УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2019 року

м. Київ
Справа №398/4658/14-к
Провадження № 51-1063км19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2017 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 30 січня 2019 року в кримінальній справі відносно
ОСОБА_5 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Войнівка Олександрійського району Кіровоградської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК України не має судимості,
у вчиненні злочинів, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено покарання: за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довідного позбавлення волі; за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі без конфіскації майна. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 07.03. 2012 року до 20.06. 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 23.02.2012 близько 21.00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання в житловому будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті виниклих неприязних відносин, з метою протиправного позбавлення життя свого брата ОСОБА_7 та матері ОСОБА_8 , діючи умисно, наніс лежачому в ліжку ОСОБА_7 не менше п`яти ударів дерев`яною палицею в життєво важливий орган - голову, а ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не менше трьох ударів цією ж палицею в життєво важливі органи - голову та верхню частину тулубу. У результаті умисно нанесених ОСОБА_5 ударів потерпілим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 завдані несумісні з життям тяжкі тілесні ушкодження. Смерть ОСОБА_7 і ОСОБА_8 настала на місці події внаслідок забою головного мозку в комплексі з субарахноїдальним крововиливом та перебуває в прямому причинному зв`язку з заподіяними ОСОБА_5 тяжкими тілесними ушкодженнями.
Впевнившись в настанні смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджений ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник.
Крім того, 23.02.2012 близько 22 години, ОСОБА_5 , після скоєного ним умисного вбивства ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою викрадення чужого майна, таємно викрав з гаманця, який знаходився в кімнаті ОСОБА_7 , грошові кошти в сумі 500 гривень, які належали останньому. Викраденим розпорядився на власний розсуд.
Також, 23.02.2012 близько 23.00 години, ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, узяв з кімнати ОСОБА_7 ключі від автомобіля марки ВАЗ 21074, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, вартість якого згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи складає 32695,58 грн., після чого сів у вказаний автомобіль брата і з місця вчинення злочину зник разом з дружиною ОСОБА_9 .
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 30 січня 2019 року зазначений вирок місцевого суду змінений. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_5 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України № 838-VIII від 26.11.2015) зараховано ОСОБА_5 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення по даній кримінальній справі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 21 червня 2017 року і по день набрання вироком законної сили, включно, тобто до 30 січня 2019 року.

Вимоги касаційних скарг і доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 порушує питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд дав невірну оцінку доказам у справі та дійшов невірного висновку, що він вчинив злочини, вказується, що судом не надано матеріалів судового засідання, в ході якого засудженого було видалено із зали суду.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування судових рішень та про направлення справи на новий судовий розгляд.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд видалив з судового засідання засудженого і останній не мав можливості допитати свідків по справі, що судом не допитано свідка ОСОБА_10 , а також невірно застосовано ч. 5 ст. 72 КК України.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_5 підтримав доводи, наведені в своїй касаційній скарзі, та касаційну скаргу захисника.
Захисник засудженого підтримав касаційну скаргу свою та касаційну скаргу засудженого.
Прокурор просила залишити касаційні скарги без задоволення, а судові рішення без зміни.
Інші учасники судового розгляду були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 398 КПК України 1960 року в суді касаційної інстанції підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.
За змістом положень ч. 1 ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі та додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.
Верховний Суд, перевіривши законність та обґрунтованість судових рішень, постановлених відносно ОСОБА_5 у межах поданих касаційних скарг, дійшов висновку про необґрунтованість наведених у них доводів.
При цьому Верховний Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо невірної оцінки доказів у справі, непроведення допиту свідка, з тих підстав, що зазначені доводи стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінальної справи та неповноти досудового та судового слідства, оскільки, виходячи з положень ст. 398 КПК України 1960 року, вони не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Проте Верховний Суд в межах своїх повноважень, перевіривши доводи касаційних скарг та матеріалів кримінальної справи, вважає за необхідне зазначити, що як вбачається з матеріалів досудового слідства і даних судового розгляду як суду першої інстанції, так і апеляційного суду, органами досудового слідства та судом у справі досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання сторони захисту на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на неповноту та однобічність проведеного у справі слідства є необґрунтованими.
При цьому зазначені доводи були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який їх перевірив та надав їм відповідну юридичну оцінку і дійшов висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно перевірив зібрані у справі докази, дав їм правильну юридичну оцінку та у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону постановив законний та обґрунтований вирок.
Так, апеляційний суд обґрунтовано вказав, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів ґрунтуються на належних і допустимих доказах, які зібрані у передбаченому КПК України 1960 року порядку та наведені у вироку, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_9 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_17 , протоколами огляду місця події, висновками судово-медичних експертиз, судово-імунологічних експертиз, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 , протоколом відтворення обстановки та обставин події, та іншими доказами.
Щодо доводів ОСОБА_5 про те, що вбивство вчинила його дружина ОСОБА_9 , а він взяв вину на себе, оскільки вважав, що вона вагітна, то зазначені доводи спростовуються показаннями самої ОСОБА_9 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за дачу завідомо неправдивого показання, та яка послідовно, як на досудовому слідстві так і двічі в ході судового розгляду пояснювала, що підсудний часто бив її, у неї з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 стосунки були нормальні, що вона боялась засудженого, а тому виконувала його накази, які він давав після вчинення ним вбивства, а саме, топити баню, збирати речі, їхати з ним з будинку. Здійснення засудженим тиску на ОСОБА_9 підтверджується і оголошеними показаннями свідка ОСОБА_17 , який пояснював, що при проведенні відтворення обставин та обстановки події, де свідок був понятим, ОСОБА_5 поводив себе спокійно і самовпевнено, а його дружина ОСОБА_9 явно боялась засудженого, який на неї здійснював психологічний тиск.

Крім цього, з оголошених у суді протоколів допиту ОСОБА_5 та протоколів судового засідання вбачається, що ОСОБА_5 визнав, що наносив удари своєму брату ОСОБА_7 та матері ОСОБА_8 зі значною силою в область голови. Такі дії засудженого, а саме - місця, в які наносились удари, сила нанесення тілесних ушкоджень та їх кількість свідчать про те, що засуджений спричиняв тілесні ушкодження потерпілим саме з метою позбавлення їх життя. Про це свідчить і поведінка засудженого після заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим, який не надав їм допомоги після цього, залишивши останніх помирати в будинку.
Крім того, послідовні показання свідка ОСОБА_9 , які вона давала на досудовому слідстві і повністю підтвердила їх в судовому засіданні, свідчать також про наявність умислу у ОСОБА_5 на таємне заволодіння грошовими коштами його брата та незаконне заволодіння його автомобілем.
Підстав вважати зазначені докази недостовірними Верховний Суд не вбачає. Зазначені докази як судом першої інстанції, так і апеляційним судом вірно оцінені у сукупності з іншими доказами.
За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів і вважає, що посилання засудженого, що він не вчиняв вказаних злочинів є надуманими.
Крім зазначених доводів, у касаційних скаргах засудженого та його захисника вказується на непроведення допиту свідка ОСОБА_17 , на порушення права засудженого на допит свідків та ненадання засудженому відповідних матеріалів судового розгляду, який проводився без його участі.
Так, необґрунтованими є посилання захисника на незаконність судових рішень у тому числі і через не проведення допиту свідка ОСОБА_17 . Захисник, вказуючи на це, як на одну з підстав для скасування судових рішень, не зазначає яким чином це вплинуло на законність та обґрунтованість судових рішень.
Поряд з цим, зазначений свідок не був безпосереднім свідком подій, і його показання, зокрема, стосувалися проведення слідчої дії, де свідок був понятим і констатував поведінку ОСОБА_9 , яка боялася свого чоловіка ОСОБА_5 , який в ході цієї слідчої дії показував обставини вбивства брата та матері.
Крім того, суд першої інстанції неодноразово переносив розгляд справи у зв`язку з неявкою вказаного свідка у судове засідання, також відносно свідка було ухвалено рішення про застосування примусового приводу, який правоохоронні органи виконати не змогли через незадовільний стан здоров`я свідка.
Також в матеріалах справи міститься заява вказаного свідка (т. 4 а.с. 37), відповідно до якої ОСОБА_18 , вказуючи на незадовільний стан свого здоров`я, зазначає про неможливість бути присутнім у судовому розгляді і повністю підтримує ті показання, які він давав раніше, у тому числі і при першому слуханні справи. Більше того, при першому слуханні справи стороною захисту в ході судового засідання був проведений допит вказаного свідка, який не надав таких показань, що суттєво могли вплинути на розгляд цієї справи.
При цьому сторона захисту не наводить доводів на спростування показань вказаного свідка, наданих ним на досудовому розслідуванні, та не вказує, які показання свідка мають суттєве значення для вирішення справи.

Крім того матеріалами справи спростовуються твердження сторони захисту щодо порушення права засудженого на допит свідків після видалення останнього із зали судового засідання.
Так, ухвалюючи рішення про видалення ОСОБА_5 , суд належним чином його мотивував, перевірив відповідність такого рішення Конвенції з прав людини та основоположних свобод та стандартам Європейського суду з прав людини. При цьому, як вбачається з протоколу судового засідання, ОСОБА_5 був видалений із зали судового засідання вже після того, як всі свідки у справі дали свої показання, а тому посилання захисника на те, що засуджений був позбавлений права задавати свідкам питання щодо обставин справи є надуманими.
Не знайшли свого підтвердження і доводи сторони захисту щодо ненадання ОСОБА_5 матеріалів судового засідання, під час якого його за некоректну поведінку було видалено. Так, у матеріалах справи міститься супровідний лист ДУ «Кропивницької установи виконання покарань (№14)», відповідно до якого вказана установа повертає протокол допиту підозрюваного від 07.03.2012 р., протокол відтворення обстановки та обставин події від 12.03.2012 р. та пояснення в судовому засіданні при розгляді справи по суті від 26.06.2012 р. відносно ОСОБА_5 , оскільки останній відмовився від отримання зазначених документів (т.4 а.с. 67). В подальшому, згідно з протоколом судового засідання (т. 4 а.с.108), в судовому засіданні від 23 травня 2017 року ОСОБА_5 отримав копії вказаних матеріалів справи і заявив клопотання щодо надання часу на ознайомлення з ними, яке суд задовольнив.
Отже, з огляду на викладене, аналізуючи всі досліджені районним судом докази в їх сукупності, колегія суддів вважає повністю доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених п.1 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, а тому приходить до висновку, що судові рішення є законними і обґрунтованими, а досліджені судами матеріали кримінальної справи не містять даних про істотні порушення кримінально - процесуального закону під час досудового чи судового слідства, а також наявність будь-яких даних про допущену неповноту чи однобічність, яка б могла суттєво вплинути на правильність прийнятого судового рішення.
Поряд з тим, вимоги захисника щодо застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України та зарахування у строк покарання ОСОБА_5 строк його перебування під вартою на стадії розгляду справи судом касаційної інстанції, не гарантується на вимогах кримінального закону.
За викладених обставин Верховний Суд не знаходить підстав для задоволення касаційних скарг.
Керуючись статтями 394-396, 398, 400-2 КПК України 1960 року,
Суд ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2017 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 30 січня 2019 року відносно ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3