Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6296/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №296/6296/18 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 24 червня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 та застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме по 20 серпня 2019 року та визначено заставу в розмірі 9605 гривень, -
в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або особистої поруки. Вважає ухвалу незаконною та необгрунтованою, постановленою без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що висновок суду про те, що обвинувачений ОСОБА_7 переховувався від суду є помилковим, оскільки в даному випадку мало місце просте непорозуміння, пов`язане з переїздом до іншого міста, а також плутанина з адресою нового місця проживання в м.Києві. Вказує, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із заставою є занадто суворим. Зазначає, що суд проігнорував її клопотання про готовність матері обвинуваченого взяти його під особисту поруку. Стверджує, що приймаючи рішення суд не взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, визнає свою вину, щиро кається та бажає відшкодувати потерпілій завдану шкоду. Посилається на те, що прокурор в судовому засіданні не довів суду неможливість застосування відносно обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу.
В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження №0002147 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України.

Ухвалою суду від 04.06.2019 року повторно оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_7 , із наданням дозволу на затримання обвинуваченого з метою приводу в суд для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України зупинено до розшуку обвинуваченого.

22.06.2019 року о 19 год 30 хв працівниками поліції обвинуваченого ОСОБА_7 затримано та 24.06.2019 року доставлено до суду.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, які відповідно до вимог ст. 12 КК України, є злочинами середньої тяжкості, в судові засідання без поважних причин не з`являвся, ухилявся від суду, двічі оголошувався в розшук, з урахуванням встановлених в судовому засіданні фактичних обставин неявки, а також те, що на даний час він знятий з реєстрації і ніде не зареєстрований, працює неофіційно, матеріальну шкоду не відшкодовує потерпілій тривалий час, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої ОСОБА_9 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №296/6296/18, в провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження №0002147 від 26.05.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції в повній мірі дотримано вимоги ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197 КПК України.
У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Згідно із п.3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, які відповідно до вимог ст.12 КК України є злочинами середньої тяжкості. Покарання за вчинення вказаних злочинів, передбачає позбавлення волі на строк до 5 років.

Також судом враховано, що ОСОБА_7 без поважних причин в судові засідання не з`являвся, ухилявся від суду та двічі оголошувався в розшук, а тому є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі він може знову переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Крім того, судом першої інстанції було враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 знятий з реєстрації і ніде не зареєстрований, працює неофіційно, тривалий час - більше року завдану потерпілій шкоду не відшкодовує, а також письмові пояснення матері обвинуваченого, в яких вона вказала, що їй не відомо місце перебування її сина.

За таких обставин, посилання захисника в апеляційній скарзі на необґрунтованість висновків суду про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає безпідставними.

Враховуючи вищенаведене та доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, розміру застави.

Доводи апелянта про те, що до ОСОБА_7 може бути застосований більш м`який запобіжний захід, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому іншого більш м`якого запобіжного заходу, і в апеляційній скарзі.

Посилання захисника на те, що розмір застави є занадто великим, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки такий розмір визначено в межах, передбачених п.1 ч.5 ст.182 КПК України. Крім того, внесення застави не є обов`язком обвинуваченого.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків суду, та не можуть бути визнані колегією суддів достатніми для скасування оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001р. Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обгрунтованою, постановленою на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 24 червня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 та застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме по 20 серпня 2019 року та визначено заставу в розмірі 9605 гривень без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :