Провадження № 11-кп/4808/173/19
Категорія ч.2 ст.186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

за участю в режимі відеоконференції обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002820 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 із змінами та доповненнями захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з середньою освітою, непрацюючого, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , судимого:

- 05.02.2007 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст.186 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 02.06.2009 року Івано-Франківським міським судом за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі;

- 21.06.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч.2 ст.125 КК України до 1 року обмеження волі, та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 30.04.2014 року Тячівським районним судом Закарпатської області за ч.1 ст.187, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 18.06.2014 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.1 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 15.09.2014 року Івано-Франківським міським судом за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 18.04.2016 року Сарненським районним судом Рівненської області невідбута частина покарання замінена більш м`яким покаранням у виді 1 року 10 місяців 20 днів обмеження волі; 25.05.2017 року на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 17.05.2017 року, із застосуванням ст.81 КК України звільнений умовно-достроково на невідбутий термін 8 місяців 25 днів,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Івано-Франківського міського суду від 15.09.2014 року до призначеного покарання, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання за сукупністю вироків 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний заставу.

Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення: з 07.07.2017 року по 07.06.2018 року за правилами, передбаченими ст.72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави (т.2 а.с.48) 593 гривні 22 копійки судових витрат у кримінальному провадженні за проведення експертиз.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, повторно.

Злочин вчинено за наступних обставин.

Так, 06.07.2017 року приблизно об 11 год. ОСОБА_9 перебуваючи в сквері біля кафе «На гребені хвилі», що по вул. Привокзальній в м.Івано-Франківську, побачив свою знайому ОСОБА_11 , з якою при даній зустрічі вирішив випити спиртного. В подальшому, після спільного розпиття спиртного, ОСОБА_9 , разом з ОСОБА_12 направився до фасадної частини будинку АДРЕСА_2 , з метою справляння природніх потреб, де знаходячись, в нього раптово виник умисел на відкрите заволодіння мобільним телефоном, який знаходився в лівій руці ОСОБА_12 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 підійшовши до ОСОБА_12 , діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, з метою відкритого викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, шляхом ривка, вирвав своїми руками із лівої руки ОСОБА_11 , її мобільний телефон «Самсунг» моделі GT- І8262, вартість якого згідно висновку експертизи становить 658 грн., з чохлом «Самсунг» бузкового кольору вартістю 95 грн. та містив сім-карту мобільного оператора «Vodafone-МТС» вартістю 100 грн., сім-карту мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» вартістю 50 грн. та карту пам`яті формату «microcd 2Gb» вартість якої згідно висновку експертизи становить 49 грн.. Після чого з метою подолання фізичного опору, який чинила ОСОБА_11 , для того щоб припинити його протиправні дії, ОСОБА_9 , наніс їй удар кулаком руки в область обличчя, внаслідок чого ОСОБА_11 , відчувши фізичну біль та втративши рівновагу, впала на поверхню землі. В подальшому ОСОБА_9 з місця події втік, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду в розмірі 952 гривні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вважає вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2019 року незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування апеляційних доводів захисник посилається на недоведеність об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину, а отже недоведеність складу злочину у діях ОСОБА_9 . Зокрема, вказує, що ОСОБА_9 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна, при цьому з об`єктивної сторони відкритим визначається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він у свою чергу усвідомлює цю обставину; суб`єктивна сторона злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Однак, ні органом досудового розслідування, ні судом не встановлено та не доведено присутності інших, крім обвинуваченого та потерпілої, осіб та не доведено умислу обвинуваченого.

Крім того, захисник вказує на суперечливість доказів, на які суд першої інстанції послався у вироку як на докази вини ОСОБА_9 : протокол огляду місця події, згідно якого огляд проводився на вул.Шопена під час затримання ОСОБА_9 працівниками поліції і ніяким чином немає відношення до події, місця, часу та способу вчинення злочину; протокол допиту потерпілої, протокол проведення слідчого експерименту та показання потерпілої безпосередньо в суді. Стверджує, що потерпіла ОСОБА_12 , будучи допитаною в якості потерпілої на досудовому розслідуванні, та в судовому засіданні, давала покази про обставини справи, що істотно різняться між собою.

Також захисник звертає увагу на відео з нагрудних камер поліцейських на DVD-R дисках, що суд визнав доказом вини ОСОБА_9 , та на яких обвинувачений заявляє та перелічує тих, хто бачили як ОСОБА_12 дала йому телефон. Крім того на відео видно, що при затриманні ОСОБА_9 з ним була жінка на ім`я ОСОБА_13 , яка також заявила що ОСОБА_12 сама дала телефон обвинуваченому. Разом з тим, орган досудового розслідування так і не встановив особи даної жінки та інших осіб, на які вказували потерпіла та обвинувачений, а судом першої інстанції дані обставини не досліджувалися.

Вважає, що суд першої інстанції порушив принцип безсторонності суду та прийняв сторону обвинувачення, відкинувши свідчення свідка ОСОБА_14 , яка підтвердила покази обвинуваченого в тій частині, що ОСОБА_12 сама віддала ОСОБА_9 свій телефон з вимогами здати його в ломбард (оскільки тільки в обвинуваченого був при собі паспорт), та за виручені кошти вона мала можливість виставити компанії спиртні напої.

Захисник вказує, що судом було проігноровано та не дано оцінки, долученій стороною захисту до матеріалів справи, довідці про стан сп`яніння потерпілої в момент вчинення щодо неї нібито злочину Так, згідно вказаної довідки в ОСОБА_12 встановлено діагноз «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація.» Тобто, вказаний діагноз понижає в особи працездатність мозку, яка спричиняє негативні зміни в центральній нервовій системі, особливо процесів мислення, пам`яті, уяви, сприйняття та відчуття. А тому сторона захисту вважає, що не можна довіряти показанням особи, яка можливо не пам`ятає чи неправильно сприймала ситуацію в той момент.

Також захисник звертає увагу на те, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що у реєстрі матеріалів досудового розслідування даного кримінального провадження відсутні відомості про завершення досудового розслідування та складання обвинувального акту. Вказане, на думку захисника, було підставою для повернення обвинувального акту для приведення його у відповідність до норм чинного законодавства.

Просить допитати під час апеляційного розгляду провадження наступних учасників кримінального провадження: свідка ОСОБА_14 , потерпілу ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_9 . Скасувати вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2019 року та закрити кримінальне провадження в порядку п.1 ч.1 ст.284 КПК України. ОСОБА_9 виправдати.

Крім того, 11.06.2019 року захисником адвокатом ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 були подані зміни та доповнення до вищевказаної апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 . Зокрема, вказує, що суд першої інстанції допустив під час розгляду справи неповноту судового слідства, а також має місце невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. При наявності розбіжностей між показаннями потерпілої ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_14 , судом фактично безпідставно проігноровано клопотання захисту про виклик в судове засідання для допиту в якості свідка ОСОБА_15 . В той же час ні органом досудового розслідування, ні судом не було виконано жодної спроби щодо встановлення інших осіб, які 06.07.2017 були в одній компанії з потерпілою та обвинуваченим. Судом не досліджувались та не перевірялись показання потерпілої ОСОБА_12 з точки зору їх об`єктивності та правдивості, належним чином не досліджені взаємовідносини між потерпілою та обвинуваченим. Захист також не виключає, що показання ОСОБА_12 , які неодноразово змінювались протягом досудового розслідування та в судовому засіданні, є результатом її стану психіки під час події. Зокрема, відповідно до довідки Івано-Франківського ОНД від 06.07.2017, ОСОБА_12 на момент події перебувала у стані гострої алкогольної інтоксикації та мала розлади психіки.

Вказує, що у вироку суду зазначено про дослідження в судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою від 07.07.2017, в тому числі і шляхом безпосереднього перегляду DVR-R диску до протоколу. Однак, при ознайомленні з матеріалами справи в апеляційному суді, захисник виявив, що цілісність конверта, в якому знаходиться вищевказаний диск не порушувалась, таким чином суд не переглядав цей диск в судовому засіданні.

Вважає, що суд першої інстанції при розгляді даного провадження допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства. Так, слідчі дії проводились неуповноваженими особами, а також відсутні в матеріалах підтвердження процесуального статусу осіб, які склали та затвердили обвинувальний акт, та судом не перевірені повноваження прокурора. Вказує, що окремі докази отримані з порушенням порядку, встановленого КПК України, зокрема, протокол огляду місця події від 06.07.2017, згідно якого, всупереч вимогам ст.237 КПК України, фактично було проведено особистий обшук ОСОБА_9 та тимчасове вилучення майна.

Просить скасувати вирок Івано-Франківського міського суду від 01.03.2019 року та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 . Дослідити в судовому засіданні: показання обвинуваченого ОСОБА_9 , показання потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протокол огляду місця події від 06.07.2017, протокол слідчого експерименту від 07.07.2017 з додатком, оглянувши та дослідивши упаковку DVR-R диску, довідку Івано-Франківського ОНД від 06.07.2017 стосовно ОСОБА_12 , копії свідоцтв про народження дітей.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги зі змінами та доповненнями та просили її задовольнити;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги зі змінами та доповненнями захисника обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга зі змінами та доповненнями не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України, оскільки ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним законом, на підставі об`єктивно встановлених обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням з врахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисники обвинуваченого ОСОБА_9 вказують на недоведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого ОСОБА_9 щодо невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, які свого підтвердження не знайшли.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин та в обсязі, встановленому у судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Колегія суддів вважає апеляційні доводи захисників обвинуваченого ОСОБА_9 щодо його невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення неспроможними, виходячи з наступного.

У своїх показаннях, наданих суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 вину не визнав та вказав, що зранку 06.07.2017 року поблизу вокзалу м.Івано-Франківська відпочивав у компанії 6 чоловік, серед яких була і його раніше знайома ОСОБА_12 , з якими разом вживав спиртні напої. Під час розпиття напоїв ОСОБА_12 , підійшла до нього і у присутності інших осіб поставила у ліву кишеню його куртки свій мобільний телефон «Самсунг», при цьому сказала щоб здав телефон у ломбард. Зі слів ОСОБА_12 за гроші, отримані від збуту телефону, мав придбати ще спиртних напоїв. Після цього, на прохання ОСОБА_12 , з метою справити природні потреби, провів її в сторону, де вона впала у болото. Пропонував ОСОБА_12 допомогти піднятися, але вона відмовилася. В цей час до нього підійшла інша знайома ОСОБА_13 і забрала його до компанії, де продовжив вживати спиртне. Потім разом зі своєю знайомою ОСОБА_13 пішов в магазин, а коли повертався то вже був зупинений працівниками поліції, яким добровільно видав мобільний телефон, який належав потерпілій ОСОБА_12 . В той час повідомляв працівникам поліції, що вказаний мобільний телефон йому не належить.

Показання ОСОБА_9 в частині того, що потерпіла добровільно запропонувала обвинуваченому здати у ломбард свій мобільний телефон і за виручені гроші придбати спиртне, підтверджуються лише показаннями свідка ОСОБА_14 , яка перебуває в дружніх відносинах з обвинуваченим, та які суд першої інстанції обґрунтовано розцінив як такі, що не відповідають фактичним обставинам та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Разом з тим, показаннями свідка ОСОБА_14 підтверджується факт вживання алкогольних напоїв обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілою ОСОБА_12 06.07.2017 року біля вокзалу в м.Івано-Франківську.

Вищевказані доводи обвинуваченого ОСОБА_9 повністю спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_12 , зі змісту яких вбачається, що 06.07.2017 року приблизно 10 год. ранку біля вокзалу м.Івано-Франківська вона відпочивала у компанії осіб, з якими разом вживала спиртне, серед яких був присутній її раніше знайомий ОСОБА_9 . Попросила ОСОБА_9 провести її в туалет. Коли вони відійшли в сторону, то ОСОБА_9 вдарив її по обличчю і з її рук вирвав мобільний телефон. В той час мобільний телефон був розряджений, тому був виключений. Після цього втекла і викликала працівників поліції.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілої ОСОБА_12 узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність та, як окремо, так й у сукупності з іншими доказами по справі, доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за викладених у вироку обставин. А показанням обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції обґрунтовано дано критичну оцінку та розцінено як спосіб захисту та бажання ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення

Зокрема, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 07.07.2017 року (т.1 а.с.161-165), фототаблиці до нього (т.1 а.с.166-171), вбачається, що потерпіла ОСОБА_12 підтвердила свої свідчення та детально відтворила обставини відкритого викрадення у неї мобільного телефону «Самсунг».

Під час апеляційного розгляду судом першої інстанції було встановлено, що судом першої інстанції не переглядався відеозапис, який долучено до протоколу проведення слідчого експерименту від 07.07.2019 року у зв`язку з чим, суд за клопотанням сторони захисту переглянув вказаний відеозапис у судовому засіданні.

В результаті перегляду вищевказаного відеозапису було встановлено, що ОСОБА_12 , знаходячись на місці злочину детально та послідовно відтворила обставини відкритого викрадення у неї мобільного телефону «Самсунг», конкретизувала свої показання в частині насильства, яке буле заподіяно до неї з боку обвинуваченого ОСОБА_9 , стверджуючи, що останній, з метою заволодіння мобільним телефоном, вдарив її рукою в ліву сторону обличчя та потім сильно відштовхнув у болото, вирвав з лівої руки телефон та скрився з місця злочину. Вказує, що тілесних ушкоджень вона не отримала, однак внаслідок неправомірних дій обвинуваченого впала в болоту та забруднила свій одяг. Про вчинений стосовно неї злочин вона відразу повідомила поліцейських. Зі змісту відеозапису вбачається, що місцем злочину фактично є площадка, яка передбачена для встановлення сміттєвих баків із висохлою багнюкою. Зокрема, під час проведення відтворення потерпіла ОСОБА_12 звертає увагу слідчої на те, що на місці злочину залишилися сліди від її взуття, що свідчить про те, що потерпілою правильно визначено місце вчинення злочину і її показання в цій частині є правдивими. (т.1 а.п.1161-171)

До вищевказаного протоколу проведення слідчого експерименту від 07.07.2019 року долучена фототаблиця зі скріншотами з відеозапису вищевказаної слідчої дії, на яких зафіксовані головні події слідчого експерименту з відповідними поясненнями.

Врахуючи наведене, колегія суддів вважає, що неповнота судового слідства суду першої інстанції, яка полягала в недосліджені відеозапису, долученого до протоколу проведення слідчого експерименту від 07.07.2019 року не свідчить про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону і не може бути правовою підставою для скасування вироку, оскільки досліджений апеляційним судом відеозапис свідчить про послідовність показань потерпілої ОСОБА_12 та підтверджує правильність висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину.

Показання потерпілої ОСОБА_12 також узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ..

Так, свідок ОСОБА_16 пояснив, що працює інспектором патрульної поліції в Івано-Франківській області. 06.07.2017 року під час патрулювання разом з ОСОБА_17 було отримано повідомлення про те, що по вул. Привокзальній в м.Івано-Франківську вчинено грабіж мобільного телефону "Самсунг". Перебуваючи по вул. Шопена в м.Івано-Франківську побачили обвинуваченого ОСОБА_9 , який по орієнтуванню схожий на особу, яка вчинила грабіж. У подальшому повідомили ОСОБА_9 , що по орієнтуванню він підходить, як особа, яка вчинила грабіж. В той час ОСОБА_9 добровільно витягнув з кишені свого одягу мобільний телефон "Самуснг" і при цьому повідомив, що даний телефон йому не належить. Разом з ОСОБА_9 була його знайома, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Після чого на вул. Шопена, що в м.Івано-Франківську була доставлена потерпіла ОСОБА_12 , яка впізнала ОСОБА_9 , як особу, яка відкрито заволоділа її мобільним телефоном.

Свідок ОСОБА_17 , який є інспектором патрульної поліції в Івано-Франківській області, дав суду свідчення аналогічні показанням свідка ОСОБА_16 .

Колегія суддів приймає до уваги, що вищевказані свідки не були безпосередніми очевидцями вчиненого злочину і можуть надати показання тільки щодо обставин, які відбувались вже після вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції на підтвердження встановлених фактичних обставин та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, послався на сукупність письмових доказів, що були досліджені при розгляді кримінального провадження.

Зокрема, згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.07.2017 року (т.2 а.с.96) потерпіла ОСОБА_12 звернулася до Івано-Франківського ВП ГУНП з повідомленням про те, що 06.07.2017 року по вул.Донцова в м.Івано-Франківську її знайомий ОСОБА_9 відкрито викрав у неї мобільний телефон «Самсунг».

Відповідно до протоколу огляду місця події з фототаблицями до нього від 06.07.2017 року (т.1 а.с.142-147) встановлено і описано місце затримання ОСОБА_9 , який видав працівникам поліції відкрито викрадений у потерпілої ОСОБА_12 мобільний телефон «Самсунг» - територія біля будинку №9, що по вул.Шопена в м.Івано-Франківську. Також під час даного огляду потерпіла ОСОБА_12 вказала на ОСОБА_9 як на особу, яка 06.07.2017 року по вул.Донцова в м.Івано-Франківську пограбувала її.

Відповідно до протоколу огляду - DVD-R дисків - відеозаписів із нагрудних відеокамер працівників поліції (т.1 а.с.172-181) зафіксовано як у день вчинення грабежу 06.07.2017 року по вул.Шопена в м.Івано-Франківську був затриманий ОСОБА_9 , який добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон «Самсунг» потерпілої ОСОБА_12 .

Зі змісту вищевказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_9 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон, який тримав у руках та повідомив, що вказаний телефон дійсно належить потерпілій, яка сама передала його для того, щоб він його збув, а на виручені гроші придбав спиртні напої.

Вищевказані показання обвинуваченого ОСОБА_9 повністю спростовують доводи сторони захисту про незаконність дій працівників поліції щодо вилучення мобільного телефону в обвинуваченого ОСОБА_9 та визнання доказів недопустимими.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що факт передачі телефону може бути підтверджений показаннями свідків, які разом з обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілою ОСОБА_12 розпивали спиртні напої, оскільки сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що місце злочину знаходилось на достатньо великій відстані від місця вживання спиртних напоїв і при вчиненні злочину вказані свідки не були присутні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином перевірив та правильно оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та поза розумним сумнівом прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення.

Колегія судді вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про відсутність в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Так, ОСОБА_9 , вчиняючи протиправні дії по відношенню до потерпілої ОСОБА_12 , розумів, що посягає на власність потерпілої, вилучає її майно, на яке він не має права, а також передбачав заподіяння матеріального збитку потерпілій та бажав заподіяти такого збитку. Дії обвинуваченого носили відкритий характер викрадення майна потерпілої, оскільки викрадення майна відбувалося в присутності власниці, яка розуміла вчинення обвинуваченим викрадення. Одночасно і обвинувачений розумів, що його дії були помічені потерпілою та розцінювались нею, як викрадення. Дії обвинуваченого носили корисливий характер спонукання до незаконного збагачення за рахунок майна потерпілої та мали корисливу мету особисте збагачення. Кваліфікуюча ознака повторність дій обвинуваченого також правильно зазначена судом, оскільки обвинувачений раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не погашена та не знята у встановленому законом порядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, повторно та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 186 КК України.

Колегія суддів, на підставі об`єктивно з`ясованих судом першої інстанції обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, вважає безпідставними доводи апеляційної скарги з доповненнями захисників обвинуваченого про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та незаконність вироку суду.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням статтей 71, 72 КК України, у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга зі змінами та доповненнями задоволенню не підлягає.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено даних які б давали підстави вважати, що по кримінальному провадженні допускалися істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення, та які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 із змінами та доповненнями захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2019 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5