Справа № 502/1518/19
УХВАЛА

22 серпня 2019 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області
у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду

кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань

за № 0000567 від 17.11.2018 р. відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березине Тарутинського району Одеської області, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

який обвинувачується у вчиненні злочину,

передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України

В С Т А Н О В И В:

Як встановлено в підготовчому судовому засіданні, ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у тому, що 13.10.2018 р. приблизно о 12:00, він перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , зустрів свого сусіда ОСОБА_7 , де між ними виникла сварка, в ході якої, на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_7 один удар сапою в лобну ділянку голови, від чого останній впав на землю. Своїми діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синця повік лівого ока, забійної рани лівої половини лобово-скроневої області голови, які приводять до короткочасного розладу здоров`я більше як на 6 днів, але не більше 21 дня та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Відповідні дії ОСОБА_6 , кваліфіковані за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України за ознаками спричинення умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

26.07.2019 р. під час досудового розслідування між прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 за участю захисника ОСОБА_5 з письмової згоди потерпілого ОСОБА_7 було укладено угоду про визнання винуватості на підставі статей 468, 469, 472 КПК України.

Згідно даної угоди її сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, зокрема, обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття; активне сприяння розкриттю злочину. Вказаною угодою передбачено, що підозрюваний беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке з урахуванням кількох обставин, що пом`якшують покарання, повинен понести ОСОБА_6 : у вигляді 1 року виправних робіт. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_6 має бути звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні та просив затвердити зазначену угоду.

Захисник в судовому засіданні вважав за можливе затвердити угоду, оскільки її укладено добровільно, а досягти примирення між обвинуваченим та потерпілим з огляду на позицію останнього, неможливо.

Прокурор в судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути, серед іншого, укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Судом встановлено в судовому засіданні, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення відповідно до ст. 12 КК України стосується вчинення ним злочину невеликої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені абз. 1-4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Разом з тим, як зазначено в ч. 1 ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.
Наведені положення КК України дозволяють прийти до висновку, що відповідне покарання може бути призначене судом лише у випадку, коли обвинувачений є працевлаштованим, і вказана обставина також підлягає вставленню в судовому засіданні з досліджених і оцінених судом в порядку ст. 94 КПК України доказів.

Аналогічна позиція викладена в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судом кримінального покарання».

Узгодження сторонами угоди звільнення обвинуваченого від відбування покарання у виді виправних робіт на підставі ст. 75 КК України, є похідним від відповідного виду покарання, тому саме по собі не може давати підстави для його призначення особі, якій таке покарання не може бути призначене з огляду на відсутність у неї офіційного місця роботи.

Таким чином умови укладеної сторонами угоди не відповідають вимогам Закону України про кримінальну відповідальність, тобто, судом встановлено наявність визначених п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України підстав для відмови у затвердженні угоди

Оскільки судом встановлено, що зміст укладеної угоди про визнання винуватості суперечить вимогам КК України, суд вважає, що необхідно відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 471, 474 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000567 від 17.11.2018 р. відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, укладеної 26.07.2019 р. між прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_6 за участю захисника ОСОБА_5 .

Кримінальне провадження 0000567 від 17.11.2018 р. відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - повернути прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3 для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_1