КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/2247/2019 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 140 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2

Ухвала
19 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_11 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
В с т а н о в и л а :
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 140 КК України закрито у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Цією ж ухвалою, цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_8 залишено без розгляду, з правом його пред`явлення потерпілою в порядку цивільного судочинства.
Мотивуючи вказане судове рішення, суд зазначив, що під час підготовчого судового засідання 20.06.2019 року обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. Задовольняючи таке клопотання, суд виходив з того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КК України, вчинення якого інкримінується обвинуваченому ОСОБА_8 відноситься до злочинів невеликої тяжкості, подія вказаного кримінального правопорушення мала місце 24.08.2015 року, даних про те, що зупинявся або переривався перебіг давності немає, тому суд дійшов висновку про звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КК України на підставі ст.. 49 КК України.
На вказану ухвалу суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року про задоволення клопотання захисника ОСОБА_13 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_8 в зв`язку з закінченням строків давності та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в Деснянському районному суді м. Києва в іншому складі суду.
За доводами апелянта, ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням статті 370 КПК України та неправильним застуванням норм матеріального права, а саме статті 49 КК України.
В обґрунтування своїх вимог потерпіла зазначає, що обвинувачений свою вину не визнав, щиро не розкаявся у вчиненому, спричинену моральну шкоду потерпілій не відшкодував, що, на переконання потерпілої, свідчить про відсутність каяття.
Також потерпіла зазначає, що обвинувачений та його захисник систематично штучно затягували розгляд справи, не з`являючись в судові засідання. Суддя суду першої інстанції ОСОБА_1 просив захисника та обвинуваченого надати пояснення причин неявку на судові засідання, відповідно до вимог законодавства, однак в матеріалах справи не має жодної інформації, щодо повідомлення судді про причини неявки в судові засідання.
Апелянт вказує на те, що відповідно до ч. 2 ст. 49 Кримінального кодексу України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася віддосудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років, проте, на переконання потерпілої, суддя не звернув увагу на даний факт, не дивлячись на те, що вона ( ОСОБА_7 ) неодноразову наголошувала на систематичному штучному затягуванні даного процесу та зверталась до судді, до Вищої ради правосуддя, до Прокуратури міста Києва та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Також зверталась на особисті прийомі до керівників даних установ також в Адміністрації президента України.
Потерпіла вважає, що в діях ОСОБА_8 наявні ознаки штучного затягування процесу та ухиляння від судового розгляду справи, що призупиняє перебіг позовної давності відповідно до ст. 49 ч. 2 КК України і відповідно і застосовувати до даних осіб ч.1 ст. 49 КК України суддя не мав законних підстав, а тому клопотання про звільнення від відбування покарання та закриття кримінального провадження повинен був відхилити.
Також апелянт вказує на те, що вона неодноразово надавала клопотання до суду про затягування судового засідання обвинуваченим ОСОБА_8 та його захисником ОСОБА_11 однак її клопотання жодного разу не розглядались та були залишення без уваги.
На думку потерпілої, дії судді є передчасними щодо задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, оскільки не всі обставини справи дослідженні належним чином, під час судового засідання були факти порушення ведення судочинства, ознаки затягування судового засідання зі сторони даних обвинувачених та їх захисників, на чому вона неодноразово наголошувала та зверталась зі скаргами до різних установ.
Окрім того, на думку апелянта, наявний факт затягування розгляду справи суддям ОСОБА_14 та суддею ОСОБА_1 .
Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам законодавства та є незаконною. На її (потерпілої) зауваження, щодо незадоволення даного клопотання суддя не звертав увагу, не приймав до розгляду той факт, що даними діями обвинувачений ОСОБА_8 наніс значної, невідворотної шкоди, а саме позбавив життя людини ОСОБА_15 .
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що матеріали провадження щодо ОСОБА_8 буди виділені в окреме провадження з кримінального провадження щодо ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 .
Зі змісту обвинувального акта, затвердженого прокурором ОСОБА_19 , в частині висунутого обвинувачення ОСОБА_8 вбачається, що 24.08.2015 року під час другого забігу у вишиванках «Кубок незалежності», а саме дистанції на 21,1 км, приуроченому до святкування «Дня незалежності України», який проводився за спільної ініціативи ГО «Здорове покоління - здорова нація» та марафонського клубу «Тарас Бульба» на території Національного комплексу «Експоцентр України» (ВДНГ), що розташований за адресою: місто Київ, проспект Академіка Глушкова, 1, приймав участь ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Того ж дня, 24.08.2015 року приблизно об 11 годині 10 хвилин, пробігши близько 19 кілометрів дистанції, ОСОБА_15 стало погано та його стан здоров`я різко погіршився.
ОСОБА_8 , будучи лікарем Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва, 24.08.2015 року приблизно об 11 годині 00 хвилин, в складі бригади швидкої медичної допомоги № 312 разом з молодшою медичною сестрою ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та водієм ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував на чергуванні біля Національного комплексу «Експоцентр України», що за адресою: м. Київ, просп. Академіка Глушкова, 1, під час 2-го забігу у вишиванках «Кубку незалежності».
24.08.2015 року приблизно об 11 годині 20 хвилин до бригади швидкої медичної допомоги № 312 Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва, яка несла чергування біля стартової лінії забігу на території Національного комплексу «Експоцентр України» за вищевказаною адресою, звернулась невстановлена слідством особа та повідомила, що учаснику 2-го забігу у вишиванках «Кубку незалежності», яким виявився ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідна медична допомога.
Того ж дня, приблизно об 11 годині 30 хвилин лікар Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва ОСОБА_8 у складі бригади швидкої медичної допомоги № 312 прибув до місця, де знаходився ОСОБА_15 .. По прибуттю на зазначене місце лікарем ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 57-2017/о від 15.05.2017 проведено наступне: «…зібрано анамнез (з`ясовані від оточуючих обставини, з приводу яких необхідне надання медичної допомоги) - під час змагань з бігу (дистанція 21,1 км) у пацієнта відбувся судомний напад з втратою свідомості; отримано клінічні дані пацієнта:
-дані щодо стану серцево-судинної системи: артеріальний тиск 100/70 мм. рт. ст., пульс 90 ударів за хвилину, характеристика пульсу - ритмічний, без дефіциту, аускультативна серцева картина - тони серця ритмічні, ясні, відсутність периферичних набряків;
-дані щодо стану дихальної системи: частота дихання 18 за хвилину, аускультативна легенева картина - дихання вільне, везикулярне;
-дані щодо відсутності проявів «гострого живота» - живіт м`який, безболісний, наявність перистальтики, відсутність симптомів подразнення очеревини;
-дані щодо стану нервової системи: наявність порушення рівня свідомості до сопору за шкалою ком Глазго в 12 балів при відсутності будь-якої патологічної вогнищевої неврологічної симптоматики;
Також була надана медична допомога у вигляді інгаляції кисню (внаслідок підозри щодо можливої гіпоксії); хворого було передано наступній бригаді швидкої медичної допомоги.
Проте, згідно даних «Карти виїзду швидкої медичної допомоги», лікарем зафіксовано показники температури тіла ОСОБА_15 - 36,6 °С, що, враховуючи встановлену причину смерті потерпілого - тепловий (сонячний) удар (відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 13-2016/о від 20.01.2017), викликає сумніви у здійсненні проведення даного вимірювання.
«Попередній діагноз» - «стан після судомного нападу», який встановлений лікарем бригади швидкої медичної допомоги, не можна вважати діагнозом (навіть попереднім), оскільки стан після судомного нападу» є патологічним станом (відносно стійке відхилення від норми, що має біологічно негативне значення для організму), а діагноз - короткий медичний висновок про стан здоров`я, який побудований за патогенетичним принципом, то відповідно зазначення вказаного стану не можна вважати діагнозом.
Відповідно до висновку експерта № 13-2016/о від 20.01.2017 року, згідно існуючих стандартів надання невідкладної медичної допомоги дорослим з тепловим ударом, необхідно: оголити потерпілого; на ділянку великих судин покласти лід чи ємності з льодяною водою; ввести внутрішньо-м`язово 1-2 мл 2,5% розчину діпразіна (піпольфена) чи 1 мл 0,5% розчину діазепама (седуксена, реланіума), щоб попередити м`язовий тремор при зігріванні, який може ще більше підвищити гіпертермію; ввести внутрішьно-венно 25% розчин анальгіну; при тяжкій гіпертермії може знадобитися введення нейролептиків в складі так званих літичних коктейлів: антигістамінний препарат, ненаркотичний анальгетик, седативний препарат, нейролептик; розпочати внутрішньо-венне крапельне введення 0,9% розчину хлориду натрію чи другого сольового кристалоїдного розчину. В перші 2-3 години необхідно ввести до 1000 мл розчину, корегуючи рівень електролітів у крові, особливо калію та кальцію; при падінні серцевої діяльності призначаються серцеві глікозиди (наприклад дигоксин 0,25% - 1 мл) чи вдихання ізардину через інгалятор; розпочати інгаляцію киснем.
Отже, динаміка основних показників діяльності серцево-судинної системи дозволяють вважати, що приблизно о 16 годині 00 хвилин 24.08.2015 року почалася маніфестація зриву та неефективності компенсаторних механізмів організму ОСОБА_15 .. Тобто, лише у разі встановлення правильного діагнозу теплового (сонячного) удару та проведення відповідних та адекватних заходів до 16 години 00 хвилин 24.08.2015 року, можливо було б запобігти настанню смерті ОСОБА_15 .
Із урахуванням відомостей щодо анамнезу (тобто втрата свідомості під час змагань з бігу), проявів перебігу стану пацієнта (дворазовий судомний напад, мимовільні акти сечовипускання та дефекації), клінічна картина стану потерпілого ОСОБА_15 на момент госпіталізації в Київську міську клінічну лікарню швидкої медичної допомоги о 12 годині 40 хвилин 24.08.2015 року та показники діяльності його життєво-важливих систем: центральної нервової, серцево-судинної, дихальної) в цілому відповідали діагнозу «тепловий (сонячний) удар».
При судово-гістологічному дослідженні «гістологічного архіву» з трупу ОСОБА_15 виявлені наступні зміни, які наочно підтверджені за допомогою фото: синдром дисемінованого внутрішньосудинного згортання: порушення реологічних властивостей крові з еритроагрегацією в просвітах судин тонкої кишки, легені із еритростазом та сладжуванням еритроцитів у мікроциркуляторному руслі, відмішуванням формених елементів від плазми в судинах портальних трактів печінки, вогнищево-рихлими крововиливами в стромі міокарду та скелетного м`язу. Спазм дрібних артерій та артеріол, фокуси рабдоміолізу скелетного м`язу. Зерниста дистрофія, фокуси некрозу епітелію завистих канальців нирки (фокуси кортикального некрозу нирок). Катарально-десквамативний ентерит із вогнищами некрозу поверхневих шарів слизової оболонки тонкої кишки. Періваскулярний та перімускулярний кардіосклероз з гіпоксичною дистрофією міокарду, морфологічними ознаками спазму інтрамуральних артерій. Періваскулярний набряк головного мозку.
Вказані зміни відповідають синдрому системної запальної відповіді (ендотоксикоз), як наслідок теплового (сонячного) удару.
Однак, діагнози, які встановлювались лікарями Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, а саме: «Сепсис (рефрактерний). Септичний шок. Гостре порушення мозкового кровообігу в стовбурових відділах головного мозку за ішемічним типом? Гострий лімфолейкоз?», не знайшли свого об`єктивного підтвердження.
Підсумовуючи вище викладене, у ОСОБА_15 станом на 24.08.2015 року близько 15 години 00 хвилин мав місце синдром системної запальної відповіді, як наслідок теплового удару.
Враховуючи обсяг проведених лікарем ОСОБА_8 заходів, останнім порушено вимоги п. 2.14. Інструкції, а саме наявні дефекти в наданні медичної допомоги ОСОБА_15 , зокрема: не встановлення правильного діагнозу та не проведення відповідних і адекватних медичних заходів, які полягають у бездіяльності лікаря, відповідно до висновку експерта № 57-2017/о від 15.05.2017 року перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_15 .
За формулюванням обвинувачення, викладеному в обвинувальному акті, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, а саме у неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.
Під час підготовчого судового засідання 20.06.2019 року ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, і ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.06.2019 року таке клопотання задоволено та ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та кримінальне провадження закрито у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
З таким судовим рішенням погоджується й колегія суддів, виходячи з наступного.
За загальним розумінням застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності злочину та особи, яка його вчинила, внаслідок спливу певного проміжку часу, що істотно позначається на досягненні мети покарання, виконанні завдань загальної і спеціальної превенції.
Частиною 1 статті 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Відповідно до частин 2, 3 цієї статті перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим для суду, окрім встановленої заборони у частині 5 вказаної статті на застосування давності у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях 437-439 і частині першій статті 442 цього Кодексу.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 під час підготовчого судового засідання 20.06.2019 року заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. При цьому, як з журналу судового засідання, так і звукозапису судового засідання вбачається, що обвинувачений зазначив про зрозумілість для нього підстави для закриття провадження, яка відноситься до нереабілітуючих підстав.
Кримінальне правопорушення, вчинення якого інкримінується обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, і подія вказаного злочину в обвинувальному акті визначена 24.08.2015 р.
Відтак, станом на 20.06.2019 року (день прийняття судом рішення) строки давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності закінчились.
Будь - яких даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався, судом першої інстанції встановлено не було. Дана обставина перевірялась й колегією суддів, як по матеріалам кримінального провадження щодо ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , з якого й були виділені матеріали провадження щодо ОСОБА_8 , так і по матеріалам провадження щодо останнього, і також встановлено не було, адже, під ухиленням від органів досудового розслідування та суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, що змушує орган досудового розслідування чи суду вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання такої особи. А саме таких дій з боку обвинуваченого ОСОБА_8 встановлено не було. Тому в цій частині доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_8 не визнав своєї вини, не розкаявся у вчиненому, що в свою чергу повинно було послужити суду підставою для відмови в задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, то колегія суддів зазначає, що закон не пов`язує можливість застосування положень ст. 49 ч. 1 КК Україниіз визнанням особою винуватості. Обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, яку надав ОСОБА_8 . А тому і в цій частині доводи апеляційної скарги потерпілої є безпідставними.
Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. А статтею 285 КПК України передбачено можливість продовження судового розгляду відносно особи, яка може бути звільнена від кримінальної відповідальності, передбачена тільки в разі, коли обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити кримінальне провадження, зокрема, у випадку встановлення підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Враховуючи наведені норми права, наявність підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та згоду обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийняв законне та обґрунтоване рішення про задоволення клопотання ОСОБА_8 та звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, та кримінальне провадження на цій підставі закрив. Тому доводи потерпілої про передчасність прийняття такого рішення, про неповне дослідження всіх обставин даної справи є безпідставними.
З приводу доводів апеляційної скарги щодо передчасного закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 без врахування обставини не відшкодування обвинуваченим моральної шкоди, спричиненої внаслідок невідворотної шкоди, а саме, позбавлення життя її сина ОСОБА_15 , то колегія суддів зазначає, що оскаржуваною ухвалою цивільний позов ОСОБА_7 щодо відшкодування шкоди залишено без розгляду, що не позбавляє її права на звернення з таким позовом в порядку цивільного судочинства. А сам факт не відшкодування потерпілій шкоди не був перешкодою для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття на цій підставі кримінального провадження.
А відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 та скасування ухвали Деснянського районного суду м. Києва колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів -
П о с т а н о в и л а :
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року, якою ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КК Україниу зв`язку із закінченням строків давності, закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 140 КК Україниу зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності та у зв`язку із закінченням строків давності залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4