Номер провадження: 11-сс/813/1206/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

представника власника майна адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 03.07.2019 року, про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000434, внесеному до ЄРДР 16.02.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч3 ст. 296 КК України,-

встановив:
Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , від 03.07.2019 року, було частково задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 та було накладено арешт шляхом позбавлення права на відчуження автомобіля марки «NISSAN» модель «TEANA», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу прокурор Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є незаконною, такою, що постановлена з порушенням вимог КПК України, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, зазначає, що вищевказаний автомобіль є предметом злочину.

У зв`язку з викладеним прокурор просить скасувати оскаржену ухвалу і постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на автомобіль марки «NISSAN» модель «TEANA», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження і користування із правом вилучення його у власника та зберіганням на автостоянці, яка охороняється Шевченківським ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Позиції учасників судового розгляду.
В судовому засіданні прокурор Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно в повному обсязі.

Власник майна ОСОБА_7 та його представник адвокат ОСОБА_8 , заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання слідчого відповідає приписам норм кримінального процесуального закону. ( а.с.1-33)

Приймаючи рішення про накладання арешту на автомобіль, слідчий суддя послався на те, що автомобіль «Ніссан-Тіана» державний номерний знак НОМЕР_1 , темно-синього кольору, який належить ОСОБА_7 є предметом вчинення кримінального правопорушення, так як за допомогою вказаного автомобіля здійснювався наїзд на потерпілого ОСОБА_10 , в зв`язку з чим автомобіль для кримінального провадження має доказове значення.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин кримінального правопорушення, на думку апеляційного суду, слідчий суддя мав підстави дійти до висновку про те, що автомобіля марки «NISSAN» модель «TEANA», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, та може бути предметом злочину, а тому зазначені майно має значення речового доказу у кримінальному провадженні.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у клопотанні слідчого належним чином розкрито відношення зазначеного транспортного засобу, до цього кримінального провадження.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (задля забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Положеннями ч.1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На думку апеляційного суду, автомобіль «NISSAN» модель «TEANA», номерний знак НОМЕР_1 , може міститись відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в зв`язку з чим арешт необхідний для запобіганню ризика втрати або пошкодження майна.

Разом з тим, автомобіль є тією річчю, яка може бути відчужена, розібрана по агрегатам, видозмінена.

Тобто існує дійсна необхідність накладення арешту на автомобіль з метою збереження його як речового доказу.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 171 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

У відповідності до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених КК України, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

Частиною 3 ст. 296 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років. Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною.

В зв`язку з цим, відповідно до положень КПК України, може бути застосована спеціальна конфіскація.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні такого клопотання.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали було встановлено, що вирішуючи питання щодо арешту майна слідчий суддя в цілому дотримався вимог закону, які регламентують застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку стосовно того, що для ефективного розслідування даного кримінального провадження, орган досудового розслідування, на даній стадії досудового слідства, з урахуванням конкретних обставин справи та ризику подальшої втрати речового доказу, має потребу у вжитті заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема застосування тимчасового позбавлення права на відчуження автомобіля марки «NISSAN» модель «TEANA», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тобто арешту, як це передбачено ст. 170 КПК України.

Доводи апелянта про те, що одна лише заборона відчуження, як заходу забезпечення кримінального провадження є недостатньою та може призвести до втрати, знищення, тощо, слід визнати безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Таким чином визначаючи спосіб арешту транспортного засобу слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що його необхідно визначити у вигляді заборони на відчуження
Накладання арешту на вказане нерухоме майно саме в такий спосіб не несе негативного наслідку для його власника та є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку стосовно того, що для розслідування даного кримінального провадження, на даній стадії досудового слідства, з урахуванням конкретних обставин справи вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням ст. 2 КПК України.

Відповідно до положень п.1) ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 03.07.2019 року, про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000434, внесеному до ЄРДР 16.02.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч3 ст. 296 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4