Номер провадження: 11-сс/813/913/19
Номер справи місцевого суду: 497/329/18 1-кс/497/233/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

представника власника майна адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області, від 16 травня 2019 року, якою було накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000119, внесеному до ЄРДР 25.02.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , від 16 травня 2019 року, було частково задоволено клопотання слідчого СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, яке погоджено прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000119, внесеного до ЄРДР 25.02.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На зазначену ухвалу адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, незаконною, такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінально процесуального законодавства, наводить відповідні доводи.

У зв`язку з чим просить скасувати ухвалу Болградського районного суду Одеської області, від 16 травня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою скасувати накладений арешт та зобов`язати слідчого повернуто вилучене майно.

Позиції учасників судового розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна адвокат ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

З матеріалів наданих апеляційному суду вбачається, що арешт було накладено на майно, яке вилучено під час обшуку від 14.05.2019 року, який ухвалою суду від 15.05.2019 року визнаний правомірним.

Частиною 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Однак, ухвала, якою слідчий суддя надав дозвіл на проведення обшуку не містить доказів існування невідкладеного випадку для проникнення до іншого володіння без ухвали суду та не містить посилання на докази того, що вилученому під час обшуку майну загрожувало що не будь та, що слідчий діяв з метою збереження цього майна.

Всупереч вимогам кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, однак не мотивував прийнятого рішення.

Ухвала, якою слідчий суддя надав дозвіл на проведення обшуку не містить посилання на процесуальні норми КПК України.
Крім того, в зазначеній ухвалі відсутні мотиви з яких слідчий суддя дійшов до таких висновків за результатами розгляду клопотання.

Таким чином, на думку апеляційного суду, обшук у вказаний спосіб, порушує загальні засади кримінального провадження та безпідставно проведений без дозволу слідчого судді.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Частина 3 зазначеної статті 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Мотивуючи необхідність часткового задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання, щодо фактичних обставин кримінального провадження, на положення ст. 170 КПК України зазначив, що без накладення арешту на майно, неможливо виконати завдання кримінального провадження та приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно, зокрема з огляду на те, що в подальшому дане майно може бути визнано речовим доказами і тоді виникне необхідність в призначенні судових експертиз.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи слідчого про те, що вилучені речі відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме: які саме з вилучених речей були об`єктом кримінально протиправних дій, а які з них набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення і, чи визнані вони речовими доказами у кримінальному провадженні.

Окрім того, частково задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя у мотивувальній частині ухвали взагалі не навів доводів про те, чому арешт накладений лише на частину вилученого майна.

Апеляційний суд також звертає увагу, що слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що на момент звернення із клопотанням до суду та його розгляду у кримінальному провадженні № 0000119, внесеному до ЄРДР 25.02.2018 року, на протязі більше одного року жодній особі не було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що ухвала є необґрунтованою, невмотивованою, оскільки слідчий суддя, окрім загальних формулювань та посилання на зміст клопотання слідчого, взагалі не навів мотивів на її обґрунтування, тому вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Згідно з положеннями ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч.2 ст. 170 Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Згідно з положеннями п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді не відповідає наведеним вище вимогам кримінального процесуального закону, а також відсутність підстав для накладення арешту, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту в рамках кримінального провадження № 0000119, внесеного до ЄРДР 25.02.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 370, 395, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд-

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області, від 16 травня 2019 року, якою було накладено арешт на майно, вилучене 14.05.2019 року при проведенні обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0000119, внесеному до ЄРДР 25.02.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, яке погоджено прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна, вилученого 14.05.2019 року при проведенні обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ,в рамках кримінального провадження № 0000119, внесеному до ЄРДР 25.02.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України.

Майно, вилучене 14.05.2019 року при проведенні обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , негайно повернути власнику ТОВ «Магнум Трейд Лтд».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4