Справа № 169/213/19
Провадження № 1-кп/169/65/19
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судового засідання кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя: АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, фізичної особи -підприємця, одруженого, несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 297 КК України, з угодою про визнання винуватості,-

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи фізичною особою - підприємцем, здійснюючи господарську діяльність по виготовленню та встановленню пам`ятників, керуючись корисливим мотивом, пов`язаним із вирішенням особистих фінансових питань, з метою незаконного заволодіння предметом, що знаходиться на могилі, скориставшись необізнаністю у своїх протиправних намірах знайомих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , 24 грудня 2018 року попросив останніх демонтувати і привезти йому до офісу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше виготовлену ним надгробну стелу, встановлену на могилі ОСОБА_8 на території Осьмиговицького кладовища в с. Осьмиговичі Турійського району Волинської області. Того ж дня, о 12.00 год, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи необізнаними в злочинних намірах ОСОБА_5 , на його прохання, знаходячись на території Осьмиговицького кладовища в с. Осьмиговичі Турійського району Волинської області, демонтували з могили померлого ОСОБА_8 надгробну стелу із зображенням останнього, після чого завезли її до офісу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де безоплатно передали приватному підприємцю ОСОБА_5 . Таким чином, ОСОБА_5 , будучи виконавцем злочину, передбаченого частиною третьою статті 297 КК України, використовуючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які в цьому випадку згідно із законом не підлягають кримінальній відповідальності, вчинив наругу над могилою померлого ОСОБА_8 , тобто незаконно заволодів предметом, що знаходиться на могилі, а саме, надгробною стелою із зображенням померлого, заподіявши при цьому майнову шкоду внукові померлого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на суму 2 000 грн, який був замовником вищевказаного пам`ятника та сплатив за його виготовлення і встановлення відповідну суму в повному обсязі.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними діями, що виразилися у нарузі над могилою незаконному заволодінні предметами, що знаходяться на могилі, вчиненими з корисливих мотивів, вчинив злочин, передбачений частиною третьою статті 297 КК України.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 19 лютого 2019 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 297 КК України.

21 лютого 2019 року між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Турійського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_4 , у вказаному кримінальному провадженні на підставі статей 468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, за змістом якої підозрюваний ОСОБА_5 повністю визнає свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 297 КК України, сторони узгодили, що покарання підозрюваному ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 297 КК України, призначається у виді позбавленя волі на строк чотири роки зі звільненням його на підставі статті 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладенням на нього виконання обов`язків, передбачених статтею 76 КК України; підозрюваний ОСОБА_5 погоджується з таким видом і мірою покарання.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.

Слідчим 21 лютого 2019 року складено обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , який тоді ж затверджено прокурором та надіслано до суду разом із угодою.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону, суд дійшов висновку, що угода може бути затверджена з таких мотивів.

Згідно з пунктом першим частини третьої статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу.

Відповідно до положень частин другої, четвертої статті 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Частиною п`ятою статті 469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до частини четвертої статті 12 КК України є тяжким злочином, правову кваліфікацію кримінального правопорушення органами досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_5 про підозру, потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_9 надав письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості, узгоджена сторонами міра покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки передбачена санкцією частини третьої статті 297 КК України, відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням цілком узгоджується з положеннями статті 75 КК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам статті 472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Вимоги пункту дев`ятого частини другої статті 52 КПК України щодо обов`язкової участі захисника у разі укладення угоди про визнання винуватості дотримані.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені пунктом першим частини четвертої статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені частиною другою статті 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, яке буде йому призначено у разі затвердження угоди судом.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим відсутні чи останній немає можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом встановлено не було, що не заперечував у судовому засіданні і обвинувачений ОСОБА_5 .

Умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про наявність в цьому випадку передбачених законом підстав для затвердження угоди і призначення обвинуваченому ОСОБА_5 узгодженого сторонами покарання.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 314, 370, 374, 472-475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 21 лютого 2019 року між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Турійського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_4 .

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 297 КК України.

Призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази, а саме, надгробну стелу із зображенням померлого ОСОБА_8 , яка знаходиться на зберіганні у ОСОБА_9 , - залишити у користуванні останнього.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий