КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/439/19
Провадження № 1-м/534/1/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2019 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ганнівці Жидачівського району Львівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

в с т а н о в и в:
Міністерство юстиції України звернулось до суду із клопотанням про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо ОСОБА_5 та визначення строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_5 , на підставі вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 13.04.2018.
Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_5 засуджений вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 13.04.2018 до покарання у виді 09 років 10 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30 ч.5 ст.288.1 (замах на незаконний збут наркотичних речовин, вчинений з використанням електронних або інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання у ФКУ Виправна колонія №2 УФСВП Росії по Тюменській області, кінець строку відбування ним покарання становить 25.12.2026. Між тим, ОСОБА_5 є громадянином України та останнім місцем його проживання є АДРЕСА_1 .
Згідно із письмовою заявою засудженого ОСОБА_5 , останній має бажання невідбутий строк покарання відбувати на території України.
У судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився. Суду подане клопотання з проханням заявника про проведення судового розгляду за відсутності представника Міністерства юстиції України.
Прокурор ОСОБА_6 підтримав клопотання Міністерства юстиції України та наголосив про необхідність приведення вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 13.04.2018 у відповідність із законодавством України щодо засудженого ОСОБА_5 шляхом визначення відповідних статей КК України. Просив визначити до відбування ОСОБА_5 покарання за ч.3 ст.15 ч.3 ст.307 КК України у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна, строк відбування покарання обчислювати з 13.04.2018 та зарахувати у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення, починаючи з дня затримання 26.02.2017 до 12.04.2018 та строк перебування під вартою з 13.04.2018 до моменту набрання вироком законної сили, тобто до 02.08.2018 на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838 від 26.11.2015) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 , в судовому засіданні, проти задоволення клопотання не заперечував та погодився із позицією прокурора. Просив визначити ОСОБА_5 покарання за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років, тобто у виді максимального строку передбаченого ч.3 ст. 307 КК України з урахуванням вимог Закону про призначення покарання за незакінчений злочин, що передбачено ст.68 КК України. Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення та час тримання під вартою до вступу вироку в законну силу на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838 від 26.11.2015).
Засуджений ОСОБА_5 , який відбуває покарання на території Російської Федерації, в судове засідання не доставлявся. Із поданої ним заяви вбачається, що останній останній розуміє наслідки подання клопотоння та прохає перевести його на територію України для подальшого відбування покарання.
Судом, з урахуванням вказаного, думки прокурора та захисника ОСОБА_4 , положень ст.610 КПК України, визнано можливим розглядати клопотання у відсутність засудженого та представника Міністерства юстиції України.
Суд, заслухавши думку прокурора, захисника, вивчивши клопотання та долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.
Так, відповідно до положень ч.1 ст.7 КК України, громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.1 ст.602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.
Згідно із ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.
Крім того, згідно до ст.10 «Конвенції про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.
Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироці для виконання.
Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Відповідно до ч.1 ст.11 вищевказаної конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
Згідно з ч.3 ст.610 КПК України та ч.4 ст.610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.
З клопотання поданого заступником директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_7 вбачається, що воно відповідає вимогам ч.4 ст.610 КПК України.
Засуджений ОСОБА_5 звернувся із клопотанням про направлення його для подальшого відбування покарання до Україна, оскільки він є громадянином України.
За довідкою начальника ФКУ Виправної колонії №2 УФСВП Росії по Тюменській області, ОСОБА_5 засуджений 13.04.2018 Сургутським міським судом Ханти-Мансійського автономного округу Югри за ч.3 ст.30 ч.5 ст.228.1 КК РФ до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 10 місяців із відбування покарання у виправній колонії суворого режиму. Початок строку покарання визначено 26.02.2017, кінець строку 25.12.2026.
Відповідно до вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 13.04.2018, ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.30 ч.5 ст.228.1 КК РФ, тобто дії останнього кваліфіковані судом іноземної держави, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням електронних або інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі.
Ухвалою судової колегії з кримінальних справ суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 02.08.2018, вказаний вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
У відповідності до виданого розпорядження, вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 13.04.2018 щодо ОСОБА_5 засудженого за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ набрав законної сили 02.08.2018.
Відповідно до ч.3 ст.30 КК РФ замахом на злочин визнаються умисні дії (бездіяльність) особи, які безпосередньо спрямовані на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з обставин, що не залежать від цієї особи.
Зазначеному положенню ч.3 ст.30 КК РФ відповідає ст.15 КК України, а саме: «Замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця».
Частина 5 ст. 228.1 КК РФ передбачає відповідальність за діяння, передбачені частинами першою, другою, третьою або четвертою даної статті, вчинені в особливо великому розмірі. Так, частина перша наведеної статті встановлює відповідальність за незаконне виробництво, збут або пересилку наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, а також незаконний збут або пересилку рослин, які містять наркотичні засоби або психотропні речовини, або їх частини, що містять наркотичні засоби або психотропні речовини. Частина друга встановлює відповідальність за збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинений: а) у слідчому ізоляторі, виправній установі, адміністративній будівлі, будівлі адміністративного призначення, освітній організації, на спортивних об`єктах, залізничного, повітряного, морського, внутрішнього водного транспорту або метрополітена, у громадському транспорті або помешканнях, що використовуються для розваг та дозвілля; б) з використання засобів масової інформації або електронних чи інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»). Частиною третьою ст.228.1 КК РФ встановлена відповідальність за діяння, передбачені частинами першою та другою статті, вчинені: а) групою осіб за попередньою змовою; у значному розмірі. Четверта частина наведеної статті передбачає відповідальність за діяння, встановлені частинами першою, другою та третьою, що вчиненні: а) організованою групою; б) особою з використанням свого службового становища; в) особою, яка досягла вісімнадцятирічного віку стосовно неповнолітнього; г) у великому розмірі.
Діяння, за яке засуджений ОСОБА_5 в Російській Федерації, є також кримінально караним за законодавством України.
Частина 3 ст.15 ч.3 ст.307 КК України передбачає незакінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.
Згідно із ч.3 ст.610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.
Відповідно до ч.4 ст.610 КПК України, при визначенні строку покарання у вигляді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.
Частина третя статті 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Між тим, у відповідності до ч.3 ст.68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Документи, додані до клопотання, складені за місцем відбування покарання засудженого на території Російської Федерації, не свідчать про наявність безумовних обставин, що могли б стати перешкодою для передачі засудженого громадянина України ОСОБА_5 для відбування ним покарання на території України.
Таким чином, за наслідками розгляду клопотання суд вважає, що клопотання слід задовольнити, визначивши, що дії засудженого ОСОБА_5 повинні бути кваліфіковані за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України. Вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округа Югри від 13.04.2018 щодо громадянина України ОСОБА_5 , засудженого за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.30 ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації, слід привести у відповідність із законодавством України, та вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України.
Санкція за ч.3 ст.307 КК України передбачає покарання від дев`яти до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Разом з тим, ч.ч 3,4 ст.68 КК України, передбачають, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів, передбачених у статтях 109-114-1, 437-439, ч.1 ст.442, та ст.443 цього Кодексу, а тому вказаний вирок підлягає виконанню на території України та ОСОБА_5 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.307 КК України підлягає визначенню до відбування покарання у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна та без визначення виду кримінально виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, оскільки діючим законодавством України, не передбачено визначення судом виду такої установи.
Відповідно до ст.86 Кримінально-виконавчого кодексу України, вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, тому до компетенції суду в Україні не віднесено визначення засудженому до позбавлення волі виду колонії.
Також враховуючи, що покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, суд не застосовує до ОСОБА_5 додаткове покарання, у виді конфіскації майна, що передбачене ч.3 ст.307 КК України, як обов`язкове додаткове покарання.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_5 слід обчислювати з 13.04.2018, як це визначено вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 13.04.2018.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015) в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення починаючи з дня затримання 26.02.2017 до винесення вироку, тобто по 12.04.2018 та строк перебування під вартою з 13.04.2018 до моменту набрання вироком законної сили, тобто до 02.08.2018, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі ст.7 КК України, керуючись ст. 9, 10, 11, 12 Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Додаткового проколу до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, ст.ст.606-610 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
Клопотання заступника директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_7 про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити повністю.
Вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу від 13.04.2018, яким громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30 ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації до позбавлення волі строком на 09 років 10 місяців з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, привести у відповідність до чинного законодавства України, а саме визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Ганнівці Жидачівського району Львівської області, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 покарання за ч.3 ст.15 ч.3 ст.307 КК України виді позбавлення волі строком на 8 років.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_5 обчислювати з 13.04.2018.
Зарахувати до строку відбування покарання ОСОБА_5 час попереднього ув`язнення, починаючи з дня затримання 26.02.2017 до винесення вироку, тобто по 12.04.2018 включно та строк перебування під вартою з 13.04.2018 до набрання вироком законної сили тобто до 02.08.2018, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.
Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом.
Суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали проголошено о 14 год. 00 хв. 05 червня 2019 року.