ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000057 за апеляційною скаргою заступника прокурора Чернівецької області старшого радника юстиції ОСОБА_10 на вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 19.08.2019 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно технічною освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 19.08.2019 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначене йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На пiдставi ст.75,76 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнено вiд призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину, та зобов`язано його не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Провадження№11-кп/822/439/19 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_11
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ЄУН №717/752/19
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави 6768 (шість тисяч сімсот шістдесят вісім) гривень 10 (десять) копійок витрат на залучення експертів.

Арешт накладений 06 березня 2019 року на автомобіль „Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 -скасовано.

Вирішено питання щодо речових доказів по справі.

Як встановлено вироком суду першої інстанції та перевірено у апеляційному суді, 05 березня 2019 року, біля 18 години, ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем „Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вулиці в с. Лівинці Кельменецького району Чернівецької області в напрямку до с. Михайлівка Кельменецького району Чернівецької області. Наближаючись до будинку №37 по вулиці Головній в с. Лівинці Кельменецького району, водій ОСОБА_6 не врахував дорожню обстановку, швидкість руху та неправильно застосував прийоми керування транспортним засобом, допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїжджої частини дороги вправо на узбіччя, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 . Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 „б, 2.9 „а, 10.1 , 11.3, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга прокурора, в якій він просить скасувати вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання, м`якістю призначеного покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що всупереч вимогам ст. 65 КК України, приймаючи рішення про застосування вимог ст. 75 КК України, судом належним чином не взято до уваги те, що вказане кримінальне правопорушення відноситься до необережних тяжких злочинів та в результаті його вчинення ОСОБА_12 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. Також вказує, що районним судом не в повній мірі було враховано те, що ОСОБА_6 скоїв даний злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, а також те, що ним було грубо порушено ряд пунктів ПДР України.

Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , які просили вирок районного суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що прокурором в апеляційній скарзі не заперечується кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, а також доведеність його вини у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_12 , а іншими учасниками вирок районного суду не оскаржувався, то колегія суддів такі обставини не переглядає, вважає їх доведеними та не наводить доводів на їх підтвердження.

Аналізуючи вирок районного суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання: добровільне часткове відшкодування завданих збитків, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також визнання обвинуваченим вини у скоєному. Крім того, вказав на необережну форми вини вчиненого злочину та врахував позитивні дані про особу обвинуваченого.

З такою позицією районного суду не погоджується колегія суддів, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, та завдані діями обвинуваченого тяжкі наслідки для здоров`я потерпілої ОСОБА_12 .

Зважаючи на те, що хоча обвинуваченим і вчинено необережний злочин, проте він відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3-ох до 8-ми років, вчинений ним із перевищенням швидкості в межах населеного пункту, що у поєднанні з іншими численними порушеннями і стало причиною дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої потерпілій ОСОБА_12 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, поза увагою районного суду залишилось те, що обвинувачений діючи самовпевнено, порушуючи численні вимоги Правил дорожнього руху України, піддаючи тим самим ризику як своє, так і життя інших учасників дорожнього руху, допустив наїзд на пішохода, у результаті чого було спричинено тяжкі наслідки від злочину заподіяно тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_12 .

Крім того, не було районним судом враховано й те, що ОСОБА_6 відповідно до вимоги УІАП ГУНП в Чернівецькій області хоч раніше і не притягався до кримінальної відповідальності, однак неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за правопорушення на транспорті. (Т.2 а.с.201-202)

За таких обставин, враховуючи сукупність наведених вище обставин, а також те, що обвинувачений вчинив даний злочин в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає, що в даному випадку виправлення та перевиховання ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому останньому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Враховуючи наведене, частково погоджуючись з позицією прокурора, колегія суддів вважає, що застосування ст.75 КК України щодо обвинуваченого не сприятиме його виправленню і перевихованню, не є необхідним і достатнім щодо нього, та не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, а тому оскаржуваний вирок в частині призначення ОСОБА_6 покарання необхідно скасувати, як незаконний, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок.

Визначаючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, колегія суддів враховує тяжкість злочину, який є тяжким, закінченим, необережним, вчинений обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння та внаслідок порушення і невиконання ряду вимог пунктів ПДР, в результаті якого ОСОБА_12 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.

Зважаючи на особу винного, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 хоч і характеризується позитивно за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, після вчинення ДТП з місця події не втікав, однак відповідно до вимоги УІАП ГУНП в Чернівецькій області неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за правопорушення на транспорті. Також ОСОБА_6 неодружений, не має на утриманні дітей, не працює, тобто не займається суспільно-корисною працею.

Як вбачається з вироку районного суду, і це встановлено в апеляційному суді, ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся у його скоєнні, добровільно частково відшкодував завдані збитки, активно сприяв розкриттю злочину, що на думку колегії суддів є пом`якшуючими покарання обставинами.

Разом з тим, до обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , слід визнати вчинення дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Виходячи з характеру допущених ОСОБА_6 порушень Правил дорожнього руху України, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою, а також заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації покарання, колегія суддів приходить до переконання про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк і вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, передбачених санкцією ч.2 ст.286 КК України, яке обвинувачений повинен відбувати реально.

Призначення реального покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, буде відповідати принципу необхідності та достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням усіх встановлених у справі обставин, законних підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст.ст.69, 75 КК України, суд апеляційної інстанції не знаходить.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернівецької області старшого радника юстиції ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 19.08.2019 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, в частині призначеного йому покарання скасувати та в цій частині ухвалити новий вирок.

Вважати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Взяти під варту ОСОБА_6 в залі суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його затримання, а саме з 28 жовтня 2019 року.

В решті вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 19.08.2019 року залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

_________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3