КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2056/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року,-
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , погоджене прокурором прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та накладено арешт нанерухоме майно (земельні ділянки), які є предметами договорів іпотеки та передавалася позичальниками та/або його поручителями для забезпечення зобов`язань за укладеними іпотечними договорами ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» (, МФО 319111; юридична адреса: 08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с.Петропавлівська Борщагівка, вул. Леніна, 2-В), в тому числі і на земельні ділянки за кадастровими номерами: :01:001:0462; :01:001:0461, які перебувають на праві приватної власності ОСОБА_7 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), із забороною розпорядження та відчуження майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, власник майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що договори дарування земельних ділянок ніким не оспорювалися та в судовому порядку не визнавалися недійсними і є чинними на даний час. Стверджує про відсутність доказів причетності власника майна до ПАТ «Радикал Банк» та ТОВ «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс», оскільки останній договорів іпотеки не укладав, не є позичальником або поручителем.

Також апелянт вказує на невідповідність арештованих земельних ділянок вимогам ст. 98 КПК України. Зазначає, що жодній особі у даному кримінальному провадженні про підозру не повідомлено. Додає про відсутність у клопотанні слідчого правової підстави для накладення арешту на майно.

Крім того, власник майна зазначає про відсутність доказів розміру можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації, можливого розміру шкоди, цивільного позову. Зауважує про порушення слідчим суддею вимог ст. 172 КПК України.

У підсумку апелянт звертає увагу суду на те, що з ним жодного разу не проводились слідчі дії та він слідчим не допитувався. Стверджує про невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України.

Одночасно автор апеляційної скарги ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. В обґрунтування причин пропуску строку апелянт вказує, що ухвала постановлена без виклику у судове засідання власника майна, про її наявність апелянту стало відомо 11.03.2019 року. Апеляційна скарга подана до суду 12.03.2019.
Заслухавши доповідь судді, позицію власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга власника майна задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власник майна участіу судовому засіданні не приймав, про наявність оскаржуваного судового рішення апелянту стало відомо 11.03.2019 року, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання апелянта щодо поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав, наведених у ньому, підлягає задоволенню, оскільки цей строк пропущений з поважних причин.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні прокуратури міста Києва перебувають матеріали кримінального провадження № 0000134, відомості про яке 31.01.2013 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 209, ст. 356, ч. 1 ст. 367 КК України.

Слідчий в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , звернувся доГолосіївськогорайонного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно (земельні ділянки), які є предметами договорів іпотеки та передавалася позичальниками та/або його поручителями для забезпечення зобов`язань за укладеними іпотечними договорами ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» (, МФО 319111; юридична адреса: 08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с.Петропавлівська Борщагівка, вул. Леніна, 2-В), в тому числі і на земельні ділянки за кадастровими номерами: :01:001:0462; :01:001:0461, які перебувають на праві приватної власності ОСОБА_7 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), яке ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Посилання автора апеляційної скарги на невідповідність арештованого майна критеріям визначеним ст. 98 КПК України, слід визнати непереконливими, оскільки згідно доданих до клопотання матеріалів, а саме постанови про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів від 06.08.2018, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовими доказами (а.с. 66-73 т. 1).
Посилання власника майна на ті обставини, що орган досудового розслідування не довів його причетності до ПАТ «Радикал Банк» та ТОВ «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс», оскільки останній договорів іпотеки не укладав, не є позичальником або поручителем, не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання, оскільки положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України не вимагають наявності обгрунтованої підозри щодо особи на відміну від пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 170 КПК України, проте такої мети, яка передбачена пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 170 КПК України у клопотанні не зазначено. З цих же підстав не заслуговують на увагу і посилання апелянта на відсутність доказів розміру можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації, можливого розміру шкоди та цивільного позову.

Твердження апелянта про те, що жодній особі не повідомлено про підозру, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки увипадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, що мало місце у даному випадку.

Посилання апелянта наневідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України та відсутність правової підстави для накладення арешту на майно, є непереконливими, оскільки клопотання містить підстави і мету арешту, обгрунтування необхідності арешту майна, перелік і види майна, що належить арештувати.

Посилання автора апеляційної скарги на те, що договори дарування земельних ділянок ніким не оспорювалися та в судовому порядку не визнавалися недійсними і є чинними на даний час, не є визначеною законом самостійною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на положення ст. 173 КПК України. З цих же підстав не заслуговують на увагу і твердження власника майна про те, що з ним не проводились слідчі дії та він слідчим не допитувався, з урахуванням стадії кримінального провадження.

Посилання апелянта на те, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна, є необгрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, що мало місце в даному випадку.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити власнику майна ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт нанерухоме майно (земельні ділянки), які є предметами договорів іпотеки та передавалася позичальниками та/або його поручителями для забезпечення зобов`язань за укладеними іпотечними договорами ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» (, МФО 319111; юридична адреса: 08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с.Петропавлівська Борщагівка, вул. Леніна, 2-В), в тому числі і на земельні ділянки за кадастровими номерами: :01:001:0462; :01:001:0461, які перебувають на праві приватної власності ОСОБА_7 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), із забороною розпорядження та відчуження майна, залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ ________________________ _______________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4