пр. № 1-кп/759/1140/19
ун. № 759/8758/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві підготовче судове засідання по кримінальному провадженню № 0001579 від 28 лютого 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 4 ст. 296 КК України;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Великий Крупіль, Згурівського району Київської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 ,

за ч. 2 ст. 296 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_8 , захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , підозрюваних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

З Київської місцевої прокуратури № 8 надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 296 КК України; ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених за ч. 2 ст. 296 КК України.

Прокурор, якого підтримали захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , їх підзахисні та підозрювані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вважав можливим призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України. Суду пояснив, що в диспозиції статті 296 КК України зазначені особлива зухвалість чи винятковий цинізм як елементи складу злочину, через сполучник «чи», тому в обвинувальному акті було зазначено так само. В чому полягає винятковий цинізм не пояснив, вказавши, що все зазначено в обвинувальному акті.

Захисник ОСОБА_9 та його підзахисний вважали, що обвинувальний акт підлягає поверненню, оскільки обвинувачення викладено не чітко, а саме особлива зухвалість та винятковий цинізм як елементи складу злочину зазначені через сполучник «чи», при цьому не розкрито, в чому полягає винятковий цинізм, що порушує сторону захисту права знати, в чому саме обвинувачується особа та права на захист від цього обвинувачення. Також не вказано, що потерпілий також наніс тілесні ушкодження.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд прийшов до наступного.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. В свою чергу, він повинен відповідати вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, яка передбачає вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим та прокурором.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України, особа стає обвинуваченим (підсудним) тоді, коли обвинувальний акт щодо якої, переданий до суду саме в порядку, передбаченому статтею 291 КПК України.

Натомість відповідно до ч. 2 ст. 314 КПК України вказаний перелік відомостей повинен бути перевірений судом при підготовчому судовому засіданні з точки зору можливості призначення судового розгляду. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Так, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Разом з тим, зі змісту даного обвинувального акту вбачається, що формулювання обвинувачення, як за частиною 2, так і за частиною 4 статті 296 КК України, є нечітким, оскільки не конкретизовано, чим саме супроводжувалось грубе порушення громадського порядку, а саме зазначено особливою зухвалістю, винятковим цинізмом через сполучник «чи».

Крім того, у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не зазначено про супроводження хуліганства особливою зухвалістю чи винятковим цинізмомта в чому саме полягає «особлива зухвалість», або «винятковий цинізм», що є основними і обов`язковими показниками грубого порушення громадського порядку, що відрізняє хуліганство як кримінальне правопорушення від хуліганства як адміністративне правопорушення.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного суду України, від 22.12.2006 року, № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», викладених в п. 5 постанови, за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла. Хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та ін.

Така неконкретність обвинувачення перешкоджає реалізації підозрюваними передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення їх обвинувачують. При цьому зі ст. 42 КПК України, вбачається, що права, які має обвинувачений, значно більші за обсягом, ніж права, які має підозрюваний.

З п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року № 8, вбачається, що суди повинні вимагати від органу досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчинені кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення. Обвинувачення, яке викладено не конкретно, позбавляє сторону належного захисту від такого обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 347 та ч. 1 ст. 348 КПК України, судовий розгляд починається з оголошення прокурором викладу обвинувального акта, після чого головуючий, встановивши особу обвинуваченого, повинен роз`яснити йому суть обвинувачення.
Оскільки у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення взагалі не зазначено про супроводження хуліганства особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, а в формулюванні обвинувачення не конкретизовано обвинувачення в частині викладу об`єктивної сторони злочину, а саме основні і обов`язкові показники грубого порушення громадського порядку: особлива зухвалість та (або) винятковий цинізм та не пред`явлено обвинувачення, в якому конкретно було б зазначено, який саме показник грубого порушення громадського порядку сторона обвинувачення має на увазі як доведений, тому не тільки порушено право на захист неконкретним обвинуваченням, але й суд позбавлений можливості роз`яснити обвинувачення в цій частині.
За таких обставин обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених порушень.

Доводи захисника ОСОБА_9 про не зазначення в обвинувальному акті нанесення тілесних ушкоджень також потерпілим, не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, зазначаються стороною обвинувачення у тому обсязі, наскільки вони відомі слідчому.

На підставі п. 3(а) ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись ст. ст. 2, 3, 42, 291, 293, 314, 372, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001579 від 28 лютого 2019 року, затверджений прокурором 05 липня 2019 року, повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 8, оскільки він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Зобов`язати прокурора, який затвердив обвинувальний акт, усунути виявлені в обвинувальному акті та вказані в мотивувальній частині ухвали, недоліки в розумний строк.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Святошинський районний суд міста Києва.

Суддя ОСОБА_1