Постанова
іменем України
24 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 548/1909/17

провадження № 51-260км19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Полтавського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000495, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 31 січня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, а на підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Вироком Полтавського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК скасовано, ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК до трьох років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 309 КК до двох років позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він на початку серпня 2017 року вдень (точної дати і часу в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи на полі поблизу м. Миргороду Полтавської області, без передбаченого законом дозволу, за допомогою металошукача шляхом знахідки придбав: два пістолета «RОНМ RG 88», що є вогнепальною зброєю, яку видаленням перетинки каналу ствола самостійним способом було перероблено з газового пістолета «RОНМ RG 88» (серійні номери, відповідно, « НОМЕР_1 » та «0530454») калібру 9 мм, придатною для проведення пострілів штатними стартовими патронами калібру 9 мм, комбінованим зарядом, шляхом роздільного спорядження із снарядом до 7,2 мм та іншими патронами з аналогічними розмірними характеристиками, споряджених різними видами метальних зарядів; десять патронів два патрони, які є нестандартними бойовими припасами калібру 9 мм, споряджені саморобним способом з використанням гумової кулі «несмертельної дії» калібру 9 мм і частин гільз із капсулями гвинтів очного патрона калібру 223.Rem, та придатні для стрільби; два патрони, які є нестандартними бойовими припасами калібру 9 мм, споряджені самостійним способом з використанням металевих куль та гільз з капсулями пістолетних патронів калібру 9 мм РА, та придатні для стрільби; шість патронів, які є нестандартними бойовими припасами калібру 9 мм, споряджені самостійним способом з використанням гільз з капсулями та кулями пістолетних патронів калібру 9 мм РА, та придатні для стрільби.
Один пістолет «RОНМ RG 88» з патронами ОСОБА_6 без передбаченого законом дозволу залишив незаконно зберігати та носити при собі в своєму автомобілі «ВМW 525», д.н.з. НОМЕР_2 , а інший пістолет «RОНМ RG 88» незаконно зберігав у спальній кімнаті будинку за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до їх виявлення та вилучення 19 жовтня 2017 року з 15-ої год 00 хв до 16-ої год 50 хв та з 17-ої год 10 хв до 18-ої год 35 хв працівниками Хорольського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області в ході проведення обшуку в указаних автомобілі «ВМW 525» та будинкуОСОБА_6 .

Крім того, на початку вересня 2017 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , перебуваючи на полі поблизу м. Миргороду Полтавської області, знайшов металеву коробку, в якій знаходились полімерні пакети з психотропними речовинами: амфетаміном, метамфетаміном і наркотичним засобом канабісом, переніс коробку з цими психотропними речовинами і наркотичним засобом до свого автомобіля «ВМW 525», яку незаконно залишив зберігати для подальшого особистого вживання без мети збуту та яка постійно незаконно знаходилась в автомобілі під час пересування у ньому останнім.
Він же у жовтні 2017 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено) на своєму подвір`ї будинку за вказаною вище адресою зрізав одну вирощену рослину коноплі, яку переніс до приміщення свого гаража та незаконно залишив зберігати для особистого вживання шляхом куріння, без мети збуту.
19 жовтня 2017 в період з 15-ої год 00 хв до 16-ої год 50 хв в ході проведення обшуку в автомобілі «ВМW 525», яким користується ОСОБА_6 , працівниками Хорольського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області було виявлено та вилучено: три пакети з порошкоподібною речовиною, в якій виявлено метамфетамін та амфетамін, які відносяться до психотропних речовин, загальною масою відповідно 0,1396 г і 0,0011 г; один пакет з порошкоподібною речовиною, яка містить амфетамін, який відноситься до психотропних речовин, масою в перерахунку на амфетамін-основу 2,010 г; наркотичні засоби: один пакет з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом масою 3,284 г, одну рослину із стеблами з листям та верхівками рослини, які містять тетрагідроканабінол і є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, масою 2291,62 г.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить вирок апеляційного суду щодо нього змінити, пом`якшити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК. На думку засудженого, при призначенні покарання апеляційним судом не було враховано те, що він, працюючи неофіційно, має постійний дохід і регулярно сплачує аліменти на утримання малолітнього сина, щиро розкаявся, позитивно характеризувався за місцем проживання, раніше не був судимий, має захворювання серця.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу необґрунтованою та просив залишити її без задоволення.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
При цьому згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі засудженим не оспорюються та не заперечуються.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про суворість призначеного йому покарання внаслідок незастосування апеляційним судом положень ст. 75 КК є безпідставними.

Вказані доводи за своїм змістом стосуються питання призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Статтями 50і 65 КК передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Переглядаючи в апеляційному порядку вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою із доповненням прокурора, який просив із підстави невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості у зв`язку із безпідставним звільненням від відбування покарання з випробуванням вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати й ухвалити новий вирок, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК не може бути визнане необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, апеляційний суд, дотримуючись вимог ст. 420 КПК, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання в зв`язку з неправильним його звільненням від відбування покарання, та призначив йому покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК без застосування ст. ст. 75, 76 КК.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно зі ст. 12 КК віднесено до злочинів середньої тяжкості та тяжких, особу винного, котрий раніше не судимий, вину визнав, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину, відсутність заборгованості за аліментами.

Водночас суд апеляційної інстанції зважив на індивідуальний ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 діянь відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК, що визначається характером та ступенем суспільної небезпеки злочинів виходячи з конкретних обставин їх вчинення, зазначивши, що місцевий суд не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_6 незаконно придбав, зберігав і перевозив психотропні речовини та наркотичні засоби без мети збуту у великих розмірах, а також вчинив злочин у сфері незаконного поводження зі зброєю та бойовими припасами, тобто вчинив злочини, що становлять підвищену суспільну небезпеку.

За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим.
Призначене апеляційним судом ОСОБА_6 покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50і 65 КК, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.
А тому для пом`якшення ОСОБА_6 покарання чи застосування положень ст. 75 КК, на думку колегії суддів, підстав немає.
Вирок апеляційного суду належним чином мотивовано та відповідає вимогам ст. ст. 370 і 420 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.
Враховуючи зазначене, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441442 КПК України, Суд

у х в а л и в:
Вирок Полтавського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3