Провадження № 1-кп/127/1716/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені 16 червня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000215 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Вінниці, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 369 ч. 2 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 369 ч. 2 ст. 190 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просив суд постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування дотримані вимоги КПК України, підстав для закриття та повернення обвинувального акту не вбачає. В судове засідання просив викликати обвинуваченого, потерпілого та свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування.
Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтримали раніше подане клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав зазначених в клопотанні.
Потерпілий ОСОБА_6 у підготовче судове засідання не з`явився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (т. №2 а.с. 26).
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Вимоги до обвинувального акту визначені ст. 291 КПК України, а їх недотримання прокурором є безумовним порушенням права обвинуваченого на захист.
У відповідності до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Так, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Не вдаючись до аналізу доказів у справі, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та не вирішуючи питань, що притаманні для судового розгляду, суд дослідивши обвинувальний акт, вважає, що він не відповідає вимогам закону, а призначення судового розгляду за ним буде грубим порушенням права обвинуваченого на захист.
Так, відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Частиною 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.
Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення щодо особи унеможливлює якісний і повний її захист.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.
Разом з цим, ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.
Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.
Адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
При цьому, за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.
З аналізу цих вимог кримінального процесуального закону, формулювання обвинувачення, яке зазначається в обвинувальному акті повинно містити місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини і мотиви кримінального правопорушення, а також вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
В обвинувальному акті вказано про те, що органом досудового розслідування встановлено (а.с.2-4) та після цього зазначено наступне: «Своїми діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України, тобто підбурювання до закінченого замаху на надання службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб.».
Таким чином, після викладу фактичних обставин справи зазначена правова кваліфікація злочину ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України (а.с. 4), а потім в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не зазначено формулювання обвинувачення.
Далі по тексту обвинувального акту після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення (а.с. 4-6) зазначено наступне: «Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене за попередньою змовою групою осіб.».
Таким чином, після викладу фактичних обставин справи зазначена правова кваліфікація злочину: ч. 2 ст. 190 КК України (а.с. 6), а потім в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не зазначено формулювання обвинувачення.
З обвинувального акту вбачається, що формулювання обвинувачення фактично зведено до посилання на правову кваліфікацію кримінального правопорушення без зазначення доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, фактів, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Зазначене не дає змоги суду зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичним формулюванням.
Такі суперечності, на думку суду, позбавляють суд можливості роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення у відповідності до вимог ст. 348 КПК України.
Таким чином, відсутність належного викладення формулювання конкретного обвинувачення в обвинувальному акті, може істотно вплинути на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд та порушення права на захист обвинуваченого.
Недотримання вказаних вимог закону при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження, зокрема принципу верховенства права та законності, які застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; а також виключає можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення та роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.
Відповідно до ст. 337 КПК України, суд не вправі, за результатами судового розгляду, змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого, а також, не вправі за власною ініціативою в будь-який спосіб поставити питання про таку зміну обвинувачення. Недодержання судом зазначених вимог кримінально-процесуального закону, є порушенням права на захист.
З огляду на викладене суд вважає, що наведені істотні порушення вимог КПК України свідчать про невідповідність направленого обвинувального акту вимогам кримінально-процесуального закону та унеможливлюють призначення судового розгляду, у зв`язку з чим, вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Крім того, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити дату та місце його складення та затвердження.
Разом з тим, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 вказаним вимогам закону не відповідає, оскільки в обвинувальному акті не зазначено точного місяця його складення та затвердження.
Відсутність даних щодо місця затвердження та складання обвинувального акту є безумовним порушенням вимог КПК щодо змісту обвинувального акту.
Окрім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення.
Згідно доданого до обвинувального акту, відносно ОСОБА_4 , реєстру матеріалів досудового розслідування, встановлено, що в розділі № І «Проведені в ході досудового розслідування процесуальної дії:» порядковому номері 1 «Реєстрація кримінального правопорушення у Єдиному реєстрі досудових розслідувань», не зазначено часу проведення даної процесуальної дії (а.с. 8).
У зв`язку з чим, судом встановлено, що при складанні слідчим реєстру матеріалів досудового розслідування, не дотримано вимог п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України.
В частині посилань сторони захисту про повернення обвинувального акту з тих підстав, що під час проведення досудового розслідування, на думку сторони захисту, було порушено норми кримінального процесуального права, суд відкидає з огляду на те, що діючий Кримінальний процесуальний кодекс України не уповноважує суд на стадії підготовчого судового засідання давати оцінку (правильності) належності та допустимості доказів, які було зібрано органами досудового розслідування під час проведення процесуальних (слідчих) дій, так як позбавлений можливості дійти до такого висновку об`єктивно, без дослідження доказів кримінального провадження.
Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України у зв`язку з чим обвинувальний акт та додані до нього матеріли підлягають поверненню прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України для усунення допущених недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 291, 369, 370, 372 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 369 ч. 2 ст. 190 КК України, відомості про яке внесені 16 червня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000215, повернути прокурору Вінницької області, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя: