ІІ, гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із 22.09.2016 отримує пенсію по втраті годувальника на дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі документів: заяви про призначення/перерахування пенсії від ОСОБА_6 № 13217 від 19.12.2016 р.; копії паспорта гр. ОСОБА_6 серії НОМЕР_3 виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України від 30.04.2004 р.; свідоцтво про смерть (повторно) на ОСОБА_12 , серія НОМЕР_7 від 15.11.2016 р.; свідоцтво про народження (повторно) дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 серія НОМЕР_5 від 01.11.2016 р.; довідки про отримання (неотримання) допомоги з Управління праці та соціального захисту населення № 3928 від 16.12.2016 р.; довідки форми-3 видана Житлово-будівельним кооперативом АРСЕНАЛЕЦ 5 про склад сім`ї.

Пенсія призначена згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Розділу V, ст. 36 «Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника»: Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.Непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, у порядку, передбаченому Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти", які були на її утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу годувальника, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому цим Законом, якщо інше не передбачено Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти. Непрацездатними членами сім`ї вважаються:1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:1) були на повному утриманні померлого годувальника;2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.Усиновлені діти мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника нарівні з рідними дітьми. Неповнолітні діти, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, зберігають це право і в разі їх усиновлення.Положення цього Закону, що стосуються сім`ї померлого, відповідно поширюються і на сім`ю особи, визнаної безвісно відсутньою або оголошеною померлою у встановленому законом порядку. Пенсії у зв`язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".Обов`язковим для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документом є місце проживання (реєстрації) особи, яка призначає пенсію та документ про місце проживання (реєстрації) утриманця.Пенсію по втраті годувальника отримує заявник на утриманця до 18 років за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статті 36 частини отримує пенсію чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

За таких обставин, дані щодо заволодіння ОСОБА_20 вищевказаними коштами шахрайським шляхом не є дійсними, так як не знайшли свого підтвердження в ході досудового розслідування.

Щодо питання невиконання судового рішення, то слідча указала таке.

У ході слідства установлено, що у заяві ОСОБА_4 від 06.07.2017, що полягає в невиконанні рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року згідно якого з ОСОБА_6 стягнути аліменти на користь ОСОБА_12 на утримання сина 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.08.2014 року та до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку до досягнення сином трьох років.

ОСОБА_6 оскаржив до Апеляційного суду Запорізької області рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2014.

В подальшому згідно Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року по цій справі в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_12 зменшено до 1/6 частини. Державними виконавцями відповідно до ч. 4 ст. 25, Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про прийняття виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Статтею 1 вказаного Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» Засади виконавчого провадження, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. Стаття 63 вищевказаного Закону визначений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення Так, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Так, відповідно до статті 18 Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 КК України характеризується прямим умислом направленим на невиконання вироку, рішення, ухвали або постанови суду, що набрали законної сили.

Невиконання судового рішення полягає у невжитті особою, до якої звернуто виконання вироку, рішення, ухвали або постанови суду, що набрали законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання. Невиконання може виражатися у прямій відмові виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання. Відмова означає явне, відкрите, висловлене усно або письмово небажання особи виконати судове рішення. Ухилення - та сама відмова, яка має завуальований характер, тобто особа відкрито не заявляє про відмову виконати судове рішення, але діє таким чином, що фактично унеможливлює його виконання.

З об`єктивної сторони невиконання судового рішення полягає у невжитті особою, до якої звернуто виконання вироку, рішення, ухвали або постанови суду, що набрали законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання. Перешкоджання виконанню судового рішення передбачає протидію службової особи, наділеної законом певними повноваженнями щодо реалізації вимог, які у ньому містяться, з метою недопущення його реалізації.

Злочин є закінченим з моменту відмови виконати судове рішення (з початку ухилення від виконання судового рішення) або з моменту перешкоджання його виконанню. Для визначення моменту закінчення цього злочину важливим є встановлення моменту надходження судового рішення або постанови про відкриття виконавчого провадження до особи, яка повинна його виконувати.

Враховуючи вищевикладене, за результатами проведеного досудового розслідування даного кримінального провадження, не встановлено та не зібрано доказів, а також підтверджуючих даних, які б давали підстави стверджувати про наявність суб`єктивної сторони кримінального правопорушення та вчинення невиконання рішення суду чи перешкоджання його виконанню, що в свою чергу виключає наявність складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Беручи до уваги вищевикладене, слідча дійшла висновку, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виникли цивільні правові відносини з приводу місця проживання малолітнього ОСОБА_7 , однак , під час досудового розслідування було встановлено, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 382 КК України.

Мотиви, з яких слідча суддя виходила при постановленні ухвали, і положення закону, яким вона керувалася

Слідча суддя вивчивши матеріали провадження за скаргою, дослідивши матеріали закритого провадження, які надійшли на запит суду, надходить таких висновків.

Згідно зі ст. 215 КПК України досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Зазначена норма, як і в цілому положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства, однак не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити в ході досудового розслідування для його закінчення.

Так, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого (ч. 5 ст. 40 КПК України).

Тобто, орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінально-караних діянь, та залежно від того, як ці ознаки будуть співвідноситися з ознаками складу злочину, в даному випадку, передбачених ст.ст. 164, 190, 382 КК України, на власний розсуд визначає об`єм перевірочних дій, достатній, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч. 2 ст. 283 КПК України.

На комплекс перевірочних дій, зокрема, впливає і зміст звернення особи, яка повідомляє про злочин. Так, ВССУ в Узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» вказує, що якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК, тобто для таких випадків, узагалі комплекс перевірочних дій обмежується аналізом самого звернення.

Як наслідок говорити про недотримання норм КПК України зокрема, вимог його статті 9, передумов немає. Тим паче, що не є доречним, на думку слідчого судді, скасовувати вірне за своєю суттю рішення, лише, з одних формальних підстав, так як це не кореспондується з вимогами ст.ст. 2, 28 того ж Кодексу.

У цій ситуації, дійсно відсутні об`єктивні дані говорити про наявність складу кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 190 КК України.

Так, ККС ВС у постанові від 14.05.2019 у справі № 319/841/16-куказано, що об?єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, полягає в одному з таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об?єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим. Невиконання судового акта це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб?єкт був зобов?язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Однією з форм невиконання судового рішення є пряма й відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов?язана особа хоча відкрито й не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, є триваючим злочином, оскільки особа, будучи зобов?язаною рішенням суду, що набрало законної сили, вчинити певні дії, умисно утрималася від їх учинення, тобто об?єктивна сторона злочину полягає у формі протиправної бездіяльності, яка тривала протягом певного періоду часу.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.

Відповідно до ст. 24 КК, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільне небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільне небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Про такого роду обставини, у цій ситуації, говорити не можливо. Адже, органом досудового розслідування, під час розслідування не встановлено фактів, які б вказували на умисне не виконання судового рішення, про що власне указано у постанові про закриття кримінального провадження.

У питанні несплати аліментів слід відмітити, що за ст. 164 КК передбачена кримінальна відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей.

Та згідно до примітки до цієї статті у статтях 164 і 165 цього Кодексу під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) або на утримання непрацездатних батьків слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Однак, про такого роду обставини, у цій ситуації, говорити не можливо.

Так, постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №52031710 заведеного за виконавчим листом № 320/8322/14 виданим 02.04.2015 про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на користь ОСОБА_12 на утримання дитини ОСОБА_7 саме ВП закрито, у той час, як ОСОБА_4 не є стягувачем у цьому ВП, а ЗАС у постанові від 06.08.2019 у справі № 320/50/17 визначив, відібрати малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає у будинку АДРЕСА_1 , та передати його на виховання батькові ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Цим же судовим рішенням ЗАС констатовано, що ОСОБА_6 ніколи не втрачав інтерес до дитини ОСОБА_7 .

У ході розслідування провадження установлено, з наданих ОСОБА_6 копії фіскальних чеків з поштового відділення «Укрпошта», факт перерахування грошових коштів на ім`я ОСОБА_4 за адресою: м. Мелітополь: 24.11.2016 в розмірі 200 гривень; 13.12.2016 в розмірі 200 гривень; 26.12.2016 в розмірі 200 гривень; 13.01.2017 в розмірі 200 гривень; 08.02.2017 в розмірі 300 гривень; 06.03.2017 в розмірі 400 гривень; 21.03.2017 в розмірі 400 гривень; 29.03.2017 в розмірі 400 гривень.

Копіями фіскальних чеків з поштового відділення «Укрпошта» зафіксовано перерахування грошових коштів на ім`я ОСОБА_12 за адресою: м. Мелітополь: 03.11.2015 в розмірі 150 гривень; 06.11.2015 в розмірі 130 гривень; 18.12.2015 в розмірі 150 гривень; 25.12.2015 в розмірі 200 гривень; 13.01.2016 в розмірі 150 гривень.

Вказані копії чеків засвідчують факт перерахування грошових коштів та свідчать про відсутність в діях ОСОБА_6 умислу злісно ухилятись від їх сплати.

Також, слідством було установлено, що під час допиту свідка ОСОБА_15 , яка працює в ПАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» на посаді бухгалтера, установлено, що з часу коли свідок дізналась про те, що ОСОБА_6 являється платником аліментів, нею було прийняте рішення, на підставі копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 50112249 від 11.02.2016, винесеної на підставі виконавчого листа № 320/8322/14-ц від 02.04.2015, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, котрий надійшов 11.02.2016 за вх. № 1711/13 до ТОВ «ІНДУСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК», в лютому та березні 2016 року провести утримання із заробітної плати ОСОБА_6 після утримання податків у розмірі 50%. Вищевказані кошти перераховані ОСОБА_12 поштовими переказами, що підтверджуються платіжним дорученням № 3069 від 16.03.2016 на суму 1022,35 грн., № 3216 від 11.04.2016 на суму 1181,48 грн. та реєстрами, які подавались КМД УППЗ «УКРПОШТА».

На підтвердження цього свідком було надано довідки виданої ПАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК», на виконання постанов державного виконавця № 1711/13 від 11.02.2016 та № 1705/13 від 22.01.2016.

Однак, свідок відмітила, що до ПАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» копія постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, не надходила ні протягом того часу, коли ОСОБА_6 був працевлаштований, ні після його звільнення.

Під час допиту свідка ОСОБА_17 , який працює в ТОВ «БЕРЛАЙН» на посаді директора також стало відомо про те, що в проміжок часу із грудня 2016 року по травень 2017 року коли був працевлаштований в ТОВ «БЕРЛАЙН» ОСОБА_6 на посаді інженера, копія постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, не надходила як на протязі того часу, коли ОСОБА_6 був працевлаштований, так і після того, коли він звільнився.

Вищевказане засвідчує факт відсутності умислу на злісне ухилення від сплати аліментів з боку ОСОБА_6 на користь його малолітнього сина ОСОБА_7 та прямо спростовують факт умисного невиконання судового рішення ним же.

У частині питання шахрайських дій, слід відмітити, що у постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності" від 06.11.2009 N 10, яка вказує на те, що шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього. Отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання (п.п. 17-19 ПП ВСУ).

У той же час, про дані обставини говорити, як дійсні підстав не має. Так, ЗАС у постанові від 06.08.2019 у справі № 320/50/17 визначив, що на підставі довідки Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.02.2017 №2064 встановлено, що ОСОБА_6 , перебуває на обліку Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію в зв`язку з втратою годувальника з 22.09.2016 року в розмірі 1247,00 грн., яка з 18.05.2017 року складає 1312,00 грн., а з 01.10.2017 року - 1452,00 грн. Згідно виписки по картці/рахунку НОМЕР_1 (по якій надходження: нарахування відсотків на залишок коштів за договором, пенсія, соціальна допомога), виданої на ім`я ОСОБА_6 , за період з 14.11.2016 по 14.11.2017 року усього надходжень - 17 755,21 грн., за період з 01.01.2017 по 13.04.2018 року надходжень 25 635,64 грн., витрат - 113,95 грн., за період з 01.03.2017 по 29.05.2018 року надходжень 22 381,52 грн., витрат -122,35 грн., залишок на кінець періоду 28 567,47 грн. (т. 2 а.с.76-78, 229, т. 3 а.с.15-17). Таким чином, кошти, які отримані ОСОБА_6 , як пенсія малолітнього сина ОСОБА_7 , в зв`язку з втратою годувальника, за період з 22.09.2016 року по 29.05.2018 року знаходяться на рахунку НОМЕР_1 та відповідачем на особисті потреби не використовувались.

Цим же судовим рішенням ЗАС визначено відібрати малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає у будинку АДРЕСА_1 , та передати його на виховання батькові ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Тим самим, проведений слідством комплекс дій є достатнім, у цій ситуації, для висновку про відсутність складу кримінального правопорушення за указаними статтями КК. Наявні у постанові певного роду описки цього висновку не спростовують, та не є самостійною передумовою скасування.

За таких обставин, слідча суддя враховуючи вищезазначене, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга не підлягає задоволенню, як необґрунтована, а висновки слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 190 КК України є вірним.

З цих підстав слідча суддя, керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України, постановила :

у задоволенні скарги ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на рішення слідчого від 30.10.2019 про закриття об`єднаного кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.12.2017 за № 0017298, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 190 КК України, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, з урахуванням того, що відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 5-16кс16 від 24.03.2016, на особу, яка оспорює рішення слідчого судді, ухвалене з її викликом, але без її участі, приписи норми ч. 3 ст. 395 КПК України не поширюються, й така особа має дотримуватись загального правила апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України та того, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК Українипостановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 27.05.2019 у справі № 461/1434/18, з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 15:40 год. 25.10.2019.

Слідча суддя : ОСОБА_24