Провадження №11-кп/801/720/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0003072 за апеляційною скаргою (з доповненнями) обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_10 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Жмеринки Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого:
16.03.1994 року Ленінським районним судом міста Вінниці за ч.2 ст.229-6, ч.1 ст.81, ст.42 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки;
26.05.2000 року Ленінським районним судом міста Вінниці за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ч.3 ст.222 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з конфіскацією майна;
21.10.1998 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.229-6 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки;
19.06.2003 року Ленінським районним судом міста Вінниці за ч.3 ст.185, ч.2 ст.309, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців;
07.12.2006 роки Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки;
01.06.2007 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 6 місяців;
02.06.2009 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців;
01.12.2010 року Ленінським районним судом міста Вінниці за ч.3 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки;
25.12.2012 року Гайсинським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 6 років 1 місяць; звільнений 24.07.2017 року на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 20.07.2017 року із заміною не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі строком 7 місяців на покарання у виді громадських робіт строком 240 год;

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 6 років,

в с т а н о в и в :

22.07.2018 р. біля 13.05 год. ОСОБА_9 перебував поблизу будинку № 22 по 2-му пров. Корольова в м. Вінниці. В цей час у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. З цією метою, діючи таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання негативних наслідків, ОСОБА_9 через незачинену хвіртку зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_2 . Перебуваючи на території зазначеного домоволодіння, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, в одній з кімнат сараю ОСОБА_9 знайшов запасний ключ до вхідних дверей вищезазначеного будинку. Відчинивши вхідні двері будинку знайденим ключем, ОСОБА_9 проник всередину та, зачинивши за собою вхідні двері зсередини, почав ходити по кімнатах будинку. В одній з кімнат у дерев`яній шафі між одягом ОСОБА_9 знайшов картонну коробочку, всередині якої знаходились грошові кошти в сумі 1900 грн. Впевнившись в тому, що за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_9 здійснив крадіжку зазначених грошових коштів.
Коли ОСОБА_9 перебував у будинку, несподівано для нього, додому повернулась ОСОБА_8 , яка своїм ключем відчинила вхідні двері до будинку, зайшла всередину та пішла до кімнати туалету. Перебуваючи в туалетній кімнаті, ОСОБА_8 через незачинені двері побачила ОСОБА_9 , який виходив з кімнати у коридор. Побачивши ОСОБА_8 та не зважаючи на це, ОСОБА_9 продовжив свій злочинний намір, направлений на відкрите заволодіння та утримання майна ОСОБА_8 , почав тікати з приміщення будинку в сторону хвіртки, через яку проник на територію домоволодіння. ОСОБА_8 почала бігти за ОСОБА_9 , благаючи сусідів по допомогу. Прямуючи до воріт домоволодіння у ОСОБА_9 випав невстановлений поліетиленовий пакет. Добігши до хвіртки, ОСОБА_9 намагався її відчинити та зникнути з місця вчинення злочину, однак у зв`язку з тим, що вона виявилась зачиненою, ОСОБА_9 наздогнала ОСОБА_8 та схопила його за верхній одяг, намагаючись затримати його, однак останній вирвався, після чого переліз через ворота домоволодіння, залишивши місце вчинення злочину.
Викраденим майном ОСОБА_9 розпорядився на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 1900 грн.
В апеляційній скарзі (з доповненнями) обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції виправдати його у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження неповно та однобічно, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину не доведена доказами, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд першої інстанції в оскаржуваному вироці не мотивував чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

22.07.2018 року після затримання працівниками охорони ДСО його не було відвезено до РВ поліції, відповідно до ст.210 КК України, а відразу його повезли на місце скоєння злочину для впізнання потерпілою ОСОБА_8 .

Судом першої інстанції не було взято до уваги, що під час затримання його працівниками охорони, перебуваючи в кайданках, працівники поліції та охорони забрали з його сумки його грошові кошти в сумі 2 500 гривень та поклали до карману його штанів гроші в сумі 2 000 гривень.

Крім того, впізнання особи було проведено з істотним порушенням вимог ч.1 ст.228 КПК України, оскільки його працівниками охорони ДСО було затримано о 13:20 год., в 13:40 год. він був привезений до будинку АДРЕСА_3 , а згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками впізнання розпочато о 17:40 год. і закінчено о 17:55 год. 22.07.2019 року.

Суд першої інстанції не досліджував в судовому засіданні за яких обставин «кепка» опинилась на території місця події.

23.07.2018 року з ІТТ м. Вінниці обвинувачений направив скаргу в місцеву прокуратуру про незаконне його затримання, та неправомірні дії працівників поліції та охорони.

26.07.2018 року обвинувачений із заявою звертався до прокурора ОСОБА_10 про застосування до нього незаконних дій (нанесення тілесних ушкоджень) з боку працівників охорони ДСО.

09.11.2018 року було внесено відомості до ЄРДР (кримінальне провадження №0000218) щодо противоправних дій працівників поліції, та 30.01.2019 року прокурором ОСОБА_11 було постановлено постанову про закриття досудового розслідування, проте дане розслідування не проводилось.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2019 року скаргу обвинуваченого на постанову прокурора ОСОБА_11 задоволено та зобов`язано органи досудового розслідування внести відомості до ЄРДР за ч.2 ст.365, ч.ч.1,2 ст.372 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції, та визнати обвинуваченого невинуватим та виправдати його за недоведеністю вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції при постановленні вироку допустив неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Під час судового розгляду залишились недослідженими письмові докази а саме: виписки з картковим рахунком ОСОБА_12 , та медичне направлення на проходження МРТ, виписка з історії хвороби ОСОБА_9 .

Зазначені письмові докази підтверджують пояснення ОСОБА_12 надані в суді першої інстанції, проте, що вона дійсно 21.07.2018 року зняла кошти із свого рахунку і надала ОСОБА_9 кошти в сумі 2 500 грн. для проходження медичного обстеження, та підтверджують пояснення обвинуваченого про те, що вилучені працівником поліції у нього кошти, є тими коштами, які надала йому ОСОБА_12 .

Час і місце визначені стороною обвинувачення, як 13.05 годин час вчинення злочину, і АДРЕСА_3 місце вчинення злочину, обвинувачений ОСОБА_9 на час події знаходився в іншому місці село Зарванці Вінницького району вулиця Генетична, 30, що вбачається з вибірки з`єднань абонентського номера ОСОБА_9 .

Судом першої інстанції не надано оцінки факту незаконного затримання ОСОБА_9 . Складання протоколу, в порядку ст.208 КПК України мало місце о 16:00 годин 22.07.2019 року, до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР о 16:28 год. 22.07.2019 року.

Речові докази в кримінальному провадженні ОСОБА_9 та його захисникам не відкривались.

Вина ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині не доведена; свідки підтвердити чи спростувати винність або невинність обвинуваченого не змогли, оскільки такі обставини їм не відомі. Будь-яких письмових або речових доказів, які б викривали обвинуваченого у вчиненні злочину сторона обвинувачення надати не змогла.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_9 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 за ч.3 ст.186 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком 8 років, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, як у сфері обігу наркотичних засобів, так і корисливих злочинів (5 разів), у тому числі за вчинення умисного тяжкого корисливого злочину. Проте відбувши реальне покарання за останнім вироком, знову ж таки підбурюваний жагою до легкої наживи, вчинив нове тяжке кримінальне правопорушення проти власності.

Суд при призначенні покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі строком на 6 років не надав належної оцінки тому факту, що обвинувачений вину не визнав, шкоду потерпілій не відшкодував, жодних дій спрямованих на усунення негативних наслідків вчиненого ним злочину, не вчинив.

Крім того, поза увагою суду залишилось і те, що ОСОБА_9 будучи звільненим з місць позбавлення волі у липні 2017 року, вже у серпні цього ж року знову вчинив умисне кримінальне правопорушення в м. Жмеринка Вінницького району Вінницької області, розгляд вказаного кримінального провадження на даний час триває, в його рамках останньому було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому був змінений у зв`язку із станом здоров`я обвинуваченого в липні 2018 року, та навіть ця обставина не перешкодила ОСОБА_9 вчинити новий корисливий злочин, передбачений ч.3 ст.186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги викладені в апеляційних скаргах та заперечили проти апеляційної скарги прокурора; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу державного обвинувача та заперечив проти апеляційної скарги (з доповненнями) обвинуваченого та апеляційної скарги захисника; потерпілу ОСОБА_8 , яка заперечила проти апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, підтримала апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.3 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину повторно, а також з проникненням у житло за обставин встановлених судом першої інстанції є вірною, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочині повністю доведена сукупністю зібраних і ретельно перевірених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою та відображають дійсний перебіг досліджуваної події.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_9 були дотримані.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_9 суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 за ч.3 ст.186 КК України, а саме у викраденні у потерпілої ОСОБА_8 грошових коштів з будинку підтверджується показами: потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
Крім того, вина ОСОБА_9 за ч.3 ст.186 КК України підтверджується письмовими доказами, зокрема:
- протоколом затримання ОСОБА_9 від 22.07.2018 р., згідно з яким у останнього виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 2000 грн. банкнотами номіналом по 100, 200 та 500 грн. (т.1 а.с.22-24);
- протоколом огляду місця події від 22.07.2018 р., відповідно до якого оглянуто територію домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 , зафіксовано обстановку в ньому, виявлено та вилучено: картонну коробку, кепку чорного кольору, змив з поверхні дверної ручки (т.1 а.с.79-80);
- висновком експерта №254 від 13.09.2018 р., згідно з яким зразок запаху відібраний 23.08.2018 р. у ОСОБА_9 співпадає зі слідом одорологічного походження вилученого під час ОМП 22.07.2018 р. з середини кепки чорного кольору (т.1. а.с.124-134);
- висновком експерта №643 від 17.09.2018 р., відповідно до якого генетичні ознаки клітин, виявлених на поверхні картонної коробки та на змиві з поверхні рукоятки замка є змішаними, збігаються між собою, містять генетичні ознаки двох невстановлених осіб жіночої генетичної статі і не містять генетичні ознаки зразку букального епітелію ОСОБА_9 (т.1 а.с.142-154);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.09.2018 р., згідно з яким потерпіла ОСОБА_8 розповіла та показала на місці, яким чином відносно неї було вчинено злочин, де у будинку вона виявила незнайомого їй чоловіка, куди він вийшов, де у нього випав пакет та кепка, де чоловік перестрибнув через хвіртку , із додатком до протоколу проведення слідчого експерименту з ОСОБА_8 (т.1 а.с.156-158);
- довідкою про опрацювання номерної інформації, згідно з якою надано тип з`єднання, дату, час та тривалість, адреси базових станцій, в межах азимутів яких фіксувався абонент № НОМЕР_1 (т.2 а.с.37).
Усі вищенаведені докази в своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 щодо недоведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні даного злочину.
Колегія суддів враховує, що потерпіла ОСОБА_8 як на досудовому слідстві так і в суді першої інстанції впізнала ОСОБА_9 як особу, яка вчинила відносно неї злочин, повідомивши суду, за якими саме ознаками вона здійснила впізнання. Слід зазначити що досліджувана судом подія мала місце біля 13:05 год., тобто в день потерпіла знаходячись з обвинуваченим на близькій відстані, намагалась затримати його, схопивши за одяг, перешкоджаючі його втечі з місця події, обставин, які б завадили їй побачити обвинуваченого не встановлено, тому за наявності інших зібраних по даному кримінальному провадженні доказів які узгоджуються з показаннями потерпілої щодо перебігу події злочину сумнівів у достовірності показів потерпілої ОСОБА_8 не має.
В ході проведення огляду місця події домоволодіння ОСОБА_8 було виявлено та вилучено картонну коробку, кепку чорного кольору (дану кепку бачив у кущах свідок ОСОБА_13 ), змив з поверхні дверної ручки. Під час досудового розслідування було проведено судово-одорологічну експертизу, згідно з висновком якої від 13.09.2018 р. за №254 зразок запаху відібраний 23.08.2018 р. у ОСОБА_9 співпадає зі слідом одорологічного походження вилученого під час ОМП 22.07.2018 р. з середини кепки чорного кольору (т.1. а.с.124-134), і даний доказ спростовує доводи обвинуваченого про відсутність його на місці події.
Під час досудового розслідування було проведено аналіз з`єднань абонента № НОМЕР_1 , згідно з яким абонент, що користувався зазначеним номером, на час вчинення злочину перебував неподалік домоволодіння потерпілої. З матеріалів кримінального провадження випливає, що мобільний телефон із зазначеним абонентським номером було вилучено саме у ОСОБА_9 . Обвинувачений ОСОБА_9 в суді першої інстанції на питання прокурора не зміг пояснити, яким чином телефон із зазначеним абонентським номером було зафіксовано неподалік місця вчинення злочину.
З протоколу затримання ОСОБА_9 вбачається, що у останнього було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 2000 грн. Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі посилається на ту обставину, що зазначені кошти в автомобілі йому поклав у кишеню працівник поліції. Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 повідомила, що напередодні вона дала ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 2500 грн. у зв`язку з проходженням ним лікування і його направленням для проведення МРТ в м. Вінниці. Таким чином, між показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 наявні розбіжності щодо джерела походження виявлених у ОСОБА_9 під час його затримання грошових коштів, і дані обставини не спростовують висновки суду що зазначеними грошовими коштами обвинувачений заволодів вчиняючи злочин в домоволодінні потерпілої ОСОБА_8 .
Обвинувачений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі посилався на ту обставину, що до нього працівниками поліції було застосовано недозволені методи досудового розслідування, по даному факту відкрито кримінальне провадження та проводиться перевірка, після прийняття відповідного рішення обвинувачений вправі звернутися до суду, в порядку ст.459 КПК України.
Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_9 за ч.3 ст.186 КК України у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та узгоджується з роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_9 ч.3 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком 6 років враховував тяжкість вчиненого злочину, особу винного, який будучи неодноразово судимим на шлях виправлення не став та в період не знятої і не погашеної судимості вчинив новий умисний тяжкий злочин, вину у скоєному не визнав, не розкаявся, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання не встановлено, з даним видом та мірою покарання і погоджується колегія суддів, вважає його достатнім для запобігання вчиненню ним нових злочинів, а доводи прокурора про м`якість призначеного покарання обвинуваченому є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну оскаржуваного вироку колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, а призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання законним та справедливим.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу (з доповненнями) обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2019 року щодо ОСОБА_9 за ч.3 ст.186 КК України залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підпис)

Згідно з оригіналом