Провадження № 1-кп/761/1067/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі с/з ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001795 від 27 лютого 2014 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

У С Т А Н О В И В:
Шевченківським районним судом м. Києва розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001795 від 27 лютого 2014 року.

У зв`язку з неможливістю закінчити судовий розгляд у даному судовому засіданні, судом на обговорення учасників поставлено питання про доцільність подальшої дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , термін дії якого спливає 21 листопада 2019 року.

Прокурор ОСОБА_5 вважає необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою. При цьому, обґрунтовуючи свою позицію в судовому засіданні, зокрема зазначає, що підстав для зміни або скасування запобіжного заходу ОСОБА_7 не вбачається, оскільки застосування більш м`яких заходів не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 заперечували щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, наполягаючи , що подальше перебування обвинуваченого під вартою не відповідає міжнародним стандартам кримінального судочинства та практиці ЄСПЛ. На думку сторони захисту, будь-яких доказів обґрунтованості обвинувачення, прокурорами суду не надано, та прокурором взагалі не доведено ризики, визначені ст. 177 КПК України.

При цьому захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 звернулися до суду відповідно з письмовим та усним клопотаннями про зміну останньому запобіжного заходу на домашній арешт в певний час доби або інший, більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд, керуючись принципом правової визначеності, приходить до наступного висновку.

Так, на стадії досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК під час вирішення питання застосування запобіжного заходу або продовження строку його дії має бути встановлена наявність трьох складових - чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Під час судового розгляду і вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу або його зміни оцінка обґрунтованості підозри не може бути надана через те, що особі висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих доказів має встановити, чи доведена винуватість особи поза розумним сумнівом.

Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною. Таким чином, на стадії судового розгляду підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Частиною 5 ст. 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.
До цих підстав віднесені: наявність ризику, що обвинувачений не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).
Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).
Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).
Небезпека того, що обвинувачений буде чинити перешкоди належному проведенню судового процесу, має підкріплюватися фактичними доказами. (Becciev v. Moldova, § 59).
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_7 переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаних ризиків слід віднести ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти власності, поєднаного із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілих, за яке, у разі визнання його вини, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна. Враховуються зокрема й ті обставини, що останній, володіючи інформацією про свідків та потерпілих, може здійснювати вплив на цих учасників кримінального провадження, з метою зміни останніми показань.

При цьому, на думку колегії суддів, наявність у обвинуваченого міцних сімейних зв`язків та постійного місця проживання у Київській області, не можливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його покарання у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Таким чином, за результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов переконання про доведеність чинників, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 на даний час на законних підставах утримується під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор" оскільки, на переконання суду, продовжують існувати реальні ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити спробу переховуватися від суду або незаконно вплинути на інших учасників провадження.

Зазначене доводить, що, виходячи з високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів, з урахуванням високого ступеня суспільної небезпеки інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до його особистої свободи, встановлені вище обставини є достатніми для прийняття судом рішення про неможливість зміни обвинуваченому обраного запобіжного заходу та необхідність подальшого застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів.

Водночас, у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне не обирати ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.
У зв`язку з наведеними обставинами, суд вважає письмове клопотання захисника ОСОБА_6 та усне клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну останньомузапобіжного заходу з тримання під вартою на інший такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 201, 331, 371, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор" терміном на 60 днів, тобто до 11 січня 2020 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт або інший, більш м`який запобіжний захід - відмовити.

Копію ухвали направити до ДУ "Київський слідчий ізолятор" для виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Cудді: