справа № 631/777/19
провадження № 1-кп/631/96/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2019 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з боку сторони обвинувачення:
з боку сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Роздолля, Первомайського району Харківської області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-04.12.1998 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за частиною 3 статті 81, статті 44 Кримінального кодексу України до одного року позбавлення волі, звільнений за амністією 31.08.1999 року;
-03.05.2001 року Криничанським районним судом Дніпропетровської області за частиною 2 статті 81, частиною 1 статті 89, статті 42 Кримінального кодексу України до одного року шести місяців позбавлення волі, умовно достроково звільнений 20.02.2002 року на невідбутий термін три місяці двадцять один день;
-07.06.2002 року Криничанським районним судом Дніпропетровської області за частиною 3 статті 185, статтей 71, 81 Кримінального кодексу України до трьох років трьох місяців позбавлення волі, звільнений 16.06.2005 року по відбуттю строку покарання;
-20.03.2008 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за статтею 395 Кримінального кодексу України до одного місяця арешту;
-30.07.2009 року Зміївським районним судом Харківської області за частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України до двох років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з випробувальним терміном один рік;
-17.10.2013 року Червонозаводським районним судом міста Харкова за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України до чотирьох років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з випробувальним терміном два роки;
-17.12.2013 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за частиною 3 статті 185, частиною 4 статті 70 Кримінального кодексу України до п`яти років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з випробувальним терміном три роки,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України,
16 квітня 2019 року близько 22 години 00 хвилин, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, ОСОБА_4 знаходився поблизу комплексу будівель та споруд птахоферми, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , яка є фізичною особою підприємцем (ФОП « ОСОБА_6 ») та здійснює свою підприємницьку діяльність у вищевказаному комплексі будівель та споруд птахоферми.
У вказаний час та у вказаному місці, у ОСОБА_4 виник злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого майна із будівлі сараю, де утримується маточне поголів`я гусей, який входить до складу комплексу будівель та споруд птахоферми, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та на праві приватної власності належить ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, у вказаний час та у вказаному місці переконавшись у відсутності власника та сторонніх осіб, ОСОБА_4 , діючи умисно та повторно, із корисливих спонукань, з метою особистого незаконного збагачення, впевнившись, що його подальші дії сторонніми особами помічені не будуть, шляхом вільного доступу проник на охороняєму територію комплексу будівель та споруд птахоферми ФОП ОСОБА_6 .
Після цього ОСОБА_4 покинув місця вчинення злочину, а викрадене майно незаконно обернув на свою користь та у подальшому розпорядився ним за власним розсудом, заподіявши потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 550 гривень.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 зазначив, що обвинувачення йому зрозуміле, винним себе у скоєному визнав повністю, пояснивши, що дійсно скоїв інкриміноване йому в вину кримінальне правопорушення при вищевикладених обставинах.
Прокурор у судовому засідання посилаючись на те, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин у справі, висловила думку про можливість розгляду справи відповідно до положень частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Потерпіла ОСОБА_6 у судове засіданні не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином. Через канцелярію суду потерпіла надала заяву, зареєстровану за вхідним № 5478/19-вх від 08.08.2019 року, відповідно до якої зазначила, що просить судовий розгляд справи провести за її відсутності. Додавши, що не заперечує проти розгляду справи судом в порядку, передбаченому положеннями частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює, дана позиція її є добровільною. Крім того, ОСОБА_6 відзначила, що претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має, при визначені міри покарання покладається на розсуд суду.
Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї провини, а також те, що він не ставить під сумнів фактичні обставини справи, а також правильність розуміння ним змісту цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції ОСОБА_4 .
У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним його фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 у вільній формі дав суду свої пояснення, зазначивши, що раніше без офіційного працевлаштування працював у ФОП ОСОБА_6 .
У квітні місяці 2019 року, більш точної дати обвинувачений не пам`ятає, знаходячись поблизу птахоферми ФОП ОСОБА_6 , яка розташована у селі Княжне Нововодолазького району Харківської області, ОСОБА_4 побачив, що хтось на території птахоферми світить ліхтарем та вирішив піти подивитися хто це.
Підійшовши до будівлі, ОСОБА_4 побачив відчинене вікно у сараї. Випивши пів літри горілки марки «П`яна хата», яка була у нього, обвинувачений вирішив проникнути в середину будівлі. Потрапивши у приміщення будівлі, він за допомогою викрутки та плоскогубців пасатиж, які приніс із собою, зробив отвір в дверях, які виконані із сітки та які були зачиненими. Через утворений отвір він потрапив до приміщення, в якому утримується поголів`я гусей, звідки скоїв крадіжку двадцяти двох гусячих яєць. Як пояснив обвинувачений, вищевказане рішення, а саме викрадення чужого майна, у нього виникло спонтанно.
Також обвинувачений зазначив, що викрадені яйця він продав, а отримані гроші витратив на власні нужди. Останній у вчиненому розкаявся, а також виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.
Як зазначив обвинувачений викрадені яйця він продав, а отримані гроші витратив на власні нужди. Останній у вчиненому розкаявся, а також виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.
Оцінюючи висновок експерта з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає його вірним, мотивованим достатньо переконливо та таким, що не суперечить іншим доказам у справі.
Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, також визнає фактичні обставини справи доведеними.
Розглядаючи кримінальне провадження відповідно до частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які суд вважає належними та допустимими, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_4 , оскільки дійсно 16 квітня 2019 року він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану із проникненням у інше приміщення, вчинене повторно.
Таким чином, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_4 доведена повністю. Дії його відповідають складу злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно, у зв`язку із чим, обвинувачений підлягає кримінальному покаранню.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації злочинів, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим скоєно тяжкий злочин.
Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 офіційного працевлаштування не має, живе за рахунок випадкових заробітків, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_8 з якою виховує двох неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Має постійне місце проживання, де характеризується задовільно.
Також суд враховує, що обвинувачений на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не перебуває, проте з 1993 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра з діагнозом F 60.3. Згідно висновку судово психіатричного експерта № 363, складеного 18.06.2019 року лікарями судово психіатричними експертами Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вбачається, що ОСОБА_4 страждає на хронічні психічні захворювання у формі дисоціального розладу особистості та синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, яку відповідає правопорушення, ОСОБА_4 виявив ознаки вищевказаних хронічних психічних захворювань та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_4 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 на момент вчинення ним інкримінованого йому злочинного діяння раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності. На даний час судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена.
З досудової доповіді, складеної заступником начальника Нововодолазького районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України ОСОБА_13 щодо ОСОБА_4 , вбачається, що орган пробації вважає, що є високий рівень ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови нагляду та застосування соціально виховних заході, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробування, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України.
В силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , щире каяття, оцінюючи вказане не лише з огляду на визнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні під тиском беззаперечних доказів, зібраних під час досудового розслідування, а й з урахуванням усвідомлення ним протиправності вчиненого діяння.
Обставиною, що відповідно до пункту 13 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжує покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статті 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого злочину, особу винного, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності та після відбуття покарання на шлях виправлення не став та знов вчинив аналогічний злочин, при обставинах, які свідчать про злочинну цілеспрямованість дій обвинуваченого. Також суд приймає до уваги вартість викраденого майна та те, що обвинувачений повністю визнав свою провину та не намагався уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, враховує позицію прокурора, яка просила призначити покарання у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі, а також виходить з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в ізоляції від суспільства та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, а тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк в мінімальних межах, встановлених санкцією частини 3 статті 185 Кримінального кодексу України, оскільки саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, що у свою чергу підтверджуються даними висновків органу пробації.
Підстав для застосування положень статтей 69 та 75 Кримінального кодексу України, судом не вбачається, оскільки обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та маючи не зняту та непогашену судимість у встановленому законом порядку, вчинив умисний тяжкий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
На думку суду, таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
За змістом пункту 2 частини 4 статті 374 Кримінального процесуального кодексу України у резолютивній частині вироку, зокрема, зазначаються рішення суду щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Прокурор у судовому засіданні завила клопотання про необхідність обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили у вигляді особистого зобов`язання.
Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_4 призначається покарання у вигляді реального позбавлення волі, тому до вступу вироку в законну силу слід обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному пунктом 5 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.
Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлено.
Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.
Згідно пункту 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, витрати по їх залученню здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.
Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
На підставі викладеного, враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України,керуючись статтями 50, 63, 65 - 67, 88 90 та частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, а також статтями 91, 100, пунктом 3 частини 1 статті 118, частинами 1 та 2 статті 122, частиною 1 статті 126, частиною 3 статті 349, статтями 368 371, 373 376, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
До вступу вироку в закону силу обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в закону силу, але не більше ніж на 2 місяці, наступні обов`язки, передбачені статтею 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:
1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично мешкає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
2) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання та/або місця роботи;
3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Початок строку відбування покарання обчислювати з дня фактичного затримання ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили.
Речові докази по справі фрагмент шнурка синього кольору, два недопалки з під цигарок «Марвелл», пляшку з під горілки «П`яна хата» знищити після набрання вироком законної сили, пасатижі з синіми ручками, викрутку з помаранчевими ручкам повернути власнику ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та потерпілій.
Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.
Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.
На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1