Справа № 344/518/16-к
Провадження № 11-кп/4808/301/19
Категорія ст. 309 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Івано Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 липня 2019 року, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вважає, що ухвала суду першої інстанції, якою йому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є незаконною та необґрунтованою, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були наведенні стороною обвинувачення вже за три роки перебування його під вартою вичерпані. Зазначає, що по даному кримінальному провадженні були допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які пояснили, що ОСОБА_9 бачать вперше, а свідчення які вони надавали під час досудового розслідування їм диктували працівники поліції.

Крім цього, вказує, що ним та його захисником ОСОБА_8 неодноразово подавалися клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, немає жодних намірів переховуватися від суду чи впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню.

Просить скасувати ухвалу Івано Франківського міського суду від 16.07.2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 та ухвалити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Ухвалою Івано Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 липня 2019 року в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 на домашній арешт відмовлено. Продовжено термін тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 до 13 вересня 2019 року.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а ухвалу Івано Франківського міського суду від 16.07.2019 року скасувати;

- прокурор вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, а подана апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 є необґрунтованою, просив залишити ухвалу про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 16.07.2019 року без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 331 ч.1 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено колегію суддів під час апеляційного розгляду, 16.07.2019 року в судовому засіданні Івано Франківським міським судом, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 .

Тоді ж, під час відповідного обговорення доводів клопотання прокурора, захисником ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 було заявлене письмове клопотання про зміну його підзахисному запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують його тримання під вартою.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та доводи самого обвинуваченого та його захисника ОСОБА_13 щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання захисника, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.

При цьому, судова колегія звертає увагу й на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і тяжкість звинувачення та ризик втечі обвинуваченого.

Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_9 умисного особливо тяжкого злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою останньому.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

При цьому, наявність тих фактів, що обвинувачений ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вище зазначене (наявність постійного місця проживання, міцні соціальні зв`язки, тощо), в даному випадку, не може бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, вирішуючи клопотання, як прокурора про продовження строку тримання під вартою, так і захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, та наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків, а саме переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останньому та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Щодо тверджень апелянта з приводу того, що судом першої інстанції порушено розумні строки розгляду даного кримінального провадження, колегія суддів вважає наступне.

У практиці Європейського суду з прав людини вироблено критерії для визначення розумності строку розгляду конкретної справи: 1) складність справи; 2) поведінка заявника (тобто особи, яка звернулася до Європейського Суду); 3) поведінка судових та інших державних органів; 4) важливість предмету розгляду для заявника.

За приписами ст. 28 ч.3 КПК України критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення провадження; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, дана справа є складною і потребує достатньо тривалого часу для здійснення процесуальних дій та дослідження доказів, оскільки відповідно до обвинувального акту у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.2 п. 12 КК України обвинувачуються двоє осіб, а саме ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , позиція яких щодо визнання вини у вчиненому злочині суттєво відрізняється, окрім цього під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції були допитані потерпіла та свідки, однак обвинувачений ОСОБА_9 неодноразово заявляв клопотання про повторний допит потерпілої, свідків та ряд інших клопотань.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 407, 419 КПК України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Івано Франківського міського суду Івано Франківської області від 16.07.2019 року, якою продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою на 60 діб до 13 вересня 2019 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5