Номер провадження: 11-кп/813/1552/19
Номер справи місцевого суду: 523/5126/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10.09.2019 року, якою відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Красноуральська, Свердловської області РФ, громадянина України, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого:

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду від 10 вересня 2019 року було повернуто обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000932, внесеному до ЄРДР 12.02.2016 року для усунення в розумні строки виявленні судом порушення вимог КПК України.
Відповідно до ухвали суду 1-ої інстанції при складенні й погодженні наданого на розгляд суду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 , ані слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , ані прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_11 вимоги КПК України дотримані не були, оскільки викладені у розглядуваному обвинувальному акті фактичні обставини і формулювання обвинувачення містять посилання на висновки судово-медичної експертизи з визначення ступені тяжкості отриманих потерпілим ОСОБА_12 тілесних ушкоджень (№469 від 22.03.2016 року), на висновки транспортно-трасологічної (№664/665 від 31.05.2016 року) та автотехнічної експертизи обставин події (№4560 від 21.12.2016 року), які є в розпорядженні органу досудового розслідування та які ще до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкривають сутність означених доказів обвинувачення, що суперечить положенням ч.ч.2, 4 ст.291 КПК України, відповідно, та у свою чергу свідчить про порушення принципів неупередженості суду і безпосередності дослідження ним доказів, що за переконанням суду, є неприпустимим.
Разом із тим, викладені обставини, а саме розкриття стороною обвинувачення сутності наведених вище доказів до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактичне ставить ще на стадії підготовчого провадження сторону захисту у нерівноправне в зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 ст.7 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.
Обставини невідповідності обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 вимогам ч.ч.2, 4 ст.291 КПК України, у контексті приписів ст.ст.2, 7-9, 22-23, 110, 283 цього ж Кодексу, за своєю сукупністю, визнаються судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які фактично нівелюють принципи безсторонності та неупередженості суду, безпосередності дослідження ним під час судового розгляду кримінального провадження по суті доказів сторін, принципів рівноправності та змагальності сторін, що унеможливлюють призначення до судового розгляду означеного обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, а відтак єдиним можливим й законним судовим рішенням, уявляється повернення зазначеного акту прокурору Одеської області, із задоволенням клопотання захисника ОСОБА_9 .

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 зазначила, що вважає ухвалу суду незаконною, такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України з наступних підстав:
- згідно з ч. 6 ст. 34 КПК України, суд, якому направлено кримінальне провадження з іншого суду розпочинає судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання незалежно від стадії, на якій в іншому суді виникли обставини;
- дане кримінальне провадження тривалий час розглядалось у цьому ж Суворовському районному суді м. Одеси, але іншим суддею, яким вже проводилось підготовче судове засідання та вказаний обвинувальний акт з додатками вже призначено до судового розгляду;
- відповідно до ст. 347 КПК України судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акту, якщо учасники судового провадження не заявили клопотання про оголошення обвинувального акту в повному обсязі;
- повернення обвинувального акту по формальним, та надуманим підставам призводить лише до затягування кримінального провадження та йде у розріз з загальними засадами кримінального провадження.
Посилаючись на такі доводи, прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 просить ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10.09.2019 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_9 заперечував проти вимог прокурора та просив відмовити у їх задоволенні та залишити ухвалу суду без змін, натомість прокурор ОСОБА_6 підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про наступне. Мотиви суду.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до припису п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Окрім того, у відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України суд, відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що у ньому міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК України.

Разом з тим, зі змісту обвинувального акту вбачається, що викладені фактичні обставини і формулювання обвинувачення містять посилання на висновки судово-медичної експертизи з визначення ступені тяжкості отриманих потерпілим ОСОБА_12 тілесних ушкоджень (№469 від 22.03.2016 року), на висновки транспортно-трасологічної (№664/665 від 31.05.2016 року) та автотехнічної експертизи обставин події (№4560 від 21.12.2016 року), які є в розпорядженні органу досудового розслідування та які ще до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкривають сутність означених доказів обвинувачення, що суперечить положенням ч.ч.2, 4 ст.291 КПК України (а.к.п. 2-5).

Встановлені обставини суперечать принципам верховенства права й неупередженості суду, безпосередності дослідження ним доказів, що закріплено у ст.ст.7, 8, 22, 23 КПК України та практиці Апеляційного суду Одеської області, викладеній в ухвалах від 26.04.2017, 20.09.2018, 09.10.2018 року у провадженнях №№11-кп/785/332/17, 11-кп/785/965/18, 11-кп/785/863/18, відповідно.

Разом із тим, викладені обставини, а саме розкриття стороною обвинувачення сутності наведених вище доказів до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактичне ставить ще на стадії підготовчого провадження сторону захисту у нерівноправне в зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 ст. 7 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.

Колегія суддів вважає також, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність недоліків обвинувального акту, оскільки розкриття стороною обвинувачення сутності наведених вище доказів до початку судового розгляду кримінального провадження по суті є неприпустимим та суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Окрім того, Суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції правильно встановив факт невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та, на виконання положень ст. 314 КПК України, обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору, а доводи прокурора у апеляційній скарзі є безпідставними.

Наведене порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, під час судового розгляду будуть перешкоджати розгляду обвинувального акту по суті та унеможливлять, за результатами такого судового розгляду, ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9 КПК України, апеляційний суд визнає вказане порушення істотним.

Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
Таким чином, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, судове рішення є законним і справедливим, тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 291, 314, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10.09.2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,повернуто прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України, залишити без змін.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4