ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1460/19 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 641/653/17
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, офіційно непрацюючого, неодруженого, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 8500 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000грн. та витрати на правову допомогу сумі 4000 грн., в іншій частині позову щодо моральної шкоди відмовлено.
Як вбачається з вироку, 10 січня 2017 року, приблизно о 15 годині 25 хвилин ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «Міцубісі-Галант», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по пр. Льва Ландау в м. Харкові зі сторони вул. Краснодарської в напрямку пр. Героїв Сталінграду зі швидкістю 40 км/год.
Під час руху по вказаному проспекту, в районі будинку № 149, ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:
- п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшувати швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека» та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину справа наліво по нерегульованому пішохідному переходу.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 61-А/17 від 27.01.2017р., ОСОБА_9 спричинено середньої ступеню тяжкості тілесне ушкодження по критерію тривалості розладу здоров`я, а саме: закритий дрібноосколковий перелом дистального метадіафіза правого стегна, внутрішнього виростка правої великогомілкової кістки, голівки правої малогомілкової кістки.
Порушення п. 18.1 Правил дорожнього руху України ОСОБА_8 , які згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 51/17 від 25.01.2017р., знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, які виразилися в тому, що він, керуючи автомобілем «Міцубісі-Галант», проявив неуважність, і наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, своєчасно не зменшив швидкість і не зупинив керований автомобіль та не надав дороги пішоходу ОСОБА_9 , яка в цей час переходила проїзну частину по пішохідному переходу справа наліво, внаслідок чого допустив наїзд на неї, що спричинило вищевказані наслідки.
В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
В обґрунтування свого апеляційного прохання потерпіла послалася на те, що ОСОБА_8 скоїв грубе порушення правил дорожнього руху, а саме наїзд на пішохода на пішохідному переході, а тому незастосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є незаконним, оскільки за встановлених обставин, що визнані судом доведеними, звільняти водія від позбавлення водійських прав на певний строк у суду не було законних підстав.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року вирокКомінтернівського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, потерпілу, яка просила задовольнити свою апеляційну скаргу, а також заперечення обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок законним і обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга потерпілої в частині призначення додаткового покарання підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Фактичні обставини злочину і кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.
Разом з тим, обґрунтовано обравши обвинуваченому ОСОБА_8 вид основного покарання - штраф, призначивши достатнє основне покарання за ч.1 ст.286 КК України, суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без призначення додаткового покарання за ч.1 ст.286 КК України, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого в наслідок м`якості, у зв`язку з чим вирок в цій частині підлягає скасуванню, так як судом не враховані в повному обсязі вимоги ст.ст. 50 та 65 КК України.
Суд, обґрунтовуючи призначення основного покарання у виді штрафу у вироку послався на обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди потерпілій, на відсутність обставин, які обтяжують покарання і відомості що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, за місцем мешкання характеризується позитивно.
При вирішенні питання щодо додаткового покарання суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_8 вчинив злочин вперше, під час вчинення злочину в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, офіційно не працює, але підробляє, для чого йому необхідний автомобіль і це є його єдиним джерелом прибутку.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи, поряд з іншим, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.
Крім того, відповідно до роз`яснень, які містяться у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Проте судом не приділено належної уваги вищезазначеним нормам та роз`ясненням, не достатньо враховано конкретні обставини вчинення злочину, а саме те, що обвинувачений вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода, саме на пішохідному переході, в денний час, керуючи технічно справним автомобілем. Висновки суду щодо того, що ОСОБА_8 необхідний автомобіль, оскільки він підробляє, і що це є його єдиним джерелом доходу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці відомості не є безумовною підставою для не призначення додаткового покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, об`єктом якого є безпека руху та експлуатації автомобільного транспорту, життя і здоров`я особи. При цьому, колегія суддів керується нормами ст.3 Конституції України, де зазначено, що людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відомості кримінального провадження свідчать про наявність настання негативних наслідків від події ДТП встановлення другої групи інвалідності у потерпілої, що судом першої інстанції фактично було проігноровано і не взято до уваги при призначенні основного покарання без застосування додаткового.
Отже, дотримуючись вимог, передбачених ч. 2 ст. 65 КК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що без призначення додатково покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нового злочину - є неможливим, а не призначення цього додаткового покарання не слугуватиме загальним принципам особистої та загальної превенції.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення в цій частині апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 з вимогою щодо скасування вироку в частині не призначеного обвинуваченому додаткового покарання, у зв`язку з його невідповідністю тяжкості злочину та особі обвинуваченого, і ухвалення нового вироку в цій частині судом апеляційної інстанції, тобто у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, тобто із застосування додаткового покарання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

При призначенні покарання ОСОБА_8 , необхідного і достатнього для його виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, судова колегія, керуючись вимогами ст.65 КК України, поряд з наведеними вище відомостями, враховує те, що він на час події ДТП та під час ухвалення вироку офіційно не працював, вчинив злочин в сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода, на пішохідному переході, в денний час, керуючи технічно справним автомобілем, чим завдав потерпілій тілесні ушкодження середньої тяжкості, що потягло за собою встановлення у потерпілої другої групи інвалідності та негативні зміни способу життя на тривалий час. Обставинами, що пом`якшують покарання належить визнати - щире каяття, сприяння розкриттю злочину та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди потерпілій, що не суперечить вимогам ст.66 КК України, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, що колегія суддів також враховує.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення обвинуваченого можливе вразі призначення найбільш м`якого за видом основного покарання у виді штрафу у розмірі визначному судом першої інстанції та лише при призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, оскільки не призначення цього додаткового покарання не стане дієвим для досягнення мети щодо його виправлення, а тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, відомостей про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, тобто в межах санкції, що передбачена ч.1 ст.286 КК України.
Такий вид та міра основного і додаткового покарання, буде відповідати вимогами ст.ст.50, 65 КК України
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 п.3 ч.1, 409, 413, ч.1 п.1, 414, 418, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 в частині призначення додаткового покарання задоволити.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року, в частині призначеного ОСОБА_8 покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 8 500 грн. (вісім тисяч п`ятисот гривень), з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
В решті вирок районного суду залишити без змін, за винятком рішення щодо цивільного позову, яке скасовано ухвало Харківського апеляційного суду від 23.10.2019 року та призначено новий розгляд в порядку цивільного судочинства.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4