н/п 1-кп/953/1049/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі :
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0003615 за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Російської Федерації, ромської національності, не одруженої, не працевлаштованої, без освіти, раніше судимої 17.05.2017р. Соломеньським , районним судом м.Киева за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, в силу ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки, без міста реєстрації, фактично проживаючу за адресою

АДРЕСА_1 вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185,ч.3 ст.186 КК України,-

встановив:
До суду надійшов обвинувальний акт з додатками по кримінальному провадженню № 0003615 за обвинуваченням ОСОБА_7 в скоєнні злочинів у кількості двох епізодів, кваліфікованих за ч.3 ст. 186, ч.3 ст.185 КК України.
У судовому засіданні прокурор зазначив, що відсутні підстави для прийняття рішення, передбаченого п.п.1-4 ч.2 ст. 314 КПК України, перешкод для призначення судового засідання немає.
Потерпілий ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору,оскільки в обвинувальному акті є невідповідність обставинам справи, а саме його дружина ОСОБА_8 вказана як свідок, але вона є потерпілою з відповідними правами, яка і затримала грабіжницю. Особи, які грабували з ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ),слідством не встановлені, в справі вони значаться як особи №1, №2,№3. Не встановлена особа затриманої, яку слідство зазначає як ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), не встановлено її справжнє призвище, дійсне місце проживання та інші відомості про її особу.
Представник потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_6 підтримала думку потерпілого ОСОБА_5 .
Обвинувачена та її захисник підтримали думку прокурора та вважали можливим призначити судовий розгляд.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання потерпілого ОСОБА_5 .
Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні, суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Тобто, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст.291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч.3 ст.314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.
У відповідності до п.3, п.5, п.9 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; дату та місце його складення та затвердження.
Так, у постанові ВСУ від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16 суд зауважив, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
З обвинувального акту вбачається, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 за епізодом від 06.08.2019р. кваліфіковані за ч.3 ст. 185КК України а саме таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до житла потерпілого ОСОБА_11 та за епізодом від 07.08.2019 року за ч.3 ст.186 КК Укрїни,а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров*я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло у відношенні потерпілого ОСОБА_5 .
Разом з тим, в у фактично встановлених обставинах в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) за попередньою групою осіб із невстановленими особами жіночої статі ромської національності, умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману поникла до кв. АДРЕСА_2 , у якій проживають ОСОБА_5 та ОСОБА_12 . ОСОБА_12 , зророзумівши, що їх обкрадають, почала голосно кричати, у зв*зку з чим особи №2 та№3 залишили приміщення з викраденим, а ОСОБА_7 була затримана внаслідок активних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_12 при спробі залишити приміщення з викраденим мобільним телефоном.
Тобто у обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 є потерпілим, що також узгоджується із реєстром матеріалів досудового розслідування де ОСОБА_5 вказаний як потерпілий, разом з тим відносно ОСОБА_12 не визначен її статус як потерпілої, що позбавляє її реалізувати своє право на захист.
Відповідно до ч.2 ст.291КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого ( прізвище, ім*я, по батькові, дата та місце народження,місце проживання, громадянство). Разом з тим, в ході підготовчого судового засідання не встановлено особу обвинуваченої ОСОБА_7 . На підтвердження анкетних данних, зазначених в обвинувальному акті, до суду належних доказів не надано. Надана ксерокопія посвідчення про взяття на облік бездомних сіб , виданого центром обліку бездомних осіб м.Києва від 16.06.2010р., у якому вказано прізвище ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке вказано зі слів громадянки та ксерокопія фото, на якій не можливо встановити особу обвинуваченої. Обвинувачена в судовому засіданні пояснила, що її прізвище " ОСОБА_9 ", але документи на підтвердження її особи відсутні.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Враховуючи, що обвинувальний акт не відповідає вимогам, встановленим п.3, п.5, п.9 ч.2 ст. 291 КПК України, а тому у відповідності до п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.
Крім того, прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження застосування обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб. Обґрунтовуючи дане клопотання прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених ст. 177, 178 КПК України, визначених під час обрання запобіжного заходу, з метою їх запобігання, а саме можливості переховуватись від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
У судовому засіданні обвинувачена та її захисник при розгляді клопотання прокурора полагались на розсуд суду.
Потерпілий ОСОБА_5 при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою просив застосувати до обвинуваченої заставу.
Представник потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлене прокурором клопотання підлягає задоволенню.
Згідно ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу
ОСОБА_7 , суд враховує наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, ч.1 ст. 177 КПК України, а також оцінює сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме: можливість переховування від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватими у скоєні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливе, а тому, суд продовжує строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 03.01.2020 року.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
За таких обставин, суд задовольняє клопотання прокурора та залишає обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 09.08.2019 судом було визначено заставу відповідно до ст.182 КПК України у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 153680 грн. Суд при продовженні строку тримання під вартою визначає суму застави у тому ж розмірі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 177, 178, 182,291, 314, 331 КПК України, суд, -
ухвалив :
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню 0003615 за обвинуваченням ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України- повернути прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.
Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити.
Міру запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_7 залишити без змін у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», та продовжити строк тримання його під вартою на 60 днів, тобто до 03.01.2020 року.
Розмір застави визначити в межах 80 прожиткових мінімумів в сумі 153680 (сто п"ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на р/р № 6674 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, код ЄДРПОУ 26281249, отримувач ТУДСА України в Харківській області, призначення платежу: застава згідно КПК по справі № 640/15793/19, н/п 1-кс/640/9971/19, ОСОБА_7 (Київський районний суд м. Харкова) до сплину терміну тримання під вартою.
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.
У разі внесення застави покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатись з місця свого проживання в м. Харкові без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/ або місця роботи;
- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити обвинуваченій, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово суддю Київського районного суду м. Харкова.
У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.
Роз`яснити ОСОБА_7 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.
Застава, не звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м.Харкова протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1