Номер провадження 1-кп/243/755/2019
Номер справи 243/8430/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» серпня 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

- прокурора ОСОБА_3 ,

- обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 19 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000301 від 15 березня 2019 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Військової прокуратури Донецького гарнізону 29 липня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куликів Жовківського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця служби за контрактом на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України у військовому званні солдат, не одруженого, має на утримані двох неповнолітніх дітей, інвалідом не являється, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого на підставі ст. 89 КК України;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що:

- особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

- мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

- демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

18 березня 2014 року - з дня опублікування набрав чинності Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

Пунктом 1 зазначеного Указу Виконувача обов`язків Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року визначено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Згідно п. 4 вказаного Указу визначено Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.

Тобто, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настав особливий період.

Так, солдата ОСОБА_4 15 вересня 2016 року ІНФОРМАЦІЯ_2 призвано на військову службу за контрактом та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №241 від 07 вересня 2018 року солдата ОСОБА_4 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 , після відбуття покарання за умовно-достроковим звільненням, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця - помічника гранатометника десантно-штурмового взводу першої десантно-штурмової роти.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Проходячи військову службу солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначать обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

28 січня 2019 року солдат ОСОБА_4 перебуваючи у тимчасовому місці дислокації свого підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір до повернення до військової частини та про своє місце знаходження до органів цивільного чи військового управління не заявляв.

Протягом всього часу незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання у Львівській області Жовківському районі с. Мацошин, де переховувався від правоохоронних органів та приховував від оточуючих свою належність до Збройних Сил України. Крім того, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій та маючи можливість повернутися на місце служби, останній ніяких заходів для цього не вживав.

Надалі, 25 липня 2019 року, солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до Військової прокуратури Донецького гарнізону у м. Бахмут Донецької області, тим самим припинив вчиняти кримінальне правопорушення.

Так, в період часу з 28 січня 2019 року по 25 липня 2019 року солдат ОСОБА_4 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від виконання обов`язків військової служби, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

У скоєнні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 викривається наступними доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України та суду пояснив, що раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але судимість погашена у встановленому законом порядку. 15 вересня 2016 року ІНФОРМАЦІЯ_2 його призвано на військову службу за контрактом та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №241 від 07 вересня 2018 року його поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця - помічника гранатометника десантно-штурмового взводу першої десантно-штурмової роти. Проходячи військову службу він відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначать обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України. Проте, він достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, та свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби. 28 січня 2019 року він перебуваючи у тимчасовому місці дислокації свого підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд. Протягом всього часу перебування за межами військової частини НОМЕР_1 , він перебував за місцем свого проживання у Львівській області Жовківському районі с. Мацошин, де переховувався від правоохоронних органів та приховував від оточуючих свою належність до Збройних Сил України. Надалі, 25 липня 2019 року, він добровільно та з власної ініціативи прибув до Військової прокуратури Донецького гарнізону у м. Бахмут Донецької області. Так, в період часу з 28 січня 2019 року по 25 липня 2019 року він не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від виконання обов`язків військової служби, проводив час на власний розсуд. У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Із Рапорту ТВО командира 1 ДШР від 29 січня 2019 року вбачається, що стрілець-помічник гранатометника першого десантно-штурмового взводу першої десантно-штурмової роти солдат ОСОБА_4 28 січня 2019 року був відсутній на вечірньому шикуванні о 21 годині 00 хвилин в місці розташування військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .

Із Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_4 № 44 від 29 січня 2019 року вбачається, що 29 січня 2019 року військовослужбовець військової служби за контрактом стрілець-помічник гранатометника першого десантно-штурмового взводу першої десантно-штурмової роти солдат ОСОБА_4 самовільно залишив частину.

Із Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 241 від 07 вересня 2018 року вбачається, що солдата ОСОБА_4 , що прибув з військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_3 після відбуття покарання за умовно-достроковим звільненням, призначеного наказом Командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 84-РС від 07 вересня 2018 року на посаду стрільця-помічника гранатометника першого десантно-штурмового взводу першої десантно-штурмової роти, з 07 вересня 2018 року зарахувати до списків особового складу на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення 07 вересня 2018 року при військовій частині НОМЕР_3 .

Із Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 326 від 06 грудня 2018 року вбачається, що увільнити та призначити солдата ОСОБА_4 стрільця-помічника гранатометника першого десантно-штурмового взводу першої десантно-штурмової роти на посаду стрільця-помічника гранатометника другого відділення першого десантно-штурмового взводу першої десантно-штурмової роти, ВОС-100915Д/630, шпк «Солдат».

Із Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 12 від 10 січня 2019 року вбачається, що вважати таким, що вибув до пункту постійної дислокації АДРЕСА_4 солдата ОСОБА_4 стрільця-помічника гранатометника першого десантно-штурмового взводу першої десантно-штурмової роти.

Із Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 30 від 29 січня 2019 року вбачається, що солдата ОСОБА_4 стрільця-помічника гранатометника першого десантно-штурмового взводу першої десантно-штурмової роти, що самовільно залишив частину (був відсутнім на вечірньому шикуванні у АДРЕСА_2 ) у зв`язку з тим, що інших обставин, причин відсутності на службі встановити не є можливим, зі сніданку 29 січня 2019 року виключити з котлового забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 та з 29 січня 2019 року призупинити виплату грошового забезпечення.

Із Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 15 вересня 2016 року вбачається, що Міністерство оборони України в особі Командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 полковника ОСОБА_6 з одного боку та громадянин України (військовослужбовець) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , солдат, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , Паспорт серія НОМЕР_6 виданий 15 жовтня 2013 року Жовківським РВ ГУ ДМС, з іншого боку, перебуваючи під захистом держави і маючи усі права і свободи закріплені Конституцією України, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України уклали цей Контракт.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахування викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ст. 407 ч. 4 КК України, знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ст. 407 ч. 4 КК України, тобто самовільне залишення військової частини військовослужбовцем військової служби за контрактом без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризующих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 щиросердно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.2 «Відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом… менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо».

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але судимість погашена у встановленому законом порядку, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення та розкаявся у вчиненому, має на утримані двох неповнолітніх дітей, на теперішній час проходить військову службу на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України у військовому званні солдат та задовільно характеризується за місцем проходження військової служби, суд враховує також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також ті обставини, що ОСОБА_4 виконував і до теперішнього часу продовжує виконувати військові обов`язки в зоні проведення ООС, і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, однак в мінімальних межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень.

Із Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23.01.2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст..65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєного правопорушення, характер та мотиви протиправних дій, враховуючи вищенаведені дані характеристики особи обвинуваченого і попередню позитивну соціальну поведінку, які знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення і ступінь небезпеки особи обвинуваченого для суспільства, суд, всебічно оцінюючи викладені обставини, приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального виконання покарання і вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням у відповідності до положень ст. 75 КК України.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У відповідності до частини 3 статті 76 КК України « Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців командирами військових частин».

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд врахував досудову доповідь Слов`янського міськрайонного Відділу філії державної установи «Центр пробації» в Донецькій області від 08 серпня 2019 року відносно ОСОБА_4 , відповідно до яких, виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк не може становить небезпеку для суспільства (у тому числі для окремих осіб) (а.п.26-28).

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У відповідності до частини 3 статті 76 КК України «Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців командирами військових частин».

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст. ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .