ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №612/86/18 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/816/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
Іменем України

22 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора області на вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 22.02.2018р. відносно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Близнюки Харківської області, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-29.01.2003р. Близнюківським районним судом Харківської області за ч.1 ст.115 КК України до 8 років позбавлення волі, 24.11.2008 року звільнений умовно-достроково на не відбутий термін 1 рік 10 місяців 22 дні;

-28.04.2016р. Близнюківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік;

-26.12.2017р. Близнюківським районним судом Харківської області за ч.1 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі звільнений від відбування покарання на підставі п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році»,

засуджений зач.3 ст.185 КК України до 3(трьох) років позбавлення волі

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 1(один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно вироку, 13.01.2018р. близько 01год. ОСОБА_8 прийшов до території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_9 , де маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з корисливих мотивів, з метою наживи, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник на територію вищезазначеного домоволодіння через паркан, де шляхом пошкодження вхідних дверей, які ведуть до сараю, який розташований на вищевказаній території домоволодіння проник всередину приміщення звідки викрав мідні дроти у вигляді брухту (лому) кольорового металу, загальною вагою 54кг. 320гр., які належать ОСОБА_9 та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд. завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 8148грн. 00коп..

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію, просить вирок скасувати в частині призначено покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідність, а саме ст.75 КК України, що потягло за собою неправильне звільнення від відбування покарання та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити - 4 роки позбавлення волі. Так, цей апелянт посилається на те, що судом недостатньо враховані попередні судимості обвинуваченого за аналогічні злочини та те, що завдана шкода не відшкодована.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію слід залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку суду (т.2 а.с.48-50), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Так як, судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення, то суд першої інстанції вірно кваліфікував ці його дії за ч.3 ст.185 КК України.

Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст.65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував: ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебував з 1992 року по 2012 рік на обліку лікаря психіатра з приводу розумової відсталості та дефектів мови, за місцем проживання характеризується формально позитивно, не одружений, не працює, на обліку військкомату не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, за відсутністю обставин, які б обтяжували покарання.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що призначений розмір покарання, виходячи з положення ст.414 КПК України, неможна вважати явно несправедливим через м`якість, а тому слід визнати справедливим.
З урахуванням раніше викладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливо без ізоляції від суспільства, а тому, призначаючи йому покарання у вигляді позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією статті, за якою він засуджується, суд вважав за можливе звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України з застосуванням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Такий підхід при призначенні покарання, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, колегія суддів находить таким, що в цілому відповідає вимогам процесуального закону і тим критеріям які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», який рекомендує призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Стосовно доводів апеляції прокурора про зайву м`якість призначеного остаточного покарання за вчинення злочину, та пов`язане з цим апеляційне прохання апелянта щодо прийняття нового рішення в цій частині судом апеляційної інстанції, на думку колегії суддів - є безпідставними, оскільки згідно відомостей кримінального провадження та поданої апеляційної скарги, об`єктивно відсутні інші обставини, ніж ті, що встановлені судом першої інстанції.
При цьому, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Сукупність наведених даних свідчать про те, що обвинувачений за вчинення попередніх крадіжок вважається таким, що немає судимості, а тому заслуговує на довіру суду і отримання шансу на виправлення й повернення до суспільно корисного, законослухняного життя без ізоляції від суспільства.
Таким чином, суд першої інстанції при звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність та прийняв обґрунтоване, законне рішення, з яким погоджується й колегія суддів апеляційного суду.
Призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, за переконанням колегії суддів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації; є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Підстав для застосування до обвинуваченого більш суворого, зазначеного в апеляційній скарзі прокурора, покарання, колегія суддів не вбачає, адже покарання у вказаних вище розмірах з його реальним відбуванням є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчинених злочинів, суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.
Враховуючи обставини вчиненого злочину та характер викраденого майна, запропоноване прокурором в апеляційній скарзі покарання, на думку колегії суддів, є неспівмірним із вчиненим обвинуваченим злочином, доводи в обґрунтування необхідності призначення більш суворого покарання виглядають непереконливими та недостатніми для задоволення апеляційної скарги в цій частині.
Виходячи з вищевказаного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 22.02.2018р. відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді