Справа № 127/2303/16-к
Провадження №11-кп/801/241/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000229 від 12.06.2015 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2018р., яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 08.11.2010 року Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_2 , раніше не судимого,
визнано винним у скоєні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Вирішено питання з процесуальними витратами, цивільними позовами та речовими доказами.

За участю прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , представника потерпілої ОСОБА_12

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду, 12 червня 2015 року близько 03 год. 10 хв., водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «OPEL ASTRA OTGF69», державний номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись в темну пору доби по вул. Київській м. Вінниці в напрямку вул. Фрунзе, не врахував дорожню обстановку, не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод для руху або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого в районі будинку № 34, по вул. Київській, допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини, де допустив зіткнення із бетонним стовпчиком сходами та парканом вищевказаного будинку.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля, ОСОБА_13 , 1993 року народження, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 491 від 03.07.2015 року, отримав небезпечні для життя тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - синців, саден та крововиливів на голові, крововиливи в м`які тканини голови, поширених субарахноїдальних крововиливів з ділянками забою речовини головного мозку та проривом крові в бічні шлуночки; закритої тупої травми грудної клітки, синців, саден та ран на грудній клітці, крововиливів в стінку грудної клітки перелому лівої ключиці, розриву легені, крововиливів в корені легень гемотораксу; закритої тупої травми живота та заочеревного простору - синців та саден на животі, крововиливів в черевну стінку, розривів печінки та селезінки, крововиливів в заочеревний простір та брижу товстої кишки; ознак струсу тіла крововиливів в зв`язкові апарати внутрішніх органів; травматичної ампутації кінцевої фаланги 1-го пальця та повної ампутації 5-го пальця лівої кисті; численних синців, саден та осаджень шкіри на верхніх та нижніх кінцівках. Від отриманої сполучної травми ОСОБА_13 помер.
Пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_14 , 1996 року народження, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 492 від 13.07.2015 року, отримав небезпечні для життя тяжкі тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: саден на голові, закритої тупої травми грудей та живота: перелому лівої ключиці, крововиливів в м`які тканини грудей, численні переломи ребер зліва, частково з пошкодженням пристінкової плеври, розривами лівої легені, крововиливами в корені легені; лівостороннім гемопневмотораксом; розриви печінки, селезінки, гемоперітонеум, крововиливи в брижу кишківника, перелому тазу, закритого перелому лівого плеча; садна на кінцівках. Від отриманої сполучної травми ОСОБА_14 помер.
Таким чином, ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 2.9 (а), 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
- п. 2.9 (а) «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних, токсичних речовин»;
- п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
- п. 12.1 - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
- п. 12.4 - «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється швидкістю не більше 60 км/год.».
Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. п. 2.9 (а), 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з наслідками у вигляді смерті ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок щодо нього та закрити кримінальне провадження, оскільки автомобілем керував ОСОБА_14 , який скоїв ДТП, а ОСОБА_6 в цей час сидів на передньому сидінні праворуч від водія, як пасажир, що підтверджується отриманими ним тілесними ушкодженнями в наслідок ДТП, а також ушкодженнями, що отримали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які на момент зіткнення автомобіля знаходились з лівої сторони.
Також ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги збіг зразка крові ОСОБА_14 , виявленої на подушці безпеки, та не збігання цієї крові зі зразками ОСОБА_6 і ОСОБА_13 , а також безпідставно відмовив у проведенні третьої комплексної авто-технічно-судово-медичної експертизи в ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як Вінницькі та Житомирські експерти прийшли до невірних висновків, що стало наслідком неповноти судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок та постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 виправдати, а кримінальне провадження закрити в зв`язку з недоведеністю вини, оскільки вирок не відповідає фактичним обставинам справи, прийнятий при суперечливих висновках місцевого суду, з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Свої вимоги захисник ОСОБА_7 мотивує тим, що суд не дав належної оцінки показам свідків та обвинуваченого ОСОБА_6 , отриманим ним ушкодженням та вирвану передню праву бокову ручку дверей за яку тримався ОСОБА_6 , а також показам експертів з приводу отриманих тілесних ушкоджень в учасників ДТП, так як тяжкі тілесні ушкодження утворюються зі сторони удару, та наявність на подушці безпеки лише крові ОСОБА_14 .

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить в апеляційній скарзі скасувати вирок щодо ОСОБА_6 , закрити кримінальне провадження та відмовити потерпілим у задоволені цивільних позовів у повному обсязі, оскільки ОСОБА_6 , як пасажир знаходився праворуч від водія, загиблі ОСОБА_14 був на місці водія, а ОСОБА_13 сидів на задньому сидінні за водієм, що підтверджується локалізацією отриманих тілесних ушкоджень в наслідок ДТП та відображається в експертних висновках. Проте досудове та судове слідство було здійснено не об`єктивно та не всебічно, з обвинувальним ухилом, що призвело до невірних висновків суду про наявність вини ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги та просять про скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційних скаргах і закриття кримінального провадження за недоведеністю вини обвинуваченого ОСОБА_6 , та для прийняття зазначеного ними рішення просять врахувати показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , яким суд не дав належної оцінки щодо перебування тіл потерпілих після ДТП, та критично оцінити показання інших свідків, які лише посилалися на слова ОСОБА_6 , що він визнав про перебування за кермом автомобіля, також на їх думку, суд першої інстанції не дав належної оцінки тілесним ушкодженням, які виявили у ОСОБА_6 та які свідчать про можливе перебування ОСОБА_6 на місці пасажира, не дано оцінки схожості тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 і ОСОБА_13 , що свідчить про перебування в автомобілі з однієї сторони ОСОБА_14 на місці водія, а ОСОБА_13 за ним в якості пасажира, не дано належної оцінки загальному вигляду автомобіля після ДТП та безпідставно взято до уваги в якості доказу вини ОСОБА_6 , місце виявлення кепки ОСОБА_6 в салоні автомобіля, вважають, що безпідставно не взято до уваги висновок генетичної експертизи за якими на подушці безпеки виявлені сліди ОСОБА_14 , який контактував грудною кліткою та плечовими суглобами, та відсутні сліди від ОСОБА_6 , не погоджуються з висновками експертів, що саме ОСОБА_6 перебував за кермом та причинами ушкоджень у потерпілих та тими пошкодженнями, які виявлені під час огляду автомобіля, а тому просять оцінити наведені у вироку докази винності ОСОБА_6 критично та за відсутності інших, які би беззаперечно доводили винуватість ОСОБА_6 , скасувати вирок так як вина ОСОБА_6 не доводиться, потерпілий ОСОБА_11 просив здійснити розгляд у його відсутність, потерпіла ОСОБА_10 заперечувала в ході апеляційного розгляду проти апеляційних скарг в інтересах обвинуваченого, представник потерпілої ОСОБА_12 , заперечуючи проти апеляційних скарг просив врахувати, що захистом робиться невірне трактування, що відбувся лише один удар автомобіля, але не береться до уваги, що мало послідуюче контактування з тротуаром, від чого тіла пасажирів змінювали своє положення в автомобілі, а потім вилетіли з нього, саме подушка безпеки захистила ОСОБА_6 , як водія, від численних ударів, що підтверджується висновками двох експертиз, які спростовують пояснення ОСОБА_6 та дали пояснення щодо причин злому рульового колеса, прокурор також заперечив проти задоволення апеляційних скарг та просить врахувати, що обвинувачений ОСОБА_6 давав покази, які суперечать матеріалам кримінального провадження та є вибірковими щодо подій, зокрема ОСОБА_6 стверджував, що лише пам`ятає, що перебував на місці пасажира та тримався за ручку дверцят, яка була вирвана, але не пам`ятає як він скористався тросиком, щоб відкрити ці двері зі сторони пасажира та яким чином опинився на вулиці, посилаючись на те, що перебував в неадекватному стані, просить оцінити критично версію захисту про отримані тілесні ушкодження ОСОБА_6 на руці та нозі під час перебування на пасажирському сидінні, оскільки саме у ОСОБА_10 були виявлені садна на руці, дати належну оцінку поведінці ОСОБА_6 , який перебував у стані наркотичного сп`яніння та на місці ДТП не заперечував, що перебував за кермом, а лише дізнавшись про смерть ОСОБА_14 і ОСОБА_13 почав стверджувати, що ОСОБА_14 був за кермом, якому він передав керування, а також що на дверцятах зі сторони водія виявлені біологічні зразки ОСОБА_6 , його кепка також виявлена зі сторони водія автомобіля, дослідивши повторно пояснення експертів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , отримані в режимі відеоконференції, проаналізувавши докази, які були покладені в основу вироку, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку і закриття провадження із-за недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки судом першої інстанції повно досліджені зібрані докази, а висновок про винуватість ОСОБА_6 не спростовується доводами, які наводились обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисниками в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до положень ст. 23 КПК України, розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 здійснювався на основі змагальності, сторони кримінального провадження мали рівні права на збирання та подання до суду доказів, заявлені клопотання були розглянуті на реалізацію процесуальних прав, передбачених КПК, суд дослідив надані докази безпосередньо, дав їм оцінку, а тому посилання в апеляційних скаргах на те, що суд першої інстанції провів розгляд справи упереджено та не об`єктивно не знайшли свого підтвердження.
Суд не бере до уваги доводи захисників, що особою по поясненням свідка ОСОБА_21 , який вилетів з автомобіля після ДТП і лежав праворуч був обвинувачений ОСОБА_6 , оскільки даний свідок не був очевидцем, як, та із якого боку обвинувачений залишив автомобіль. Свідок з`явився на місце ДТП коли там були вже інші особи і поліцейські.
В цей час ОСОБА_6 міг ходити та змінювати своє положення, про що засвідчувала його поведінка в тому числі спілкування з поліцейськими.
Крім того, саме свідок ОСОБА_21 , який не є співробітником правоохоронних органів, а жителем будинку на подвір`я якого влетів автомобіль в результаті ДТП повідомив, що чув як ОСОБА_6 говорив працівникам міліції, що він був за кермом, а тому ці покази є допустимими, а не з чужих слів.
Аналіз показів свідків, наведених у вироку, які були на місці пригоди свідчать, що самими першими очевидцями не ДТП, а наслідків ДТП були свідки ОСОБА_22 і ОСОБА_23 , останній суду повідомив, що коли підійшли, то двоє хлопців лежало з одного боку від автомобіля на різних відстанях, інший хлопець, а саме ОСОБА_24 з іншого боку автомобіля на тротуарі, який був при свідомості, а тому на думку суду міг рухатися та змінювати своє місце розташування. Через декілька хвилин приїхали працівники поліції та викликали швидку допомогу, а також вийшли люди з будинку, біля якого сталося ДТП.
Також свідок ОСОБА_22 підтвердив, що саме він з ОСОБА_23 були першими хто підійшли до подвір`я, у яке залетів автомобіль, один хлопець лежав біля самого автомобіля, інший на відстані 3 м, а один ще дальше, але всі вони були з лівої сторони.
Дані свідчення відповідають наведеним у вироку показам свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які підтвердили, що прибули не за викликом, а стали очевидцями наслідків ДТП під час патрулювання, куди зразу підійшли та побачили поруч з пошкодженим автомобілем людей, які викликали швидку медичну допомогу, потерпілі хлопці лежали, кричали, саме тоді ОСОБА_6 повідомив, що він водій автомобіля.
Апеляційний суд вважає, що дані свідки чули від ОСОБА_6 безпосередньо, а не з чужих слів, що саме він перебував за кермом, оскільки у ОСОБА_6 не було підстав себе оговорювати, так як на той час він ще не знав, що потерпілі ОСОБА_14 і ОСОБА_13 отримали травми, несумісні з життям, подавали ознаки життя на місці пригоди, знав, що вони доставлені в лікарню де могли повідомити про обставини ДТП.
Тому і покази свідка ОСОБА_27 щодо того, що він побачив, як на тротуарі, опершись на паркан, за кілька метрів від автомобіля, з пасажирської сторони сидів ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_28 що вона прокинулася від удару в стіну та в дворі побачила автомобіль, який був частково у них на подвір`ї, вона повернулася до будинку, бачила, що двоє хлопців знаходились з лівої сторони автомобіля, вони лежали, а ще один сидів з правої сторони автомобіля на тротуарі, слід оцінювати, зважаючи на те, що дані свідки не були очевидцями ДТП з самого початку.
Щодо показів свідка ОСОБА_29 , аналіз його свідчень дає можливість зробити висновок, що він дійсно бачив, як автомобіль влетів в парапет, підлетів і полетів в огорожу та з автомобіля повилітали люди, проте його свідчення про ударяння автомобіля правою стороною та про виліт з правої пасажирської сторони двох осіб слід врахувати, зважаючи на те, що це було насправді, з лівої сторони автомобіля, яка з місця де знаходився свідок, була для нього правою стороною.
Апеляційний суд також бере до уваги, що даний свідок не стверджував, що спостерігав за автомобілем постійно та не бачив, як автомобіль покинуло 3 особи, а лише побачив як вилетіло дві особи, і не бачив, що автомобіль покидала особа самостійно, як про це стверджує ОСОБА_6 .
Аналіз показів свідків свідчить, що ОСОБА_6 не був позбавлений можливості рухатися, про що свідчить і те, що він сидів на значній відстані від автомобіля, а не лежав, а тому і змінював своє місце розташування, а тому і свідки вказували на різне місце перебування ОСОБА_6 на місці пригоди, що жодним чином не спростовує того, що саме ОСОБА_6 перебував за кермом автомобіля та вилетівши з автомобіля з лівої сторони мав змогу рухатись, що відповідає висновкам експертів в цій частині.
Захист обвинуваченого ОСОБА_6 також посилався на підтвердження версії ОСОБА_6 про те, що він вийшов з автомобіля через передні двері з правої сторони водія, відчинивши їх. В підтвердження зіслався на фото, які долучені до протоколу огляду місця події від 12.06.2015р. (а.с. 11-12 т. 2), де видно відчинені двері з правої сторони автомобіля.
Проте апеляційний суд бере до уваги, що саме ДТП відбулось близько 3 години 10 хвилин, а огляд місця події ДТП, згідно протоколу був розпочатий о 3 год. 45 хв., а до цього даний автомобіль, як повідомив прокурор, оглядали працівники поліції, які опинились на місці ДТП та намагались знайти документи на автомобіль та право керування, а також власник автомобіля ОСОБА_30 шукав в автомобілі страховий поліс на автомобіль, також свідок ОСОБА_23 пояснював, що двері автомобіля скоріше за все були зачинені.
Також не доведено, що кепка (блайзер) ОСОБА_6 , яка визнана речовим доказом, була переміщена власником автомобіля ОСОБА_30 , оскільки згідно протоколу огляду дана кепка (блайзер) був затиснутий між лобовим склом та стійкою автомобіля, зі сторони водія.
Також судом обґрунтовано взято до уваги в якості доказу вини ОСОБА_6 протокол огляду автомобіля від 16.05.2015р., в ході якого вилучено з лівої дверки водія змив речовини бурого кольору, який за висновком судово-біологічної експертизи є об`єкт № 5 та генетичні ознаки слідів крові і клітин, виявлених у змиві РБК збігаються з генетичними ознаками крові ОСОБА_6 .
Посилання в апеляційній скарзі на шоковий стан ОСОБА_6 , у зв`язку з чим він не пам`ятає, що відбувалось в салоні автомобіля після удару автомобіля об перепону, жодним чином не доводить, що обвинувачений ОСОБА_6 не розумів, що відбулося та не міг повідомляти про його перебування за кермом та яким чином він залишив автомобіль, оскільки ОСОБА_6 через короткий проміжок часу на місці ДТП розмовляв зі свідком ОСОБА_23 та поліцейськими, забороняв їм обшукувати автомобіль, телефонував власнику автомобіля (покази свідка ОСОБА_21 ), та є лише способом захисту щодо неповідомлення всіх обставин за яких він, і в який момент, покинув місце водія та що відбувалось з пасажирами даного автомобіля.
Захист в апеляційній скарзі посилався на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показам обвинуваченого ОСОБА_6 щодо того, що він перебував на передньому пасажирському сидінні та тримався за ручку передньої пасажирської дверки, яка була відірвана, про що свідчить наявність характерних тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 на правій руці та інші тілесні ушкодження, а також через удар при зіткненні забив ногу об нижню частину торпеди автомобіля, невеликі садна на голові об дзеркало, які зафіксовані не тільки у висновку №1305 від 15.09.2015 року, але й на фото, які були оглянуті.
Дослідивши дані докази, апеляційний суд вважає, що захистом дається оцінка тілесним ушкодженням ОСОБА_6 вибірково, а їх зміст у сукупності з іншими доказами підтверджують, що ОСОБА_6 не знаходився на місці пасажира.
Згідно висновку експерта № 1305, ОСОБА_6 , де в описовій частині зазначено зміст медичної карти стаціонарного хворого від 12.06.2015р., було виставлено діагноз сполучна травма. Забій грудної клітки. Забій грудного відділу хребта. Закрита травма живота, забій передньої черевної стінки. Забій лівого плечового суглобу, лівого колінного суглобу. Забійні рани правого променево-зап`ясного суглобу. Множинні садна тулуба та кінцівок.
Травматолог зафіксував скарги на болі в грудному відділі хребта та грудній клітині, лівому плечовому, колінному суглобах, болі в м`яких тканинах тазу.
Проте всі ці виявлені тілесні ушкодження не знайшли свого відображення у підсумку експертних досліджень, хоча на думку апеляційного суду, є свідченням того, що в результаті спрацювання подушки безпеки, яка була лише на місці водія, ОСОБА_6 не були отримані більш тяжкі тілесні ушкодження в місцях, які характерні при сидінні на місці водія, на відміну від пасажирів автомобіля, які не мали захисту у вигляді подушки безпеки.
Також описані тілесні ушкодження узгоджуються з висновками експертів, які вказували, що ОСОБА_6 залишив автомобіль з місця водія, саме з лівої сторони у нього найбільш виражені тілесні ушкодження, також зазначені забій грудної клітки, хребта, болі в тканинах тазу не узгоджуються з показами, що ОСОБА_6 самостійно залишив автомобіль через праві пасажирські двері.
Щодо тілесних ушкоджень на правій руці ОСОБА_6 , то вони розміщені не в місці тримання рукою за ручку (а.с. 56 т. 2), а тому не можуть бути беззаперечним доказом того, що отримані при відриванні ручки.
Разом з тим, у висновку експерта № 492 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_14 виявлено у останнього на правій кисті відповідно четвертого пальця садно 0,8х0,4 см, садно невизначеної форми без кірочки з запалою буру-червоною поверхнею.
Також по передній та внутрішній поверхні правого колінного суглобу, передній поверхні правої гомілки, в ділянці правого гомілк-ступневого суглобу, по зовнішній поверхні правої гомілки виявлені садна, що є свідченням того, що саме ОСОБА_14 міг отримати зазначені тілесні ушкодження в момент коли тримався за ручку в автомобілі.
Захист також посилається на те, що судом першої інстанції не дано оцінки судово-біологічної експертизи в частині дослідження центрального сегменту подушки безпеки, на якій не було виявлено ДНК ОСОБА_6 , а виявлено ДНК ОСОБА_14 , що на їх думку є доказом перебування ОСОБА_14 за кермом автомобіля.
Суд у вироку навів в якості допустимого доказу висновок судово-біологічної експертизи, на дослідження якої було надіслано вилучену з автомобіля подушку безпеки .
При її дослідженні було виявлено групу плям світло-сірого кольору та світло-коричневого кольору, а також довільно, із центральної частини лицевої поверхні подушки безпеки, обмеженої фабричним швом, з місця найбільш імовірного контакту тканини зі шкірою, нитками стерильної марлевої серветки, були зроблені змиви та поміщені до пробірки (а.с. 82 т. 2).
В ході дослідження, генетичні ознаки клітин на подушці безпеки (в зазначених плямах) не встановлені, у зв`язку із недостатньою кількістю матеріалу, а не через відсутність там генетичних ознак клітин, які могли б належати ОСОБА_6 .
Разом з тим, у змиві з подушки безпеки виявлено генетичні ознаки клітин, які збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_14 (об`єкти 12 і 2).
Проте даний висновок не є безспірним доказом невинності ОСОБА_6 , оскільки жодним чином не свідчать про те, що ОСОБА_14 перебував за кермом автомобіля та контактував з поверхнею подушки безпеки грудною клітиною та плечовими суглобами, так як такі сліди могли залишитись лише від контакту тканини подушки зі шкірою, але не з одягом в який був одягнутий ОСОБА_14 .
Зважаючи на пояснення експертів, що ОСОБА_14 міг мати контакт з подушкою безпеки в момент коли його тіло переміщалось по салону автомобіля аж до вильоту з нього, то сліди його шкіри могли залишитись від дотикання руками, обличчям до подушки безпеки, тобто частинами тіла на яких не було одягу, а не тими частинами тіла на які вказують захисники.
Зважаючи на віднайдення генетичних зразків, в разі контакту лише зі шкірою, а не одягом особи, є вірогідним відсутність таких слідів від ОСОБА_6 , оскільки він контактував з подушкою безпеки, частинами тіла, які були прикриті одягом.
Про рух тіл ОСОБА_14 і ОСОБА_13 в салоні автомобіля свідчить цей же висновок експерта, згідно якого волосся (об`єкт 6) належить ОСОБА_13 , яке було виявлено в салоні автомобіля з даху над місцем водія, хоча ніхто не заперечував, що ОСОБА_13 не сидів за кермом автомобіля, а на задньому сидінні, за водієм, тобто за ОСОБА_6 .
В апеляційних скаргах також зазначено, що суд першої інстанції не дав належної оцінки висновкам експертів, які встановили тілесні ушкодження та їх тяжкість у ОСОБА_14 і ОСОБА_13 , їх схожість, природу пошкоджень у автомобілі та на їх думку прийшов до невірного висновку, що ОСОБА_14 і ОСОБА_13 були пасажирами, хоча при схожості тілесних ушкоджень перебували в різних сторонах автомобіля, ОСОБА_14 з правої сторони, а ОСОБА_13 зліва, за водієм.
Захисники вважають, що ОСОБА_14 та ОСОБА_13 отримали значні пошкодження саме тому, що сиділи з лівої сторони в автомобілі, яка є більше пошкодженою у порівнянні з правою стороною автомобіля де знаходився ОСОБА_6 .
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв всі міри до перевірки висновків судово-медичних та авто-технічних експертиз та з метою вирішення додаткових питань в різних галузях знань, за клопотанням захисту призначив комплексну судово-медичну, авто-технічну та транспортно-трасологічну експертизу № 226/266а, висновки якої наведені у вироку, не містять суперечностей, узгоджуються з висновками судово-медичних та судово-автотехнічних експертиз.
Також суд першої інстанції заслухав пояснення експертів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які повно дали відповіді на всі питання учасників кримінального провадження, в межах своєї компетенції. Оскільки суд не в повному обсязі навів ці пояснення у вироку, суд апеляційної інстанції безпосередньо відтворив пояснення цих експертів, з технічного носія, що жодним чином не обмежило безпосередність та повноту дослідження їх пояснень та дає змогу прийти до висновку, що проведені експертні дослідження уповноваженими експертами, які керувались всіма наданими матеріалами кримінального провадження та застосовували при дослідженні спеціальні знання використані із спеціальної літератури та із застосуванням відповідних методик.
Підтримуючи експертний висновок, експерт ОСОБА_18 в суді першої інстанції пояснював, що при проведенні експертизи враховано значна швидкість з якою рухався водій, та те що водій викрутив кермо, підтвердив, що автомобіль спочатку лівим боком зіткнувся з бетонним парапетом, в результаті передню частину автомобіля закинуло, бо вона важча, а задню розвернуло, щодо зламу рульового колеса, то не можливо було встановити в який саме момент це відбулося, бо автомобіль перевертався.
Експерт ОСОБА_20 суду пояснював, що в ході проведення експертизи прийшли до таких же висновків як і експерт ОСОБА_18 , також щодо зламу рульової колонки пояснив, що після першого удару автомобіль під дією обертових сил викинуло на сходинки, перший удар був найсильнішим, бо він зупинив швидкість автомобіля, саме тому найбільше був пошкоджений автомобіль ззовні та в салоні з лівої сторони, але не виключає, що автомобіль контактував ще зі сходинками куди його закинуло та отримував пошкодження, також зауважив, що при обертанні автомобіля, відцентрова сила направлена в праву частину, а потім тіла під її дією рухаються з права на ліво, щодо подушки безпеки, то пояснив, що експертами було враховано її спрацювання, що в результаті зменшило спричинення тілесних ушкоджень у водія, після спрацювання вона контактувала з поверхнею грудної клітки, плечових суглобів, підтвердив, що чим тяжчі тілесні ушкодження тим була більшою швидкість автомобіля, також при ударі тіло зміщується назад, а потім по інерції, за секунди, рухається вперед, також підтвердив пояснення експерта ОСОБА_18 , що в даному випадку не можливо дати відповідь в якому положенні було рульове колесо.
Експерт ОСОБА_19 в суді першої інстанції пояснював, що при складанні експертного висновку посилались на попередній експертний висновок, та в разі непогодження з ним, зіслались би на це у висновку, оскільки таких розбіжностей не було, підтвердив, що зламав рульове колесо і колонку пасажир переднього сидіння, а не водій, швидкість автомобіля була більше 90 км/год, водія спасла подушка безпеки, а відсутність тяжких тілесних ушкоджень та характер виявлених тілесних ушкоджень розрив бокової зв`язки лівого колінного суглобу, забійні рани лівого колінного суглобу у ОСОБА_6 дає всі підстави вважати, що саме він перебував за кермом, у нього не виявлено ушкоджень від рульової колонки.
Підтвердив, що тіла в салоні рухались по інерції назад, а потім по інерції було їх викидання з автомобіля, куди саме випали, значення немає, щодо отриманих тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 і ОСОБА_13 то розриви внутрішніх органів утворюються не тільки від прямого удару, але і від струсу тіла, кістки тазу ламаються у пасажирів при зміщенні вперед, назад, в результаті ударів в деталі салону автомобіля, тому у ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження отримані зліва, він сидів за водієм і вони відрізняються від ушкоджень водія, який був захищений подушкою безпеки, водій був більш фіксований, акцентований на удар, механізм утворення тілесних ушкоджень напряму пов`язаний від струсу, здавлювання в салоні та ударяння об поверхню землі, а не лише від єдиного удару автомобіля, при даній швидкості автомобіля не можна встановити, від чого могли утворитись найбільш тяжкі тілесні ушкодження, щодо показів свідків про різне перебування осіб біля автомобіля, яких викинуло з автомобіля, то головним в даному випадку є пошкодження автомобіля та тілесні ушкодження, наслідком відірвання дверної ручки могли бути як садна, так і переломи, пошкодженню внутрішніх органів у водія запобігла подушка безпеки, категорично стверджував, що тіло ОСОБА_14 викинуто з права на ліво, в бік водія, частинами тіла ОСОБА_14 була зламана рульова колонка і консоль; під дією швидкості і удару, та сили інерції вилетіло з автомобіля і тіло ОСОБА_13 , а послідовність вильоту тіл в даному випадку встановити неможливо.
Експерт ОСОБА_17 , незважаючи на зазначене в апеляційній скарзі, не змінював своєї думки, а давав пояснення, які були в межах його компетенції та лише про питання, які не виходили за її межі.
Експерт ОСОБА_17 суду пояснив, що при проведенні експертизи співпрацював з автотехніком, вивчав матеріали та підтвердив, що не можливо розмежувати якими частинами тіла був контакт з автомобілем, а тілесні ушкодження не потрібно пов`язувати з хірургічною обробкою, яка саме хірургічна обробка мала місце, зазначено в медичному протоколі, а тому підтвердив викладені висновки на питання №5 експертизи. Всі інші питання не стосувались висновків експертизи.
Крім того апеляційний суд бере до уваги, що висновки експерта не спростовані в ході проведення комплексної експертизи з приводу якої отримані детальні пояснення експертів ОСОБА_20 і ОСОБА_19 щодо питань, які ставились перед експертом ОСОБА_17 , зокрема щодо розриву внутрішніх органів у потерпілих та їх схожість у ОСОБА_13 і ОСОБА_14 і відмінність у ОСОБА_6 .
Суд обґрунтовано взяв до уваги в якості допустимого доказу протокол про отримання зразків крові у ОСОБА_6 та належно мотивував допустимість даного доказу, на підставі якого було встановлено, що ОСОБА_6 перебував у стані наркотичного сп`яніння, а посилання в апеляційній скарзі, що він перед ДТП відвідував друзів, які могли вживати заборонені засоби і він їх вдихав, є намаганням виправдати своє перебування в стані наркотичного сп`яніння.
Нічим не обґрунтовані доводи апеляційної скарги захисту щодо наявності на подушці безпеки автомобіля крові ОСОБА_14 , оскільки згідно висновку судово-біологічної експертизи, на даній подушці безпеки крові не виявлено.
Зважаючи на докази, які наведені у вироку, які є допустимими та у своїй сукупності з поясненнями експертів, які повно та мотивовано дали відповідь на поставлені питання захисту та обґрунтовано спростували доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників про не перебування ОСОБА_6 за кермом автомобіля, про причини схожості тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 і ОСОБА_13 , які сиділи в автомобілі на пасажирських місцях, але по різні сторони та про причини утворення у них численних тілесних ушкоджень, які призвели до смерті, про причини незначних тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 на місці водія, керувались у своїх висновках та поясненнях спеціальними знаннями в області медицини, автотехніки та трасології, а тому в апеляційного суду немає підстав оцінювати критично докази вини ОСОБА_6 на які посилались в апеляційних скаргах ОСОБА_6 та його захисники та вважали, що вина ОСОБА_6 не доведена.
Також в ході апеляційного розгляду не встановлено істотних порушень норм КПК при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, що мало б наслідком скасування вироку, зокрема є технічні носії всіх судових засідань, які містять всю важливу інформацію пов`язану з судовим розглядом.
Відсутність незначного фрагменту на технічному носії, який значною мірою не впливає на з`ясування істотних для судового розгляду обставин, суд апеляційної інстанції не визнає істотним порушенням норм КПК та не вважає, що це перешкодило чи мало перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Наведене узгоджується із положеннями, викладеними у постанові ВСУ від 24 листопада 2016 року № 5-1кс(15)16: «при вирішенні питання про те, чи було порушення повноти фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу істотним і таким, що може потягнути за собою наслідки, визначені п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК, необхідно зважати на обсяг інформації, відсутньої на технічному носії, та значимість тих процесуальних дій, які проводились у судовому засіданні і мали стати «інформативною основою» ухваленого судового рішення, але інформація про них виявилась відсутньою на технічному носії».
В апеляційних скаргах обвинуваченого та захисників не ставилось питання про пом`якшення покарання чи зменшення розміру відшкодувань.
Проте апеляційний суд, в межах перегляду апеляційних скарг, в порядку ст. 404 КПК України, переконався, що у вироку при призначенні покарання ОСОБА_6 враховані у достатній мірі тяжкість вчиненого злочину, думку потерпілих, обставини, що обтяжують покарання та відсутність обставин, що пом`якшують покарання та особу обвинуваченого ОСОБА_6 .
Апеляційним судом в ході перегляду апеляційних скарг також було отримано дані про порушення ПДР ОСОБА_6 , ході розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції, зокрема 12.03.2017, 09.05.2018, 16.08.2018р.
Обвинувачений ОСОБА_6 , заперечуючи вину та підтримуючи версію про передачу ним керування автомобілем ОСОБА_14 , після чого автомобіль попав в ДТП, та загинули його знайомі, разом з тим не вважав за потрібне висловити жаль з приводу загибелі, та співчуття рідним його знайомих, які загинули в ДТП, а всіляко намагався перекласти на них відповідальність, що спричинило їм ще більші страждання, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення розміру моральної шкоди, яка мотивована у вироку.
Судом у відповідності з вимогами норм КПК вирішено долю речових доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2018р. щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців, а засудженим в цей же термін, з дня отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом:

Суддя: