УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №00000 за апеляційною скаргою прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2019 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ольшанське, Миколаївського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, одруженого, в силу ст.89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_7
обвинувачений: ОСОБА_8
потерпілий: ОСОБА_9

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу - 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Вирішено питання стосовно судових витрат.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого, вважає зазначений вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню в частині кваліфікації дій обвинуваченого, а також невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що не згоден з доводами суду першої інстанції щодо того, що у діях обвинуваченого ОСОБА_6 відсутня така кваліфікуюча ознака крадіжки, як вчинення таємного викрадення чужого майна, шляхом проникнення до сховища та проникнення до сховища вчинена повторно.

Суд, вірно встановивши обставини кримінального провадження, надав їм невірну правову оцінку, що потягло за собою невідповідність його висновків щодо кваліфікації дій обвинуваченого фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Суд першої інстанції необґрунтовано дії обвинуваченого ОСОБА_6 перекваліфікував із ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України.

З огляду на наведене, вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо перекваліфікації дій з ч.3 на ч.1 ст.185 КК України, так як судом встановлено, що ОСОБА_6 проник до металевої споруди на території насосної станції в с. Сапетня Миколаївського району, яка належить ОСОБА_9 , яка мала замикаючий пристрій у вигляді навісного замка. З пояснень, які надали суду потерпілий та свідок ОСОБА_10 , вбачається, що у обвинуваченого ОСОБА_6 доступу до цієї металевої споруди не було.

Тому вважаю, що металеві споруди на території насосної станції в с.Сапетня Миколаївського району - є сховищем.

Таким чином, дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України, так як він скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у сховище.

Також, у порушення вимог ст.374 КПК України судом під час ухвалення вироку щодо ОСОБА_6 не прийнято рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 02.02.2018 року у денний час, навмисно з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, проник на неогороджену територію насосної станції в с. Сапетня Миколаївського району Миколаївської області, підійшов до металевої споруди, яка належить ОСОБА_9 , де шляхом зриву навісного замку відчинив двері споруди, звідки таємно викрав вудочки на загальну суму 2736 грн. 65 коп., чим завдав матеріального збитку останньому на вказану суму.
Після чого, з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд.
03.02.2018 року у денний час, ОСОБА_6 проник на неогороджену територію насосної станції в с. Сапетня Миколаївського району Миколаївської області, підійшов до металевої споруди, яка належить ОСОБА_9 , де через незачинені двері проник до споруди, звідки таємно викрав два набори воблерів, вартістю 120 грн. за кожний, на загальну суму 240 грн., чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на зазначену суму.
Після чого, з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд.
Також, 04.02.2018 року у денний час, ОСОБА_6 проник на вищевказану територію насосної станції, де через незачинені двері проник до споруди, звідки таємно викрав майно на загальну суму 1572 грн. 07 коп.
Після чого, з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд.
Органами досудового розслідування такі дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до сховища.
Дослідивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що кваліфікуючі ознаки вчинення таємного викрадення чужого майна шляхом проникнення до сховища та повторно, відсутні та кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст.185 КК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 на підтримку вимог апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 щодо законності та обґрунтованості вироку суду, думку потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, зазначених вимог суд першої інстанції не дотримався.

Так, одним із завдань кримінального провадження ст.2 КПК України визначено необхідність забезпечення до кожного учасника кримінального провадження застосування належної правової процедури.

Відповідно до ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.09.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» суди націлюються на те, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.

Відсутність належного формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист і, як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку.

У рішенні від 09.10.2008 року, прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». В цьому ж рішенні ССГІЛ нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Зазначених вимог чинного законодавства України та практики Європейського Суду з прав людини судом при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_6 не дотримано.

Судом першої інстанції в порушення вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у вироку не викладено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Мотивувальна частина вироку містить лише обставини, за якими органом досудового розслідування висунуто обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Разом з тим, не погодившись з цим обвинуваченням, суд першої інстанції не виклав у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, що дозволило би при зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, дійти висновку про їх відповідність.

Крім того, судом першої інстанції допущено суперечності у викладі доказів у справі. Так, судом у вироку зазначено, що не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини в пред`явленому йому обвинувачені за ч.3 ст. 185 КК України, його вина підтверджується належними та допустимими доказами. В той же час, дії обвинуваченого щодо таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КПК України.

Окрім того, як встановлено судом апеляційної інстанції ОСОБА_6 , відповідно до відомостей, що містяться в свідоцтві про шлюб серія НОМЕР_1 змінив 07.07.2017 року змінив прізвище на ОСОБА_11 , разом з тим вирок суду ухвалено стосовно ОСОБА_6 . Таким чином, судом належним чином не встановлено особу обвинуваченого.

На підставі викладеного, у зв`язку з допущенними судом 1-ої інстанції істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч.1 ст.412 КПК України), оскаржуваний вирок є таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 94, 370, 374 КПК України, а тому підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді 1-ої інстанції.

Водночас згідно п.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини другої ст. 412 КПК України.

Тобто такий розгляд даного кримінального провадження відносно ОСОБА_6 з порушенням вимог ст.ст. 23, 94, 349, 370, 374 КПК України, у положеннях кримінально-процесуального закону не врегульований.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, а саме положення ч.1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, кримінального процесуального кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

А у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи порушені загальні засади кримінального провадження то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, в іншому складі суду.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно розглянути дану справу з дотриманням вимог кримінального й кримінального процесуального закону, ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

З огляду на вищенаведене апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 376, 405, 407, 409, 412, 415, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив :

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2019 року відносно ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: