ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1330/19 Справа № 191/23/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Родевичеве Широківського району Дніпропетровської області, громадянина України,

про заміну невідбутої частини покарання більш мякою, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш мякою.
Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання суд першої інстанції зазначив, що відсутні підстави, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання в установі з 16 серпня 2016 року, адже він, знаючи про цивільний позов, присуджений до стягнення, будучи працевлаштованим, жодного відшкодування не здійснював, а наявність у ОСОБА_7 за весь період відбування покарання всього 4 заохочень не доводить його сумлінну поведінку. Окрім того, судом зазначено, що два із вказаного переліку заохочень отримано ним після накладення останнього стягнення, а строк покарання, який відбув засуджений, є недостатнім для того, щоб впевнитись, що він довів своє виправлення, оскільки до кінця строку відбування покарання залишається досить тривалий проміжок часу, а саме до 28 січня 2021 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього заміну невідбутої частини покарання більш мякою. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він виправився, розкаївся, що підтверджується отриманими заохоченнями, працює, має довідки про стан здоровя членів сімї.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави, які б свідчили про виправлення засудженого.
При цьому апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі; 3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для застосування до особи більш мякого покарання є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.
Застосування більш мякого покарання застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Як вбачаться із роз`яснень щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.
Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в останнє засуджений 07 червня 2016 року вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2016 року шляхом часткового приєднання покарання за вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року за ст.297 ч.3 ст. 70 ч.4 КК Україниостаточно засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Крім того, відповідно до наданої адміністрацією установи довідки з 31 серпня 2016 року ОСОБА_7 відбуває покарання у Синельниківській ВК №94 та з листопада 2018 року він є працевлаштованим електриком на виробничій зоні установи, характеризується посередньо, має 4 заохочення, було 2 стягнення, проте вони у встановленому порядку погашені, а також має невідшкодовану за цивільним позовом суму стягнення у розмірі 24093 грн. 10 коп.
Також відповідно до матеріалів справи 15 лютого 2018 року та 31 жовтня 2018 року комісією установи розглянуто заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування ст. 101 КВК України та ст. 82 КК України, але у їх задоволенні було відмолено, як особі, що не стала на шлях виправлення. Невідбута частина строку покарання ОСОБА_7 станом на 25 лютого 2019 року становить 1 рік 11 місяців 3 дні.

Аналізуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш мякою, оскільки засуджений, знаючи про цивільний позов, присуджений до стягнення, та будучи працевлаштованим, жодного відшкодування не здійснив, два із наявних в нього заохочень отримано ним після накладення останнього стягнення, до того ж до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу.
Також враховується, що заміна невідбутої частини покарання більш мякою застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про наявність підстав для заміни невідбутої частини покарання більш мякою, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш мякою - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4