Дата документу 28.10.2019 Справа № 528/760/19
У Х В А Л А

28 жовтня 2019 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
представника потерпілих ОСОБА_6
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11
обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві матеріали кримінального провадження № 0000165 по обвинуваченню

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижнє Селище Хустського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебувають матеріали кримінального провадження № 0000165 по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_12 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строк дії якого закінчується 29 жовтня 2019 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 , яке він мотивував тим, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, що були встановлені ухвалою слідчого судді від 31.05.2019р. не зменшились та продовжують існувати і дають підстави вважати, що обвинувачений можуть перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_10 не вбачали підстав для продовження строків тримання під вартою, вважаючи, що прокурором не наведено доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому поведінка обвинуваченого може бути забезпечена обранням щодо останнього іншого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту. Обґрунтовуючи заявлене клопотання, захисник зазначив, що обвинувачений ОСОБА_12 в ході досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину та допомагав слідству, щиро розкаявся, добровільно відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілим у повному обсязі, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання.

Обвинувачений ОСОБА_13 та його захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_11 підтримали клопотання про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_12 .

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх представник ОСОБА_6 не заперечували щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 .

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені вище дії.

Стороною обвинувачення не наведено переконливих вмотивувань наявності ризиків можливого впливу обвинуваченого в разі зміни запобіжного заходу на потерпілих,свідків з метою схиляння їх до зміни показань на користь останнього. Про існування інших ризиків, встановлених статтею 177 КПК України, стороною обвинувачення не наголошувалось, а тому судом вони не оцінюються, а з аналізу змісту зазначеної норми суд їх існування не вбачає.

При вирішенні клопотання прокурора суд також враховує вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, враховуючи його обставини, мету, спосіб вчинення та тяжкість.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_12 , вважаючи за можливе забезпечити належну поведінку обвинуваченого шляхом обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

Змінюючи запобіжний захід, суд керувався положеннями статей 184 та 199 КПК України, які зобов`язують прокурора не тільки посилатися на ризики, зазначені у статті 177 КПК України, а й викладати обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про необхідність зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд виходив з положень частини 5 статті 17 КПК України, відповідно до якої поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою, а також з практики Європейського суду з прав людини, який у рішеннях «Гюсеїн проти Туреччини», від 08.08.2006 року, «Биков проти Росії» від 10.03.2009 року, Мамедова проти Росії» від 01.06.2006 року, «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009 року констатував порушення Європейської конвенції з прав людини у разі не наведення доказів наявності підстав тримання особи під вартою (до якого прирівнюється і домашній арешт), а лише їх перерахування, при цьому ознаки вини особи та серйозність покарання самі по собі не можуть бути достатніми, щоб виправдати продовження позбавлення волі протягом тривалого періоду, мотивування якого з очевидним порушенням презумпції невинуватості за жодної обставини не може слугувати за правомірну підставу для позбавлення волі. У справі «Клішин проти України» від 23.02.2012 року ЄСПЛ указав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Порушення вимог п. 3 ст. 5 Конвенції було констатоване і в рішеннях «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року та «Цигоній проти України» від 24.11.2011 року, оскільки при продовженні термінів тримання під вартою використовувались стереотипні формулювання без розгляду конкретних обставин справи та не було розглянуто можливість застосування альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

Крім того, при вирішенні цього питання суд враховує належну процесуальну поведінку обвинуваченого, відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим у повному обсязі, позицію потерпілих щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, а саме домашній арешт на певний період доби.

Зважаючи на це, суд вважає, що констатація прокурором факту наявності наведених ним в клопотаннях ризиків, є лише припущенням, яке не ґрунтується на будь-яких доказах, в зв`язку з чим відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України не приймається до уваги.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки відповідно до статті 194 КПК України, а саме: не залишати місце свого проживання під домашнім арештом і нічний час, без дозволу суду; прибувати за кожною вимогою суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по провадженню, для запобігання спробам незаконно впливати на вказаних осіб; не виїжджати за межі Полтавської області, без дозволу суду.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 194,331, 372, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 відмовити, клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задовольнити.

Обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на домашній арешт із забороною залишати місце фактичного проживання АДРЕСА_1 у період часу з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин наступного дня строком на 60 діб, а саме до 26 грудня 2019 року.

Звільнити ОСОБА_12 з-під варти негайно в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_12 наступні обов`язки:

1) не залишати місце свого проживання під домашнім арештом - АДРЕСА_1 - у період часу з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин наступного дня, без дозволу суду;

2) прибувати за кожною вимогою суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по провадженню, для запобігання спробам незаконно впливати на вказаних осіб;

5) не виїжджати за межі Полтавської області, без дозволу суду.

Контроль за виконанням домашнього арешту покласти на орган поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Виконання ухвали доручити Гребінківському відділу поліції ГУ НП в Полтавській області.

Повний текст ухвали складено 1 листопада 2019 року.

с у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3