Постанова
16 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 1620/1429/2012
провадження № 51-4446ск19

Суддя Верховного Суду Другої судової палати Касаційного кримінального суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 на вирок Миргородського міськрайонного суду від 16 листопада 2012 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 червня 2019 року щодо ОСОБА_3 ,
встановив:
За вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 листопада 2012 року визнано невинуватим та виправдано за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 121 КК у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 7 755, 67 грн матеріальної шкоди та 200 000 грн моральної шкоди та цивільний позов Миргородського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Миргородського районного фінансового відділу про стягнення з ОСОБА_3 витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_4 в сумі 625, 95 грн та ОСОБА_5 в сумі 990,88 грн, залишено без розгляду.
Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд щодо ОСОБА_3 скасовано.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04 червня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_3 залишено без змін.
У касаційній скарзі заявник порушує питання про перегляд зазначених судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 398 КПК 1960 року при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 370 372 цього ж Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 387 КПК 1960 року зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 цього Кодексу,зокрема наведені у скарзі доводи й прохання мають бути конкретними та узгоджуватися між собою.
Проте, у касаційній скарзі потерпілого ОСОБА_2 всупереч цим вимогам процесуального закону не міститься обґрунтування необхідності скасування оскаржуваних судових рішень на підставах, передбачених ст. 398 КПК 1960 року, з огляду на положення статей 370-372 цього Кодексу.
При цьому ОСОБА_2 посилається на неповноту й однобічність судового розгляду справи, а також оспорює фактичні обставини справи, що відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року не може бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку.

Також, у порушення приписів ст. 387 КПК 1960 року до касаційної скарги не долучено завірених належним чином копій оскаржуваних судових рішень, як це передбачено Інструкцією з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173, тобто судове рішення повинно бути прошнуровано та скріплено печаткою суду із зазначенням кількості зшитих аркушів.

Ці порушення перешкоджають вирішенню питання про витребування кримінальної справи.
У зв`язку з цим справу може бути витребувано для її перевірки в касаційному порядку лише за умови усунення недоліків і повторного звернення до суду касаційної інстанції у межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року, або протягом місяця з дня отримання даної постанови.
Керуючись ст. 388 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК

постановив:
Відмовити потерпілому ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо ОСОБА_3 для перевірки в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1