Справа № 573/1408/15-к
Номер провадження 1-кп/573/3/19
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
16 липня 2019 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

потерпілих: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

представника потерпілого захисника ОСОБА_17 ,

експерта: ОСОБА_18 ,

свідків: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_28 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Суми, з повною вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні дитину, 2017 року народження, на момент вчинення злочину працюючого заступником начальника начальником кримінальної міліції Білопільського РВ УМВС України в Сумській області, на момент винесення вироку не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця міста Білопілля Сумської області, з базовою вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох дітей: 2003, 2013, 2016 років народження, на момент вчинення злочину працюючого старшим уповноваженим сектора карного розшуку Білопільського РВ УМВС України в Сумській області, на момент винесення вироку працюючого майстром в КП «Благоустрій Білопілля», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 365 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_11 в органах внутрішніх справ працював з 14 серпня 1999 року. Наказом УМВС України в Сумській області від 25 серпня 2011 року № 156 о/с ОСОБА_11 призначений на посаду начальника сектору карного розшуку Білопільського РВ УМВС України в Сумській області. Наказом УМВС України в Сумській області від 30 січня 2015 року № 29 о/с ОСОБА_11 призначений на посаду заступника начальника начальником кримінальної міліції Білопільського РВ УМВС України в Сумській області. Наказом від 30 листопада 2012 року № 180 о/с йому присвоєне спеціальне звання майор міліції.

Відповідно до функціональних обов`язків ОСОБА_11 здійснював керівництво діяльністю відділу в межах делегованих начальником повноважень, забезпечував ефективне виконання покладених на відділ завдань щодо розкриття та запобігання злочинам і правопорушенням на підвідомчій території, дотримання прав і свобод людини і громадянина, координував діяльність всіх служб кримінальної міліції райвідділу у виконанні завдань по боротьбі із злочинністю, забезпечував постійне відстеження результатів діяльності структурних підрозділів відділу, дотримання законності та усунення недоліків у роботі особового складу.

ОСОБА_12 в органах внутрішніх справ працював з 19 лютого 2007 року. Наказом УМВС України в Сумській області від 10 квітня 2014 року № 59 о/с ОСОБА_12 призначений на посаду старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Білопільського РВ УМВС України в Сумській області. Наказом від 29 грудня 2012 року № 201 о/с йому присвоєне спеціальне звання старший лейтенант міліції.

Відповідно до функціональних обов`язків ОСОБА_12 здійснював практичні заходи щодо реагування на виявлення злочинної діяльності, координував та брав участь в оперативно-розшуковій діяльності на території обслуговування, брав участь в організації розвідувальних заходів у кримінальному середовищі з виявлення діючих на території обслуговування злочинних елементів, виконував інші завдання за дорученням керівництва, підпорядковувався начальнику сектору карного розшуку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівниками правоохоронних органів є, у тому числі, працівники органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст.ст. 1, 20 Закону України «Про міліцію», який був чинний на момент вчинення злочинів, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виконували функції офіційних представників державного збройного органу виконавчої влади, які захищають життя, здоров`я, права і свободи громадян, інтереси суспільства та держави від противоправних посягань, тобто були службовими особами правоохоронного органу - представниками влади, на яких частиною 2 статті 19 Конституції України, частиною 1 статті 3, частиною 1 статті 4, статтею 5, частинами 2, 4 статті 10 Закону України «Про міліцію» покладено обов`язки: діяти тільки на підставі, в межах повноважень і способом, який передбачений Конституцією та законами України, у своїй діяльності керуватися принципами законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, виконувати свої обов`язки неупереджено, у точній відповідності з законом, поважати гідність особи і виявляти до неї гуманне ставлення, захищати права людини, брати участь у розкритті кримінальних правопорушень, незалежно від місцезнаходження і часу, у разі виявлення подій, що загрожують особистій безпеці громадян або громадській безпеці, зобов`язані вжити заходів до запобігання та припинення правопорушень, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, у взаємовідносинах із громадянами повинні виявляти високу культуру і такт.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про міліцію» в основні завдання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 входило: забезпечувати особисту безпеку громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігати правопорушенням та здійснювати їх припинення; виявляти кримінальні правопорушення, приймати участь у розкритті кримінальних правопорушень та розшуку осіб, які їх вчинили, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.

Таким чином, будучи співробітниками правоохоронного органу, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 наділені правом пред`являти вимоги, а також приймати рішення, обов`язкові для виконання юридичними та фізичними особами, та рядом інших владних повноважень, а отже є суб`єктами відповідальності за вчинення корупційного правопорушення.

Окрім цього, відповідно до ч. 2 примітки до ст. 368 КК України ОСОБА_11 є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

У період з 10 березня 2015 року по 16 квітня 2015 року заступник начальника начальник кримінальної міліції Білопільського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_11 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою із старшим оперуповноваженим сектору карного розшуку Білопільського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_12 , будучи співробітниками правоохоронного органу, використовуючи надані їм владу та службове становище, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення, вимагали від мешканця м. Білопілля ОСОБА_15 неправомірну вигоду в розмірі 7000 грн. за вирішення питання про не притягнення останнього до кримінальної відповідальності за крадіжку каналізаційних люків із території ТОВ «Білопільський машинобудівний завод».

10 березня 2015 року об 11 год. 54 хв. працівниками міліції ОСОБА_15 був доставлений до Білопільського РВ УМВС України в Сумській області, де в кабінеті сектору карного розшуку ОСОБА_15 , спілкуючись із ОСОБА_12 по телефону, отримав від останнього незаконну вимогу про необхідність передачі йому та ОСОБА_11 неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 7000 грн. за не притягнення його до кримінальної відповідальності за крадіжку каналізаційних люків із території ТОВ «Білопільський машинобудівний завод».

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 створили ОСОБА_15 такі умови, за яких останній, не маючи іншого виходу, був змушений погодитися на незаконну пропозицію правоохоронців, оскільки не бажав настання шкідливих наслідків у вигляді притягнення до кримінальної відповідальності.

Так, 16 квітня 2015 року близько 12 год. 20 хв. ОСОБА_12 зустрівся поблизу відділення ПАТ «ПриватБанк» у м. Білопілля Сумської області в районі перехрестя вул. Старопутивльська та вул. Першого Травня з ОСОБА_41 , яка є співмешканкою ОСОБА_15 , та реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, за попередньою змовою із службовою особою, яка займає відповідальне становище ОСОБА_11 , повідомив ОСОБА_41 вимогу про необхідність передачі ОСОБА_15 неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 7000 грн., погрожуючи при цьому притягненням останнього до кримінальної відповідальності.

У подальшому, 16 квітня 2015 року ОСОБА_12 за попередньою змовою із службовою особою, яка займає відповідальне становище, ОСОБА_11 , близько 13 год. 35 хв., перебуваючи поблизу відділення ПАТ «ПриватБанк» в м. Білопілля Сумської області в районі перехрестя вул. Старопутивльська та вул. Першого Травня, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, одержав від ОСОБА_15 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у загальній сумі 5200 грн. за вирішення питання про не притягнення ОСОБА_15 до кримінальної відповідальності за крадіжку каналізаційних люків із території ТОВ «Білопільський машинобудівний завод».

Після цього, за невстановлених розслідуванням обставин, ОСОБА_12 передав частину грошових коштів від суми 5200 грн. ОСОБА_11 в якості неправомірної вигоди за не притягнення ОСОБА_15 до кримінальної відповідальності.

У ході проведення огляду місцевості 16 квітня 2015 року у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виявлено та вилучено грошові кошти на загальну суму 4400 гривень, які останні отримали у якості неправомірної вигоди від ОСОБА_15 . Іншою частиною суми грошей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 встигли розпорядитися на власний розсуд.

ОСОБА_11 та ОСОБА_12 усвідомлювали протиправний характер своїх дій, передбачали настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажали їх настання, тобто скоїли злочин із прямим умислом.

Окрім цього, ОСОБА_12 , будучи працівником правоохоронного органу старшим оперуповноваженим сектору карного розшуку Білопільського РВ УМВС України в Сумській області, перевищуючи свої службові повноваження, покладені на нього Конституцією України та Законами України, за попередньою змовою із невстановленими у ході слідства особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, вчинив умисний злочин за наступних обставин.

Так, у провадженні слідчого відділення Білопільського РВ УМВС України в Сумській області перебувало кримінальне провадження №0000179, відомості про яке 02 квітня 2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом відкритого викрадення грошей у ОСОБА_42 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

У цьому провадженні на підставі ухвали слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області 08 квітня 2015 року в період часу з 14 год. 40 хв. до 15 год. 59 хв. слідчим слідчого відділу Білопільського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_20 проведено обшук в житлі та іншому володінні за адресою: АДРЕСА_5 , в якому фактично проживає ОСОБА_16 .

У ході проведення обшуку виявлено та вилучено відеореєстратор, дві частини обрізаної полімерної пляшки з фрагментами фольги на горловині з нашаруванням речовини бурого кольору та дві пари тканинних господарських рукавичок.

Після закінчення проведення обшуку працівники міліції запропонували ОСОБА_16 проїхати до Білопільського РВ УМВС України в Сумській області для дачі пояснень щодо вилученого майна.

08 квітня 2015 року о 16 год. 39 хв. працівники міліції доставили ОСОБА_16 на службовому автомобілі до Білопільського РВ УМВС України в Сумській області, який розташований за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Леніна, 76, та завели останнього до кабінету № 33 сектору карного розшуку, розташованого в приміщенні райвідділу міліції на 1-му поверсі, де знаходилися невстановлені в ході слідства працівники міліції, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження.

У подальшому до зазначеного кабінету, де перебував ОСОБА_16 , зайшов ОСОБА_12 , який із 03 квітня 2015 року, відповідно до наказу начальника Білопільського РВ УМВС України в Сумській області від 06 квітня 2015 року № 21 о/с, перебував у черговій відпустці.

ОСОБА_12 , перевищуючи надані йому як працівникові міліції службові повноваження, не маючи будь-яких законних підстав, почав морально змушувати ОСОБА_16 зізнатися у вчиненні злочину відносно ОСОБА_42 у кримінальному провадженні №0000179 за ч. 3 ст. 186 КК України, а також у вчиненні інших крадіжок майна на території м. Ворожба Білопільського району Сумської області.

Після того, як ОСОБА_16 заперечив свою причетність до вчинення злочинів, на які вказував ОСОБА_12 , останній 08 квітня 2015 року в період часу приблизно з 18 год. до 21 год., перебуваючи у кабінеті № 33, розташованому на 1-му поверсі Білопільського РВ УМВС України в Сумській області за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Леніна 76, діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, переслідуючи мету розкриття злочинів, всупереч вимогам ст. 3 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97 вд 17.07.1997, ст. 7 Міжнародного пакту «Про громадянські та політичні права» від 16.12.1966, ратифікованого Указом Президіуму Верховної Pади УРСР від 19.10.1973, ст. 28 Конституції України, ст. 11 КПК України, ст. 5 Закону України «Про міліцію», який був чинний на той час, будучи працівником правоохоронного органу, явно виходячи за межі наданих йому прав і повноважень, застосував до ОСОБА_16 фізичне насильство для того, щоб залякати його та примусити до виконання своїх протиправних вимог.

Так, ОСОБА_12 , будучи працівником правоохоронного органу, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, 08 квітня 2015 року в період часу близько з 18 год. до 21 год. незаконно утримував ОСОБА_16 у приміщенні Білопільського РВ УМВС України в Сумській області, а саме в кабінеті працівників карного розшуку № 33, розташованому на 1-му поверсі приміщення.

У цей період часу ОСОБА_12 , перебуваючи в кабінеті № 33 працівників сектору карного розшуку Білопільського РВ УМВС України в Сумській області, у присутності невстановлених у ході слідства осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, упродовж 5-10 хвилин наніс ОСОБА_16 не менше ніж 3 удари правою рукою в область грудної клітки.

Після нанесених ударів ОСОБА_12 став морально тиснути на ОСОБА_16 та ображати його нецензурною лайкою з метою залякати потерпілого та примусити його до виконання своїх протиправних вимог.

Після того, як ОСОБА_16 відмовився виконати протиправні вимоги працівника міліції ОСОБА_12 щодо зізнання у вчинені злочинів на території м. Ворожба Білопільського району Сумської області, яка була закріплена за ОСОБА_12 , як працівником сектору карного розшуку у якості зони обслуговування, останній у присутності невстановлених у ході слідства осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, перебуваючи в зазначеному приміщенні райвідділу міліції, відвів ОСОБА_16 у кут кабінету, де упродовж приблизно 5-10 хвилин наніс численні удари руками та ногами по тулубу, спині та руках потерпілого, спричинивши йому забиття передньої черевної стінки, забиття поперекової ділянки зліва, садна грудної клітки.

Захищаючись від протиправних дій ОСОБА_12 , а саме від нанесення чисельних ударів у різні частини тіла, ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден обох верхніх кінцівок.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 20 травня 2015 року № 52 ОСОБА_16 спричинені наступні тілесні ушкодження: забиття передньої черевної стінки, забиття поперекової ділянки зліва, садна грудної клітки та обох верхніх кінцівок. Указані тілесні ушкодження могли виникнути від ударів кулаками рук та ногами і відносяться до категорії легких.

Після побиття ОСОБА_16 близько 21 год., бажаючи припинити незаконні дії ОСОБА_12 та інших невстановлених у ході слідства осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, погодився підписати пояснення щодо вчинення ним крадіжки речей із нежилого домогосподарства у м. Ворожба Білопільського району Сумської області, яка відбулася в середині літа 2014 року.

Після цього ОСОБА_12 та невстановлені у ході слідства особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, вивели ОСОБА_16 із приміщення Білопільського РВ УМВС України в Сумській області та відпустили.

ОСОБА_12 усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто скоїв злочин із прямим умислом.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою винуватість у вчиненні злочину при викладених вище обставинах не визнав повністю, суду показав, що він на підставі ст. 63 Конституції України повністю відмовляється від давання показів як по суті пред`явленого обвинувачення, так і відмовився відповідати на питання учасників судового розгляду на підставі ст. 63 Конституції України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою винуватість у вчиненні злочинів при викладених вище обставинах також не визнав у повному обсязі, не визнав повністю позовних вимог потерпілого ОСОБА_16 , суду показав, що з лютого 2007 року він працює в Білопільському ВП старшим оперуповноваженим карного розшуку та в його функціональні обов`язки входить розкриття тяжких та особливо тяжких злочинів оперативно-розшуковими заходами. Що якщо злочин виявлено без внесення до ЄРДР, то пишеться рапорт, він пише рапорт на ім`я начальника Білопільського РВ, доводить до відома начальника РВ, який ставить резолюцію, потім передається рапорт в чергову частину, потім слідчому для внесення в ЄРДР кримінального провадження.

Потерпілого ОСОБА_16 він знає ще з того часу, коли той був неповнолітнім, - у нього було вилучено «канабіс» та пристрій для його вживання. Через деякий час матір ОСОБА_16 , ОСОБА_43 , звернулася до обвинуваченого з проханням допомогти, так як її старший син, ОСОБА_16 , наче програв гроші в карти та збирався продати свою нирку. Через деякий час був за крадіжку, яку розкрив обвинувачений, засуджений до позбавлення волі молодший брат ОСОБА_16 , - ОСОБА_44 .

Обвинувачений не пам`ятає дату, але пам`ятає, що він тоді знаходився у відпустці та заходив до Білопільського райвідділу міліції забрати зарядний пристрій до мобільного телефону. Він відчинив свій кабінет та забрав зарядний пристрій, потім зайшов до слідчого ОСОБА_20 на другий поверх адмінбудівлі міліції, де побачив матір ОСОБА_16 ОСОБА_45 , у якої спитав: «Чи що вирішили?», на що вона відповіла: «Так».

В той день в Білопільському РВ обвинувачений бачив: ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 та ОСОБА_46 . Його колеги: ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_47 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , з якими у обвинуваченого робочі стосунки. Будь-хто з цих осіб не вказує, що обвинувачений спілкувався в той день з ОСОБА_16 .

А обмовляє ОСОБА_16 його тому, що його менший брат «сів» в тюрму завдяки обвинуваченому. Також у 2008-2009 р. ОСОБА_16 був неповнолітнім, коли у нього обвинувачений проводив обшук. Потерпілий ОСОБА_16 також обмовляє його тому, що ОСОБА_16 було відомо лише його прізвище, тому він сказав його прізвище, він би ще написав когось, якби знав прізвища.

Обвинувачений пояснив, що ОСОБА_15 він знає давно, років двадцять п`ять, знає з його дитинства, так як у 2008 році він розкрив вбивство, яке скоїв старший брат ОСОБА_15 .

Обвинувачений часто спілкується з циганами, так як займався продажем автомобілів і давав гроші їм у борг, а також машини в борг давав циганам. Обвинувачений спочатку продав цигану одну машину, за яку той кожного місяця йому гроші віддавав. Потім обвинувачений продав другу машину, потім третю машину. Той факт, що цигани не працюють, обвинуваченого не турбувало, так як у циган є чоловік, який ручається за інших. Обвинувачений продавав машини вартістю по 20 тисяч грн. Цигани купували машини. Обвинувачений до середини грудня 2014 року знаходився на лікарняному з переломом ноги. Наприкінці грудня 2014 року він розбив машину 99-ї моделі та звернувся до знайомого ОСОБА_19 , щоб відремонтувати машину. Обвинувачений в січні 2015 року взяв кредит в «Приватбанку» в сумі 12 тисяч грн., та ще зарплату йому 25 числа дали, що разом із зарплатою становило 15 тисяч грн. Він прийшов до ОСОБА_48 , яка йому мазь робила. ОСОБА_49 спитала у нього чи немає у нього коштів позичити ОСОБА_15 і він у присутності ОСОБА_37 позичів ОСОБА_15 4000 (чотири тисячи) грн. під проценти, щоб 15 лютого 2015 року ОСОБА_15 йому повернув 5 тисяч грн.(тобто позичені 4000 грн. та + 1000 грн.- проценти). Обвинувачений вперше позичив ОСОБА_15 гроші. А через два тижні ОСОБА_15 заборгував обвинуваченому вже 5 тисяч грн., з яких 1000 грн.- проценти. ОСОБА_15 йому нічого не повернув. Лише його жінка віддала йому гривень 100 (сто) чи 200 (двісті).

Обвинувачений вважає, що ОСОБА_15 цих коштів обвинуваченому не віддає та обмовляє його, щоб борг не віддавати. Є ще чоловік, якому ОСОБА_15 винен 10 (десять) тисяч грн.

Так як до вказаної дати ОСОБА_15 кошти йому не повернув, то після 20 лютого 2015 року обвинувачений зателефонував ОСОБА_50 і спитав де знаходиться ОСОБА_15 , на що ОСОБА_51 відповіла, що не знає де він. Потім обвинувачений підійшов до ОСОБА_11 та попросив у нього позичити гроші, на що ОСОБА_11 позичів йому 3000 (три тисячі) грн. В кінці березня 2015 року обвинувачений зайшов в магазин «Ямал», що розташований на вул.Старопутивльській в м.Білопілля, де в той час знаходився ОСОБА_15 зі співмешканкою. ОСОБА_15 втік від нього, а його співмешканка почала плакати. На що обвинувачений їй сказав, щоб більше так не робили, бо він напише заяву у міліцію з приводу шахрайства, на що ОСОБА_49 відповіла, що буде платити обвинуваченому за кожен місяць по 1(одній) тисячі грн. за «терпіння».

Обвинувачений пояснив, що йому абсолютно нічого невідомо за люки, які за обвинувальним актом нібито ОСОБА_15 викрав з території Білопільського машзаводу, що він дізнався про ці люки коли знайомився з обвинувальним актом. У нього «компромата» на ОСОБА_15 не було. За матеріалами провадження ОСОБА_15 декілька разів доставляли в райвідділ. Обвинувачений не спілкувався з ОСОБА_15 в райвідділі. За що ОСОБА_15 притягували до відповідальності обвинуваченому невідомо.

З приводу крадіжок із домогосподарств - обвинуваченому нічого не відомо. На той час коли він працював, у нього була зональна робота. Він багато крадіжок розкрив. ОСОБА_15 не був причетним до крадіжок майна.

Події від 16 квітня 2015 року обвинувачений назвав провокацією і пояснив, що на питання з приводу подій 16.04.2015 року він відповідати не буде.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , факт вчинення ними кримінальних правопорушень при зазначених вище обставинах повністю підтверджується зібраними стороною обвинувачення по кримінальному провадженню доказами, які були досліджені та перевірені в судовому засіданні.

Так потерпілий ОСОБА_15 суду показав, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 знав тільки в обличчя, знав також, що вони працюють у міліції. Він з товаришем ОСОБА_52 почали їздити по селах по металобрухт. Приблизно в 2014-2015 році його та його товариша ОСОБА_53 викликали до міліції начебто за крадіжки у будинках. Їх допитували в будівлі навпроти адмінбудівлі міліції, спочатку разом, потім окремо, де їх били. ОСОБА_11 час від часу заходив в кабінет, потім виходив. ОСОБА_12 тоді не було. ОСОБА_11 сказав, що йому потрібно списати ці крадіжки з будинків, і щоб ці крадіжки взяв на себе хоч він, ОСОБА_15 , хоч ОСОБА_54 . В противному разі ОСОБА_11 погрожував підкинути наркотики та поїхати взяти на аналіз кров, чого боявся потерпілий, так як на той час вживав наркотики. У нього з ОСОБА_52 вибору не було. Ніколаєнко взяв 8 епізоів крадіжок із будинків на себе, він написав що винний. А ОСОБА_15 не визнав себе винним, так як не скоював крадіжок. Тоді ОСОБА_11 сказав, щоб потерпілий дав йому 20(двадцять) тисяч гривень, а коли ОСОБА_15 сказав, що у нього таких грошей немає, то ОСОБА_11 погодився на 15 (п`ятнадцять) тисяч гривень. Гроші у потерпілого були свої у сумі 15 тисяч грн., так як приблизно за 2-2,5 роки до цих подій йому двоюрідний брат вислав гроші у сумі 10 тисяч гривень, щоб потерпілий купив автомобіль, а не скоював крадіжки, і ці гроші у потерпілого лежали вдома, а 5 тисяч гривень потерпілий назбирав в Дніпропетровській області, де проживав за адресою: АДРЕСА_6 . Гроші в банк ходила отримувати його сестра - ОСОБА_55 .

Після чого потерпілий суму грошових коштів 15 тисяч гривень ОСОБА_11 приносив частками, через тиждень-два. Перший раз з ОСОБА_56 у кабінеті будівлі міліції, де знаходився ОСОБА_11 , потерпілий передав ОСОБА_11 гроші у сумі приблизно до семи тисяч гривень, точної суми він не пам`ятає. А другий раз перед адмінбудівлею міліції прямо на вулиці, потерпілий присів в автомобіль «Десятку», де знаходився ОСОБА_11 , поклав гроші в сумі приблизно 3-4 тисячі гривень в «бардачок» автомобіля при відчинених пасажирських дверцятах і пішов. При цьому його сестра, ОСОБА_57 , стояла поряд з ним. Третій раз потерпілий віддавав гроші, а це була сума 3-4 тисячі гривень, через чоловіка, ім`я якого не бажає називати, так як вдома у цієї людини ОСОБА_12 отримав ці гроші від потерпілого. Тобто потерпілий віддав без 200 (двохсот) гривень 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , щоб вони його взагалі не чіпали. Пам`ятає, що залишилося віддати ще 200 ( двісті) грн.

Коли всю суму у розмірі 15 тисяч грн. ще не віддав, вже у 2015 році залишалось ще 3-4 тисячі грн., тоді підключився ОСОБА_12 і почав тероризувати його, щоб гроші були за 2-3 дні, говорив, щоб потерпілий продавав будинок.

А потім, у 2015 році, місяців через 3-4 після того, як з нього вимагали гроші за будинки, ОСОБА_26 знайшов на території машзаводу металеві поломані люки і попросив його на своїй тачці перевезти ці люки до магазину «Квадрат», до чоловіка, який скуповував металобрухт. Потерпілий перевіз люки, які лежали біля паркану, але той чоловік люків не купив, тому вони викинули ці люки на узбіччя траси. Потерпілий стверджує, що він ці люки не крав, а лише допоміг ОСОБА_26 їх перевезти.

Через деякий час співробітник міліції зустрів потерпілого біля автовокзалу і запросив потерпілого до відділу міліції, де в одному із кабінетів його били, потім дали йому телефонну трубку і потерпілий розмовляв по телефону з ОСОБА_12 , який говорив про те, щоб гроші були за люки за 2-3 дні, що якщо гроші він не принесе за люки, його ніхто не відпустить із райвідділу. Потерпілий пояснював, що ці люки ОСОБА_26 знайшов, а він допоміг лише йому їх перевезти і що вони їх не крали. Але така відповідь ОСОБА_12 не влаштовувала, ОСОБА_12 сказав йому, щоб він заплатив за це 7000 грн., бо його не випустять із райвідділу. А так як у нього грошей не було, він попросився в туалет і через годину втік з будівлі міліції та переховувався півтора місяці. Потім ОСОБА_12 зустрів його в магазині «Ямал» і вимагав гроші, хапаючи за куртку та погрожував, що у відділ міліції доставить, та так тягнув його за курточку, що курточка залишилася у ОСОБА_12 в руках. Після чого потерпілий пообіцяв ОСОБА_12 у магазині, що принесе йому 7(сім) тисяч гривень, потім потерпілий вирвався і втік. Тероризував ОСОБА_12 потерпілого як за 15(п`ятнадцять) тисяч гривень, так і за 7 (сім) тисяч гривень. Потерпілий реально сприймав погрози ОСОБА_12 , розумів, що дає ОСОБА_12 хабар, та давав, бо боявся, що той його позбавить волі. Відразу звертатися до СБУ не хотів, а потім передумав і звернувся тоді, коли почали ще вимагати гроші, яких у нього не було, тобто самі загнали його в кут.

Раніше, ще до люків, між потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_26 відбулася розмова про те, що співробітники міліції вимагають від ОСОБА_15 гроші у сумі 15(п`ятнадцять) тисяч гривень. Завдяки ОСОБА_26 співробітники СБУ приїхали до ОСОБА_15 , ставили питання і він їм розповів правду, потім потерпілий звернувся до СБУ, коли вже віддав майже 15(п`ятнадцять) тисяч грн., залишилося ще 200 (двісті) грн. віддати. В СБУ писав заяву разом з сестрою, вірніше писала сестра, а він заяву лише підписав про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вимагають від ОСОБА_15 15 (п`ятнадцять тисяч) гривень, із яких майже всю суму він їм передав, залишилося лише 200 (двісті) гривень боргу. Вони віддали 200 (двісті) грн. боргу і 5000(п`ять тисяч) - за люки. Все це записано, на відеозапису видно і чутно як ОСОБА_12 вимагав з нього гроші.

Потерпілий пояснив, що його співробітники СБУ чи міліції не провокували, він сам звернувся до них, щоб припинити протиправні дії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які постійно вимагали від нього гроші, та він був вже доведений ними до межі. Що 15(п`ятнадцять) тисяч грн. були його, а 7 (сім) тисяч грн. передали йому співробітники СБУ, а передав він ОСОБА_12 5200 (п`ять тисяч двісті) грн., а 2 (дві) тисячі грн. сказав, що через два дня віддасть. Коли співробітники СБУ вручали ці гроші, то були присутні двоє понятих. Після того, як потерпілий передав ОСОБА_12 5200 (п`ять тисяч двісті) грн., то претензії до нього з боку співробітників міліції припинилися.

Вручення грошей працівниками СБУ відбувалося в 2-х поверховій будівлі в м. Білопілля, була його дружина ОСОБА_58 , було двоє понятих коли йому вручалися гроші. В будівлі гроші показували що гроші мічені чімось світили, були гроші в основному купюрами по 200 і 100 грн, при ньому перераховували гроші в сумі 5200 грн. Одночасно в цій будівлі одягли на дружину потерпілого техніку(відеокамеру), були поняті, складалися документи, але які він не знає. Він підписував протокол про що він- не знає, тільки знає, що потрібно віддати гроші, цей протокол - там багато чого зачитувалося, він не пам`ятає, що там складалося він не знає. Він знав, що ці помічені гроші потрібно віддати. Йому дали 5200 грн., сказали віддати ці гроші ОСОБА_12 , він гроші в кишеню поклав і пішов. Потім він позвонив ОСОБА_12 , домовився про зустріч у парку, той вийшов, він віддав ОСОБА_12 5 (п`ять) тисяч гривень за люки, а 200 (двісті) грн. - за хати, за те, що перед цим повинен був віддати, що не вистачало до суми 15 (п`ятнадцять) тисяч грн. А 2(дві) тисячі грн. сказав, що віддасть через два дні. Жінка була присутня при врученні грошей. Потерпілого супроводжували співробітники СБУ, скрізь машини стояли, тут «окупували» все. Потерпілий ще раз стверджено пояснив, що він віддавав ОСОБА_12 5200(п`ять тисяч двісті) гривень, він не ховав гроші. Після передачі грошей з нього зняли камери і він пішов додому. Після того, як він віддав 5200 грн. претензії до нього з боку співробітників міліції припинилися. Також потерпілий ОСОБА_15 зазначив, що ніколи у ОСОБА_12 грошей у борг не брав, автомобілів у нього не купував. Цивільного позову до обвинувачених потерпілий ОСОБА_15 не заявляв.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_16 показав, що він мешкає в АДРЕСА_7 обвинуваченим ОСОБА_11 не був раніше знайомий, а от з обвинуваченим ОСОБА_12 - був раніше знайомий. Коли йому виповнилося 16 років у нього вдома був обшук, знайшли травку-наркотики. ОСОБА_12 тоді проводив допит і потерпілий його добре запам`ятав, так як ОСОБА_12 йому на той час висловлював погрози, що коли він підросте, то потрапить до міліції, а причина знайдеться, причина-крадіжка у громадян. 08 квітня 2015 року додому до ОСОБА_16 з обшуком приїхали співробітники міліції, вручили ордер на обшук, під час обшуку вилучили дві пластикові пляшки, відеореєстратор і дві пари господарських рукавичок. ОСОБА_12 під час обшуку не було. Потім співробітник міліції ОСОБА_21 сказав, щоб потерпілий їхав з ним, на що той відмовився, пояснивши, що не вчиняв крадіжку і не поїде. Але самі співробітники міліції ОСОБА_21 та ОСОБА_20 посадили його в автомобіль, привезли до Білопільського РВ приблизно о 15-00 дня, коли потерпілий розписався в журналі. Завели до одного з кабінетів карного розшуку - в кінець коридору в останній кабінет, де зняли відбитки пальців, потерпілий дав покази щодо пластикових пляшок. У нього забрали мобільний телефон, а приблизно о 17-00 працівник міліції сказав, щоб потерпілий розписався в журналі, що претензій не має, журнал приніс ОСОБА_22 . Потерпілий попросив у ОСОБА_22 повернути йому мобільний телефон, на що ОСОБА_22 сказав, що треба почекати. ОСОБА_22 наполягав, щоб потерпілий розписався саме зараз в журналі і пояснив, що це не 90-ті роки, бити його не будуть. Потерпілий повірив йому і розписався в журналі, що претензій не має. Після того, як він розписався в журналі приблизно через 20-30 хвилин в кабінет міліції зайшов обвинувачений ОСОБА_12 і почав говорити, що наче потерпілий обікрав потерпілу ОСОБА_59 , вкрав у неї гроші в сумі 15 (п`ятнадцять) тисяч грн., золото, побив її та зв`язав, сказав, щоб він повернув їй гроші, золото, тоді вона напише заяву, що не матиме претензій. Потерпілий сидів на стулі в кабінеті, останні двері наліво, в котрому, крім нього були ОСОБА_22 та ОСОБА_12 . Потім ОСОБА_12 вдарив потерпілого раз кулаком в грудну клітку, після чого потерпілий присів. Потім ОСОБА_12 наказав йому встати, сказав що всі «під ним», що потерпілий звідси просто не вийде, що він повинен повернути золото, яке вкрав у ОСОБА_59 . ОСОБА_12 завів потерпілого у куток кабінету і почав завдавати удари в грудну клітку, долонями по голові, ногами в живіт і так біля години з потерпілого знущався. При цьому коли потерпілий кричав, то ОСОБА_12 бив його ще сильніше, ударів було дуже багато, приблизно 100 ударів. Йому ОСОБА_22 рота закривав за допомогою курточки, та пакет на голову натягував, щоб крику не було чути. Потерпілий дихати не міг, був у паніці. В коридорі райвідділу знаходилася мати потерпілого, якій говорили, що то не її син кричить. Потім у кабінет зайшов ОСОБА_22 і сказав, що повинен провести у потерпілого обшук кишень. Потерпілий розставив руки і за кожним рухом ОСОБА_22 спостерігав. ОСОБА_22 підкинув щось йому в ліву кишеню куртки, щось загорнуте у паперовий згорток приблизно 10 см. довжиною та шириною 5 см. ОСОБА_12 погрожував, що посадить його за наркотики, що просто так він не вийде звідти. Потерпілий не погоджувався, тоді ОСОБА_12 розізлився, вдарив його кулаком у живіт, потерпілий зігнувся. Потім ОСОБА_12 вдарив потерпілого ліктем у спину, потерпілий впав. Його підняли, заламали йому руки два чоловіка- той хто брав відбитки пальців і той, що обшук проводив. ОСОБА_22 взяв мусорний пакет і натягнув потерпілому на голову. Хтось білизну стягнув з потерпілого і ОСОБА_12 сказав, що особисто він його згвалтує, якщо не признається, після чого потерпілий ківнув, що буде признаватися. З нього знову зняли штани. ОСОБА_12 взяв гумову палку та почав тиснути нею на анальний прохід, потерпілий відчув як він торкнувся, як тиснув палицею в анальний прохід, потерпілий крикнув. ОСОБА_12 сказав йому: «Пиши». Хтось постукав у двері, потерпілий побачив ОСОБА_21 , який наказав потерпілого відпустити. ОСОБА_21 питав потерпілого про другі хати, але він нічого не знав. Як вийшов ОСОБА_21 з кабінету, то потерпілому знову руки заламали. ОСОБА_60 продовжив тиснути потерпілому в анальний прохід палкою резиновою і сказав, ящоб він признався про крадіжку на його вулиці ( переключився зі ОСОБА_59 ). Потерпілий сказав, що він нічого не знає про крадіжку, але згоден підписати і підписав пояснення, написав « З моїх слів записано вірно, мною прочитано», - нібито він обікрав хату на своїй вулиці. Та після цього його ніхто не чіпав. Він не намагався вийти з кабінету міліції, бо це марно. Він не перший потерпілий у ОСОБА_12 якого всі бояться. Підстав обмовляти ОСОБА_12 у нього немає.

Його тримали в той день у райвідділі з 15-00 до 22-00 години, в туалет не випускали.

ОСОБА_22 дав 7 чи 8 гривень і вивів його з кабінету, йому віддали мобільний телефон приблизно о 22-00. Потерпілий на лавках стадіону біля райвідділу чекав своїх брата та матір, яких в той же день викликали в міліцію. По мобільному він зателефонував матері і спитав чи їх чекати та чекав на стадіоні приблизно до 23-00 години. Вони вийшли з райвідділу і вони утрьох: він, мама та брат пішли пішки до м.Ворожба. Він по дорозі розповів про побої у міліції і на наступний день 9 квітня 2015 року він з мамою поїхав у прокуратуру і написав заяву, потім звернувся у лікарню, де йому встановили діагноз: «Забій грудної клітки, побої, синці, забій ребер на спині». Судово-медичний експерт направив його на санпропускник, де його оглянули, він здав аналізи, він відчував нудоту, йому запропонували лягти на стаціонар, сказали, що у нього забій нирок, грудної клітки, ребер. Тілесні ушкодження на його тілі було видно візуально - лікарі казали, що в міліції йому нирки відбили, дивилися, що дійсно він побитий. Призначили лікування, він повністю пройшов лікування.

Щодо вилучення у нього вдома пластикових пляшок- це засіб для куріння наркотиків, відносно нього було складено адміністративний протокол і застосовано адміністративне стягнення.

Потерпілий пояснив, що крадіжок він не вчиняв ні у ОСОБА_59 , ні на своїй вулиці, його змусили за допомогою фізичного насилля підписати те, чого він не скоював. Потерпілий підтримав позовні вимоги, заявлені до обвинуваченого ОСОБА_12 про стягнення з нього моральної шкоди у сумі 25 (двадцять п`ять) тисяч грн., за те, що ОСОБА_12 бив його та принижував і йому це приниження на все життя запам`ятається, і ця сума у 25 тисяч грн., - ніщо у порівнянні з тим, що він переніс. Та вже після того, як він на досудовому слідстві розповів усю правду про насилля з боку ОСОБА_12 , до нього додому приїжджали невідомі особи, вибивали двері та погрожували, щоб він забрав заяву назад. Потерпілий внаслідок цього змушений був переховуватися. Що стосується ОСОБА_15 , то з ним потерпілий раніше не був знайомий і вперше його побачив у суді. У потерпілого не було з ОСОБА_15 змови оговорити ОСОБА_12 . Потерпілий погоджується на підтвердження його слів детектором.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_61 суду пояснив, що служить за контрактом у Збройних Силах України. Що приблизно років три тому, ранньою весною, приблизно о 9-30 годині, він та ОСОБА_29 йшли по вулиці і до них біля дитячого парку, біля райадміністрації вийшов чоловік, який представився працівником СБУ та попросив зайти в приміщення райадміністрації та пояснив, щоб вони були понятими при затриманні на взятті взятки, запросили до адміністрації щоб скласти протокол, щоб все було по закону. Він не знав того чоловіка хто він. Але була розмова, що у цього цигана вимагають гроші, певну суму. При свідку циган не говорив, що у нього вимагають гроші. Циган був сам, його сестру ОСОБА_62 свідок в цей день не бачив і йому невідомо, чи має ОСОБА_63 відношення до справи. Потім їх завели в кабінет, там знаходилися слідчі СБУ в кількості п`яти чи шести чоловік. Там стояв стіл, на якому лежали гроші купюрами по 100 та по 200 гривень. Сказали, щоб вони стали понятими, спочатку здійснили перепис грошей, гроші перерахували, помітили ці гроші фарбою - ультрафіолетом, яким долари мітять. Там було 5200 грн., номери купюр поняті звіряли, це свідок запам`ятав добре,- купюри помічені номіналом по 200 та 100 грн. Ксерокс стояв на столі- клали гроші та друкували їх. Ксерокс і номінали купюр підписували в адміністрації, гроші мітили, їх складав працівник СБУ, яким чином- свідкок не знає. Порошок був хімічним. Була ультрафіолетова лампа світло синюватого кольору. Кожну купюру співробітник СБУ брав в перчатках та щіткою мазав. Свідок не пам`ятає чи це було до чи після ксерокопіювання. Співробітник СБУ в перчатках поскладав гроші в пакунок після копіювання, зв`язав їх резинкою. Прийшов циган ОСОБА_64 , прізвища якого він не знає, йому дали гроші із рук в руки в присутності співробітників СБУ та понятих- свідка і ОСОБА_29 , але чи перераховували гроші перед тим, як вручили їх цигану, свідок не пам`ятає. Потім циган пішов кудись, а вони залишилися в кабінеті. Ще в кабінеті була якась жінка та представник адміністрації. Жінку попросили вийти, свідку невідомо чи запрошували цю жінку в якості понятої, він її не бачив як поняту. Вийшли, сіли в машину, чекали на сигнали затримання по рації, коли знаходилися у машині. Тільки почули що гроші вручені, (сигнал затримання) - вони виїхали в старий парк, де внизу галявина, там знаходилися працівники міліції. Обстановка була така: вогнище горіло, і наче м`ясо жарилося, кістки бачив біля костра. Оточили людей, чоловік 7-8, які були на галявині. Працівників СБУ було чоловік 6 і 2- собровців в масках і з автоматами. Було два чоловіка з відеокамерою та 2 чоловіка з автоматами. Свідку не представлялися хто слідчий, хто прокурор. Була розмова у машині, як почали бігти: « ОСОБА_65 », свідок відстав, так як вони всі спортсмени, то свідок усього не почув. Вдягли кайданки ОСОБА_12 та чоловіку, присутньому у залі судових засідань, після чого свідок вказав на обвинуваченого ОСОБА_11 . Після того, як одягли кайданки, співробітник СБУ зачитував та роз`ясняв затриманим права. Як ідентифікували затриманих - їх знали в обличчя. Коли їх затримували, йшов дощ, через що зайшли під навіс (арку), де знімали все на відеокамеру, рахували гроші, складали протокол, гроші опечатували. Під час вдягання ОСОБА_12 та ОСОБА_11 кайданок вони обидва були спокійними, взагалі все було спокійно. Свідок не пам`ятає, чи роз`яснялося затриманим право мати захисника. Але при свідку ніхто з затриманих нікого не викликав. На галявині не було ніякого адвоката. Зачитав працівник СБУ затриманим права, у нього були якісь папери в руках ,свідок це бачив, так як стояв на відстані 7-8 метрів, зміст розмови він не чув, чоловік щось читав, щось роз`яснював, про це є запис на відеокамері, велася відеозйомка, всі обличчя ввійшли в об`єктив. Потім провели обшук - наче огляд особистих речей на виявлення купюр. На камеру співробітник СБУ щось казав, свідок не пам`ятає що. Потім відбувся окремий обшук по кожному затриманому, його виконував співробітник СБУ. З боку стояв собровець, у кожного затриманого були свої кайданки, ні до кого вони не були приковані. Стояла людина навпроти свідка з камерою і знімала, а другий співробітник - ліз в кишеню ОСОБА_12 , звідки вийняв телефон, годинник, гроші номіналом 200 гривенні купюри. Речі та гроші виклав на асфальт перед ОСОБА_12 спочатку, потім провів обшук ОСОБА_11 , у якого також вийняв з кишені телефон та ключі від квартири та особисті документи і гроші. Речі не складали, вони лежали поряд, вони залишалися лежати, за ними спостерігав чоловік з автоматом. Коли обшукували ОСОБА_11 то свідок не пам`ятає, щоб він дивився за речами ОСОБА_12 . А коли обшукували ОСОБА_12 , то свідок не пам`ятає, щоб він дивився за речами ОСОБА_11 . По закінченню обшуку ОСОБА_12 всі речі, гроші, телефон опечатали. Речі лежали ще коли перейшли до слідчих дій відносно ОСОБА_11 . Це свідок добре запам`ятав, тому, що люди з СБУ приїхали, і раніше свідок участі в таких діях не приймав.

У ОСОБА_12 приблизно було вилучено 3700 грн., у ОСОБА_11 приблизно було вилучено 1200 грн.- це разом 4900 грн., а решта коштів пропали, їх не знайшли потім. Спочатку руки світили - що фарба є, потім світили гроші- всі просвічувалися і світили 200 та 100 гривенні купюри. У ОСОБА_12 по 200, по 100 грн., у ОСОБА_11 - по 200- світилися крупні купюри по 200 і по 100 грн., а на інші купюри свідок не звернув увагу. Гроші на землі лежали поки їх не перерахували та не опечатали. Руки обом затриманим просвітили, конверт опечатали, це було у такій послідовності: у першого ОСОБА_12 , а у другого- ОСОБА_11 . Там були озброєні люди, які займаються своєю роботою, свідок також був на відео, що залишилося на кадрі. Спостерігав за вилученим чоловік зі зброєю в масці та співробітники СБУ. Складалися документи: протокол склали, свідок підписав його, бумаг було багато, протоколи складалися в арці, гроші які знайшли опечатали, свідок ставив підпис на конверті з грошима, потім поїхали в прокуратуру. Працівник СБУ спочатку від руки склав документи, потім там печатав. Це все відбувалося до 21-00 вечора, адвокати приїхали ввечері в прокуратуру.

Потім ОСОБА_12 та ОСОБА_11 посадили у машину та повезли на Суми, а понятих відпустили. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були у шоковому стані.

Щодо назви вулиці, де свідок проживає, -вона перейменована на Спаську, а стара назва- вул.9 Січня. Коли запросив свідка співробітник СБУ як понятого, то у свідка документів не було, можливо він неправильно назвав вулицю. На питання адвоката ОСОБА_14 щодо належності підпису (том.2 стор. 94) свідок пояснив, що то його підпис, протокол визнає, протокол огляду та вручення грошових коштів. Свідок пояснив, що протокол складався по мірі помітки грошей. Протокол читав свідок, понятий ОСОБА_29 читав, та підписували він і ОСОБА_29 підписував. Свідок особисто дивився і підписував, не пам`ятає чи вголос оголошували протокол. Свідок підтвердив належність підписів саме йому, які знаходяться в протоколі освідування ( том. 2, а.п. 104-106) свідок відповів: « В протоколі освідування мій підпис, я читав цей протокол. На а.п. 108 також мій підпис, як і на а.п. 111».

Свідок пояснив, що вперше допитується по цій справ в суді. Що можливо щось забув, але це наслідок травми, яку він отримав в зоні АТО в 2017 році, (міна пролетіла), але у нього немає діагнозу. Останній раз ОСОБА_29 він бачив у лютому 2018 року, цю ситуацію з ОСОБА_29 він не обговорював.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_29 суду показав, що він особисто разом з ОСОБА_66 разом йшли по вулиці біля райдержадміністрації і були запрошені до приміщення Білопільської райдержадміністрації співробітником СБУ прийняти участь понятими під час передачі хабара. В приміщенні райдержадміністрації в їх присутності та в присутності співробітників СБУ та цигана ОСОБА_15 і ще якоїсь циганки були помічені гроші, які будуть передаватися як хабар в конверті. Гроші лежали на столі загальною сумою 5200 грн., купюрами по 200 грн. Співробітник СБУ перераховував гроші, диктував номера купюр, мітив щіточкою з порошком. Сказали що ці гроші передадуть ОСОБА_15 ОСОБА_29 бачив як циган ОСОБА_15 брав гроші, гроші йому вручили при понятих, поняті розписалися в протоколі, протокол вже був розпечатаний, його вже заповнювали і підписували. А через деякий час сіли в машину і поїхали в старий парк в м.Білопілля, де безпосередньо ці гроші, які були вручені цигану ОСОБА_15 , були вилучені у затриманих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Співробітники СБУ діставали із кишень ОСОБА_11 та ОСОБА_12 гроші, які просвічували і він особисто бачив фіолетові пятна на цих грошах. В парку більше було працівників СБУ в масках. Свідок бачив у парку ОСОБА_11 і ОСОБА_12 в наручниках. В присутності свідка чи роз`яснювали права ОСОБА_11 і ОСОБА_12 свідок не пам`ятає. Співробітники СБУ пояснювали, що затримали ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за хабар. Особисто свідку ніхто із співробітників правоохоронних органів не представлявся. Почерговість обшуку затриманих свідок не пам`ятає. Коли обшукували ОСОБА_12 , то свідок не спостерігав за ОСОБА_11 хвилин п`ять. А коли обшукували ОСОБА_11 свідок не спостерігав за ОСОБА_12 . Свідок пояснив, що не чув щоб просив ОСОБА_11 чи ОСОБА_12 про участь адвоката. І не чув щоб слідчий говорив про адвоката.

Свідок добре пам`ятає, що складався слідчим на місці у парку документ про вилучення грошей і він його підписував там же у парку, як цей документ називався свідок не знає. Протоколи складалися слідчим у парку. Послідовність підпису документів у парку свідок не пам`ятає, але пам`ятає, що всі документи складалися у парку. Він пам`ятає як вилучався телефон у затриманих. Що в прокуратурі вже були адвокати в цей день увечері, і на цей час слідчї дії з затриманими не проводилися. Гроші, які вручались ОСОБА_15 , він не знає кому належать. У ОСОБА_12 і ОСОБА_11 вилучили менше ніж 5200 ( п`ять тисяч двісті) грн. Він не пам`ятає чи співпадали купюри. Свідок побачив вперше в той день ОСОБА_15 . В прокуратурі його допитували в якості свідка про те, чи бачив він як вилучали гроші у затриманих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на що він відповідав, що бачив. Але за минуванням певного часу він добре пам`ятає як вилучали гроші у ОСОБА_11 , а як вилучали гроші у ОСОБА_12 вже добре не пам`ятає. Його рік тому допитували в суді про зазначені обставини.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 показав, що точної дати не пам`ятає коли це було, наче на початку березня 2015 року, за територією Білопільського машзаводу він знаходився сам і побачив іржаві каналізаційні люки, які мав намір здати на металобрухт. Та потім побачив цигана ОСОБА_67 з візком, що йшов йому назустріч. При чому ніякої домовленості раніше з ОСОБА_15 у нього не було, вони зустрілися випадково.

Потім він попросив цигана допомогти закинути люки у таксі та вони відвезли люки на пункт прийому металобрухту, але приймальник металобрухту у них відмовився прийняти ці люки. Після чого вини з циганом поклали ці люки під міст. Про ці люки вони нікому не повідомляли, не зверталися ні до ОСОБА_12 , ні до ОСОБА_11 . Йому невідомо хто звертався до міліції за ці люки.

А через тиждень ОСОБА_26 зустрівся з ОСОБА_15 і той йому сказав, що він винен гроші ОСОБА_12 і попросив допомогти йому збирати металобрухт, щоб частками віддавати гроші. ОСОБА_15 плакав та розповідав, що треба віддавати 5000( п`ять тисяч) грн., ходити збирати метал. Буде віддавати по 100 грн. щодня. Особисто ОСОБА_26 в міліцію щодо пропажі люків не викликали.

Також він сказав, що у міліції з нього вимагають гроші за люки. При цьому конкретно він не говорив хто саме вимагає гроші. ОСОБА_26 у нього ще запитав, а чому вимагають у ОСОБА_15 , якщо люки знайшов він. На завод вони ходили майже кожного дня, збирали метал, здавали його на пункт прийому металобрухту, здавали приблизно на 300 грн., і кожного разу свою частку він віддавав ОСОБА_15 .

Потім до ОСОБА_26 додому приїхали працівники СБУ, одного з яких звали ОСОБА_68 , який запитав чи є у нього проблеми і сказав, що треба побачити цигана ОСОБА_15 . У ОСОБА_69 за люки працівники СБУ не питали. Разом з ОСОБА_70 вони поїхали додому до ОСОБА_15 , де з ОСОБА_15 спочатку спілкувалися працівники СБУ без його участі, а він сидів в автомобілі. Потім до автомобіля сів ОСОБА_15 та працівники СБУ. ОСОБА_15 сказали писати заяву, на що той відповів, що не вміє писати. Вони запитали у ОСОБА_15 чи він не заперечує, щоб заяву написав ОСОБА_26 , на що ОСОБА_15 погодився. ОСОБА_15 говорив працівникам СБУ, що з нього вимагають гроші працівники міліції за люки. ОСОБА_26 писав під диктовку співробітника СБУ те, що тому говорив ОСОБА_15 , тобто зі слів ОСОБА_15 . ОСОБА_15 говорив, що з нього гроші вимагають, називав прізвища ОСОБА_71 та ОСОБА_72 .

Писав він заяву від імені ОСОБА_15 на чистому аркуші паперу, не пам`ятає яку суму писав, яку вимагали у ОСОБА_15 . Циган на цій заяві наче розписувався. Коли він писав цю заяву то знав, що ОСОБА_12 працює в міліції. Розмова за борг з ОСОБА_12 відбулася за 4-5 днів до того, як ОСОБА_26 знайшов люки.

Щодо тиску з боку працівників СБУ- ОСОБА_26 пояснив, що і так, і ні. При цьому все відбувалося добровільно. ОСОБА_15 мав можливість відмовитися від написання заяви. ОСОБА_26 теж міг відмовитися писати заяву, але його просив про це ОСОБА_15 . Доля цієї заяви йому невідома. ОСОБА_26 суду зазначив, що ніяких злочинів вони з ОСОБА_15 не вчиняли.

Свідок ОСОБА_73 в судовому засіданні скористалася ст. 63 Конституції, правом не свідчити.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що весною 2015 року у його провадженні, як слідчого Білопільського РВ, знаходилася не розкрита кримінальна справа за ст.186 КК України, щодо пограбування ОСОБА_74 . Він проводив обшук у будинку по АДРЕСА_5 , де на той час проживав ОСОБА_75 . Вилучалися наркотичні засоби і перчатки. Він був присутнім і оперативні працівники, але хто- він не пам`ятає. Будь-хто із тих осіб не доставлявся для опитування у райвідділ. Кримінальне провадження було закрито і виділено про притягнення до адміністративної відповідальності. В цей же день до РВ була запрошена ОСОБА_31 , з молодшим неповнолітнім сином ОСОБА_76 . Може о 20-21-00 годині, тривалістю у межах години, свідок опитував ОСОБА_77 в присутності матері, так як він неповнолітній. До його кабінету за 5 хвилин до початку допиту заходив оперативний співробітник ОСОБА_21 . ОСОБА_78 не визнавав причетності до грабежу у ОСОБА_59 . Складалось пояснення до 22-00 години, це точно, по процедурі спілкування після закінчення опитування і під час скарг не було. З боку ОСОБА_79 до свідка скарг не надходило. До інших працівників міліції скарг також не було.

Усіх запрошених записують у журнал запрошених. На 2-й поверх свідок ОСОБА_31 з сином ОСОБА_76 проводив, і виводив також, у журналі запрошених розписувалися, був наряд-постовий по охороні адмінбудівлі, він записував у журнал. Але тоді свідок опитував ОСОБА_77 по грабежу у потерпілої ОСОБА_59 . А ОСОБА_80 у райвідділі тоді свідок не бачив.

Свідок пояснив, що ОСОБА_67 він знає, в минулому році ОСОБА_15 проходив по кримінальному провадженню за ч.3 ст.185 КК України Хто опитував ОСОБА_80 свідок не знає. Свідку тільки повідомили, що приїхав ОСОБА_44 і мати його. Свідок пояснив, що він працює в Білопільському райвідділі з 2002 року, але не чув про те, щоб працівники міліції позичали циганам гроші.

Свідок ОСОБА_23 суду пояснив, що йому відомо, що в 2015 році у нього в провадженні була кримінальна справа щодо обвинувачення ОСОБА_81 по ряду крадіжок і по цьому кримінальному провадженню проходив ОСОБА_15 , який надавав ОСОБА_82 у тимчасове користування автомобіль «Москвич», який перевозив викрадене майно. Суд оголосив у 2015 році розшук ОСОБА_83 . Цей автомобіль належав ОСОБА_15 , який фактично ним користувався без довіреності. ОСОБА_84 допитувався в якості свідка, як ОСОБА_85 придбав цей автомобіль свідок не пам`ятає, стосовно ОСОБА_15 не приймалося процесуальне рішення. Ніхто не просив звільнити від відповідальності ОСОБА_15 , - ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_12 , не зверталися. ОСОБА_15 надавав ОСОБА_82 автомобіль, але для чого-не знає. Дементова особисто свідок допитав з цього приводу один раз- і все. Як він викликав ОСОБА_15 не пам`ятає, можливо через ОСОБА_81 , можлива сам по телефону. На той час сиділа особа в райвідділі, яка вела журнал охорони адмінбудівлі. По закінченню допиту- така процедура: свідок виводить особу в фойє, де та ставить підпис в журналі чи є чи немає претензій. ОСОБА_85 розписався, номер провадження свідок не пам`ятає, це кримінальне провадження за 2015 рік. ОСОБА_11 на той час займав посаду начальника розшуку. Щодо свідка він не мав ніяких повноважень. Хто саме розкривав злочин восени щодо металобрухту свідку невідомо. ОСОБА_11 цікавився буде чи не буде справа направлятися до суду. ОСОБА_11 не пропонував свідку гроші за те, що піде в суд тільки справа ОСОБА_81 . У свідка були в провадженні кримінальні провадження по люках. По Ніколаєнку один чи два епізоди були по крадіжці люків. Обвинувальний акт був затверджений прокурором і направлений до суду. Напевно ж і ОСОБА_15 перевірявся щодо причетності до крадіжки каналізаційних люків. У ОСОБА_83 були епізоди крадіжок не тільки люків, але й іншого майна. Почалося з заяви по 102, було 6 чи 7 проваджень по заявам. Щодо причетності ОСОБА_15 проводилась перевірка, це міг бути ОСОБА_12 , міг бути ОСОБА_24 . Свідок надавав доручення, проводив слідчий експеримент. Свідок не бачив рапортів щодо причетності ОСОБА_15 , рапорти були щодо причетності до крадіжки ОСОБА_81 . Свідок не пам`ятає, щоб його ОСОБА_12 просив в разі зустрічі ОСОБА_15 спитати у нього за кошти, які той наче винен ОСОБА_12 . Про те, що ОСОБА_15 винен кошти ОСОБА_12 , - свідку невідомо. Свідку невідомо щоб працівники міліції та поліції позичали гроші циганам.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_86 пояснив, що він знаходиться у добрих стосунках з ОСОБА_12 , знав його батька, діда, та років чотири тому він купив машину «Сімку» у ОСОБА_12 за 15 чи 16 тисяч грн. та розраховувався за машину, виплачуючи по 1,5 тисячі та по одній тисячі грн. кожного місяця. Точних дат коли він передавав гроші ОСОБА_12 він не пригадав та коли остаточно розрахувався з ОСОБА_12 також не пригадав. Пояснив, що він у ОСОБА_12 кошти ніколи не позичав і ОСОБА_12 не просив у нього кошти. З ОСОБА_87 свідок у родинних дружніх стосунках знаходиться. Але давно з ОСОБА_87 не бачився. Років два тому свідок зустрів ОСОБА_12 , котрий спитав у нього чи не бачив він ОСОБА_67 , так як останній винен йому борг, але що саме за борг свідок не пригадав, просто щось винен.

Свідок ОСОБА_88 в судовому засіданні пояснив, що він знає ОСОБА_12 вже давно, років 15, між ними дружні стосунки, які не впливають на його покази. Угода з ОСОБА_12 у нього була років три тому. Свідок купив у ОСОБА_12 за 20 тисяч грн. машину 99-тої моделі, без нотаріального оформлення. При передачі автомобіля віддав 10 тисяч грн., а решту коштів віддавав частинами віддав за місяць-другий. Щодо ОСОБА_67 свідок пояснив, що з ОСОБА_15 він знайомий, між ними ніяких стосунків. Раніше до нього ОСОБА_12 підходив і питав чи не бачив він ОСОБА_89 , це було після купівлі машини. ОСОБА_12 просив передати ОСОБА_15 , щоб той його знайшов. Що заборгував ОСОБА_15 . ОСОБА_12 свідок не знає. Пояснив, що у нього було 10 машин, номерів яких він не пам`ятає, що кошти у ОСОБА_12 він не позичав. З ОСОБА_15 грошових справ не мав. Дату продажу автомобіля він не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_90 в судовому засіданні пояснив, що він ОСОБА_12 знає зі школи, років вісім тому купив у ОСОБА_12 без документального оформлення та без розписок машину « ОСОБА_91 » за 9 чи 10 тисяч гривень, а через 1-1,5 року( у 2009 чи 2010 році) купив у ОСОБА_12 машину «Дев`ятку» за 13-14 тисяч грн., розраховувався за машину місяців 8-10, а « ОСОБА_91 » здав на металобрухт та отримав приблизно три тисячі грн. На «Дев`ятці» їздив місяців шість, потім поміняв її на « ОСОБА_91 » з доплатою 3 тис. грн., потім копійку продав десь через рік в Сумах приблизно за п`ять тисяч грн. За першу машину ОСОБА_12 давав щомісяця по 500 грн., поки не віддав повну суму вартості автомобіля. Всі розрахунки відбувалися між ними на словах,- вірили на слово. За другу машину- це було взимку, домовилися за 14 тисяч грн., які він частинами віддавав. Про стосунки між ОСОБА_15 і ОСОБА_12 йому по слухам відомо, а він особисто з ОСОБА_15 не спілкувався, вони йому не родичі. Що у ОСОБА_92 міліціонера ОСОБА_15 позичів гроші свідок чув від неповнолітніх хлопців на станції як хтось в стороні розмовляє, думав, якщо позичав, так поверне.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_37 показала, що давно підтримує дружні стосунки з ОСОБА_12 , якого знає як працівника міліції і якого в її колі вони називають «Начальником», який давав гроші її родичам та продавав машини, в тому числі продав машину її сину та її племіннику ОСОБА_93 . Іноді ОСОБА_12 приходив щоб полікуватися у неї. Вона давала йому мазі щоб шию лікував, три рази масаж шиї йому робила. Іноді приходив на карти поворожити, за що розраховувався цукерками дітям. А ОСОБА_15 приходиться їй племінником, у якого були проблеми з законом, його в міліцію забирали, вона чула від людей із Шереметовки, що племінник залізо крав. Вона точного часу не пам`ятає, років 2-3 тому, після Нового року, її племіннику ОСОБА_15 були потрібні гроші, але для чого вона не пам`ятає, і він прийшов ввечері до неї за грошима, просив у неї 4(чотири тисячі) грн. В той час у неї вдома знаходився ОСОБА_12 , який прийшов до неї за ліками і щоб на картах йому поворожила. В який саме час прийшов ОСОБА_12 , а коли прийшов ОСОБА_15 вона не пам`ятає. А так як вона відповіла ОСОБА_15 , що у неї немає грошей, то племінник попросив гроші у ОСОБА_12 , який дав ОСОБА_15 4 (чотири тисячі) грн., з умовою- 1(одна тисяча)грн.- проценти і якщо ОСОБА_37 поручиться за племінника. Вона бачила як ОСОБА_12 давав гроші племіннику у сумі 4(чотири тисячі) грн., але якими купюрами вона не пам`ятає. Розписку племінник не писав. На який час давав гроші ОСОБА_12 вона не пам`ятає. А так як племінник не повертав гроші, то тижнів через три до неї став приїжджати ОСОБА_12 та наполягав, щоб йому повернули гроші, говорив їй: «Ти ж поручалася». Також ОСОБА_37 особисто телефонувала ОСОБА_12 та просила його, якщо буде забирати у ОСОБА_15 свої кошти, то щоб забрав і її «копійки», так як особисто їй ОСОБА_15 заборгував приблизно 180 чи 200 грн. Одного разу до неї додому заїхав ОСОБА_12 та розповів, що бачив ОСОБА_15 біля супермаркету і той втік від нього.

Допитана в судовом засіданні свідок ОСОБА_31 суду показала, що навесні 2015 року вона поїхала до свого старшого сина ОСОБА_94 в АДРЕСА_5 , щоб перед святом допомогти штори попрати, так як дружина сина знаходилася у лікарні. Також за вказаною адресою невдовзі приїхали співробітники міліції, серед яких був ОСОБА_21 , а ОСОБА_12 не було, і показали ухвалу суду про обшук, сказали, що шукають 18 (вісімнадцять тисяч) грн., маску і перчатки. Міліція знайшла бульбулятор, за який пізніше судили старшого сина ОСОБА_16 до штрафу у сумі 510 грн. Забрали в той день ОСОБА_94 у міліцію. Потім міліція поїхала на Комсомольську, 93, де проживала свідок і її менший син ОСОБА_95 . Також шукали маски, перчатки і 18000 грн. На Комсомольській, 93 нічого не знайшли. Сказали, щоб свідок і її менший син ОСОБА_95 з`явилися у міліцію, після чого вони автобусом поїхали в міліцію. А старшого сина ОСОБА_94 забрала міліція у міліцейській машині. Приблизно о 13-14-00 годині свідок з молодшим сином ОСОБА_96 приїхали в міліцію в м.Білопілля, там записали час їх прибуття у журналі та сказали, щоб вони посиділи у фойе будівлі міліції. Вони чекали години три. Години о 20-00 вийшов працівник міліції, який запросив свідка з сином ОСОБА_76 на 2-й поверх будівлі міліції для допиту. Номер кабінету в кінці коридора свідок не пам`ятає. В кабінеті були працівники міліції та зайшов працівник міліції ОСОБА_12 . Свідок в той день в приміщенні міліції ОСОБА_11 не бачила. Працівники міліції одночасно допитували її та її сина ОСОБА_97 з приводу крадіжки речей у бабушки. Розпитували чому вони ходили до бабушки, почали кричати на сина ОСОБА_97 . А старший син ОСОБА_98 знаходився окремо у другому кабінеті, куди його привезли раніше. Коли свідок з молодшим сином чекали у фойє, то добре чули як старшого сина ОСОБА_94 допитували за залізними дверима. Вони чули, коли відчинялися двері з правої сторони від входу страшні крики, визги сина ОСОБА_94 , наче його ріжуть. Крики були, а слів не було чутно. Свідок плакала та запитувала у працівників міліції, можливо і у ОСОБА_12 : « За що ОСОБА_94 б`єте?». Молодший син ОСОБА_95 питав: «Мати, чуєш?». Але нічого вдіяти свідок не могла, ніхто з працівників міліції не хотів її слухати. ОСОБА_12 бігав по райвідділу з дверей у двері, зайде, вискочить, він бачив її з сином ОСОБА_76 коли вони сиділи на першому поверсі. Після того як свідок стала чути крики сина ОСОБА_94 , її з молодшим сином ОСОБА_76 хвилин через 30 забрав працівник міліції ОСОБА_20 на другий поверх будівлі міліції у кабінет в кінці коридору. Брали відбитки пальців у неї та сина. В кабінет часто заходив ОСОБА_12 , який сказав сину ОСОБА_99 : « ОСОБА_100 тебе посажу, мати хоч від вас відпочине». ОСОБА_12 говорив свідку: « Я до Вас претензій не маю, а ОСОБА_101 сини будуть сидіти». Свідок підписувала якісь документи, не пам`ятає скільки і які. З будівлі міліції вони з меншим сином ОСОБА_76 вийшли близько 22-00 години, розписалась вона у журналі, що претензій не має, але не знала, що можна там писати претензії. Вони не встигли на останній поїзд. Потім зателефонував старший син ОСОБА_98 і сказав, що його випустили, що купить сигарет, свідок спитала за які гроші- він сказав що працівник міліції ОСОБА_21 дав 10 грн.на дорогу. Старший син ОСОБА_98 вже чекав їх на вулиці. ОСОБА_98 погано йшов, «тягнув» ногу, казав що нога болить, що болить у боку, коліна болять, руки, але не казав, що голова чи почка болять. Після чого вона запропонувала викликати ОСОБА_102 швидку, але він відмовився їхати в лікарню. На другий день свідок бачила ушкодження на тілі ОСОБА_94 : на грудях та на руці та спині синці. ОСОБА_98 розповів їм, що його бив працівник міліції ОСОБА_12 в груди, а двоє працівників міліції тримали його за руки, щоб він визнав себе винним у крадіжці 18 (вісімнадцяти тисяч) грн. та що якусь хату розібрав, примушували підписувати документи, після чого ОСОБА_98 підписав документи. На ранок другого дня позвонила невістка і сказала, що ОСОБА_102 погано, голова крутиться та нудить. Свідок разом зі старшим сином ОСОБА_103 пішли в м. Білопілля до лікаря ортопеда, якому розповіли про обставини побиття сина в міліції, на що лікар сказав, що треба лягати в лікарню та побої зняти і писати заяву в міліцію та направив до експерта, який сказав що без направлення не буде побої знімати. Порекомендував йти у прокуратуру, щоб там дали направлення. Вони пішли в прокуратуру, там ОСОБА_94 допитали, вони написали заяву. Але направлення на експертизу їм не дали. Вони пішли до хірурга на прийом і той направив ОСОБА_94 на стаціонарне лікування. Син знаходився на лікуванні тиждень з діагнозом забій грудної клітки. І тільки через місяць сина оглянув експерт. Після тижня лікування син більше в лікарню не звертався.

Після цього, місяців через три, їх викликали в прокуратуру в м.Суми. Пізніше до неї додому з погрозами приїжджали невідомі чоловіки, які вибили двері в будинку на АДРЕСА_8 , і сказали їй забрати заяву, яку писав на міліцію ОСОБА_98 , що його побили в міліції. За цим фактом вона зверталась в міліцію, але потім забрала заяву. Ці двоє, що двері вибивали, вже не погрожують, але свідок відмовилася назвати їх прізвища.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_104 показав, що станом на 08 квітня 2015 року він був неповнолітнім, виповнилося 16 років, йому зателефонувала мама і сказала, що його старшого брата ОСОБА_94 забрали в міліцію. Свідку відомо, що його старшого брата ОСОБА_94 звинувачували у пограбуванні якоїсь баби та за це забрали до РВ міліції. Свідок разом з матір`ю в той же день, коли забрали до міліції ОСОБА_94 , приблизно о 14-00 годині приїхали до Білопільського РВ міліції, де їх попросили почекати. Вони з мамою сиділи в фойе райвідділу міліції, та приблизно через годину вони почули крик старшого брата ОСОБА_94 за залізними дверима по коридору справа, які відчинялися і було чутно як дуже голосно кричав брат, такого голосного крику він ще не чув. В ці металеві двері заходив і виходив працівник міліції ОСОБА_12 , якого свідок знав раніше як працівника міліції. Мама почала плакати та просила у працівників міліції допомогти, зайти в те приміщення, де сина б`ють але ніяк не відреагували працівники міліції. Потім їх з мамою забрали на другий поверх допитувати про обставини крадіжки мопеда. В кабінеті на другому поверсі спочатку знаходився один працівник міліції, потім зайшов в кабінет ОСОБА_12 та сказав: «Посажу всіх», питав чи він мопед украв. Після допиту їх попросив розписатися в журналі працівник міліції, про те, що у них претензій немає і спитав: « У вас є до мене претензії ? Я ж вас сюда забрав (завів на 2-й поверх). Тоді розписуйтесь, що претензій до мене не маєте». Розписалися, що претензій не має. Свідка та його маму в міліції не били. Вийшли на вулицю, де вже знаходився брат ОСОБА_98 , який сказав, що його побили в міліції, перед тим, як пакет наділи на голову, його довго били, хотіли щоб підписав визнання, що бабу пограбував. Бив ОСОБА_12 і ОСОБА_21 , били по почкам, а точно хто бив - пакет на голову вдягали і били куди прийдеться. Свідок бачив побої на тілі брата- на спині та по боках тулуба синці, його тоді під руки вели. Руки брата він тоді не бачив. Брат хворів приблизно два тижні. На наступний день брат з мамою у лікарню пішли, там не хотіли знімати побої. Після цього мати їздила в прокуратуру. Брат нічого не розповідав про ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_105 суду показала, що вона працює лікарем-хірургом Білопільської ЦРЛ. Вона особисто з ОСОБА_16 не знайома. 09.04.2015 року ОСОБА_16 був госпіталізований в приміщення Білопільської ЦРЛ і вона його тоді оглядала при госпіталізації. Вона його лікувала до 14.04.2015 року, після того і до того вона його не бачила. ОСОБА_16 був направлений із поліклінічного відділення ЦРЛ на госпіталізацію в хірургічне відділення. Вона його оглядала в приймальному відділенні ЦРЛ і він був після огляду госпіталізований в хірургічне відділення. Згідно первинної документації скаржився він, (документація написана російською мовою): «Жалобы на боль в верхних и нижних конечностях, боль в мышцах спины и живота, грудной клетки, поясницы. Со слов 08.04.15 был избит работниками милиции». Більше нічого вона не питала. Він їй не говорив. Обставини травми вона не уточнювала. Це не входить в її обов`язки. Вона його оглянула і побачила: «Локально имеются: кровоподтеки и ссадины обеих верхних конечностей в области локтевых суставов. В междулопаточной области ссадина, лимфоузлы не увеличены. Симптомы раздражения обращены отрицательно. Болезненность в мышцах верхних и нижних конечностей». Свідок пояснила, що при госпіталізації хворих у відділення, вони обов`язково проводять додаткові методи обстеження. Обов`язково в приймальному відділенні проводиться обстеження групи крові, проводиться обстеження сечі. У хворого, враховуючи його скарги, відмічалися зміни в січі, були свіжі еритроцити 0,1- 2 в полі зору, що не являється нормою, що свідчить про хворобу, або про травму поясничної ділянки спини або нирки. На думку свідка вищезазначені крововиливи на кінцівках, на спині, еритроцити в сечі могли утворитися у результаті побиття, можуть свідчити про побиття. Можуть бути інші причини. Можливо людина десь упала. ОСОБА_16 був госпіталізований в хірургічне відділення, де проходив лікування до 14.04.2015 року, тоді і був виписаний, додатково з ним були проведені: ультразвукове обстеження черевної порожнини і нирок і він був оглянутий урологом 14 числа, а 10 числа йому було проведено ультразвукове обстеження, яке показало, що ознак патологічних змін органів черевної порожнини і нирок не виявлено. В даному випадку, що говорить про те, що в даного хворого патології нирок немає, то є слідуючі обстеження сечі, де було виявлено патологію тільки при госпіталізації. Щодо крововиливів в лопаточній частині- час, коли вони утворилися свідок не може сказати, не деталізувала, не описувала їх, якої вони були форми. Звичайно ж вони були не недільної давності, вони були свіжі. Якби вони були, крововиливи, із шкірочкою якоюсь там, коричневою чи якісь уже синці були, то вони це описують, що там чи садна чи крововиливи, тому вони описують жовті чи покриті шкірочкою. А в даному випадку ніяким чином не описано, в обов`язки свідка це не входить, це входить в обов`язки судмедексперта. Свідок описує те, що бачить. В її обов`язки не входить визначати строк давності. До первинної документації відноситься історія хвороби, а потерпілий направлявся із поліклініки. Там його оглядав лікар-хірург, взагалі то ним написано направлення у відділення на госпіталізацію, то була первинна документація, а це- наша первинна документація. Згідно нашої первинної документації особисто свідок виявила те, що вона побачила: «Телосложение правильное, дыхание умеренное, кожные покровы нежно-розовые, лимфатические узлы не увеличены, тоны сердца чистые, приглушенные, ритмичные. Артериальное давление 130/80, пульс- 87 ритмичный, дыхание 19 в минуту, язык влажный с белым налетом. Болезненность при пальпации эпигастрии, при пальпации грудной клетки. Боль в межлопаточной области и поясничной области. Имеются кровоподтеки и ссадины обеих верхних и нижних конечностей в области локтевой, верхних конечностей в области локтевых суставов и межпозвоночной области кровоподтеки и ссадины». Розмір і колір яких свідок не описала. Не питала про обставини отримання пошкоджень, так як потерпілий не працює, все це вони не деталізують. Записали « у результаті побиття «Со слов 08.04.15 года был избит работниками милиции»,- це записано у свідка, ( а чи він сказав сам, чи запитала,- не деталізуємо). Прізвищ працівників міліції- вони також не деталізують. Щодо повідомлення правоохоронних органів при госпіталізації - певно повідомляли обов`язково, у свідка це не фіксується. В приймальному відділенні ЦРЛ є спеціальний журнал де повідомляється правоохоронний орган. Потерпілий первинно був оглянутий в поліклінічному відділі, свідок не перша особа, яка його оглянула. Експерт ОСОБА_18 досліджував медичну карту стаціонарного хворого № 1646. Можливо ще була амбулаторна карта, з приводу цього свідок не може нічого сказати. Вона відповідає лише за свою частину роботи.

Судово-медичний експерт ОСОБА_18 суду показав, що він оглядав потерпілого ОСОБА_16 через тривалий час після отримання тілесних ушкоджень, більше ніж через місяць. І у нього не склалася думка, що потерпілий ОСОБА_16 обмовляє ОСОБА_12 . ОСОБА_16 назвав офіційно прізвище ОСОБА_12 в контексті того, що його побили і серед них був ОСОБА_12 . ОСОБА_16 не називав прізвище ОСОБА_11 . ОСОБА_16 звертався за направленням прокурора у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень. Експерт 8 чи 9 травня 2015 року оглянув потерпілого (фактично через місяць після отримання тілесних ушкоджень -08.04.2015). Експерт тілесних ушкоджень під час огляду вже не бачив. А далі йому була надана документація хірургічного відділення Білопільської ЦРЛ. В цій документації було вказано, що у ОСОБА_16 лікар-хірург виявив садна на ліктях і синець між лопатками. Потерпілий назвав прізвище ОСОБА_12 , про що в історії хвороби пишеться: « ОСОБА_106 ». Було два висновки, перший № 52, а другий при відтворенні обстановки та обставин події ( слідчому експерименті). Може таке бути що потерпілого били по нирках та по голові- зверху на тім`яній ділянці могли не відобразитися тілесні ушкодження, якщо з невеликою силою завдавався удар. Можна від незначених ударів в грудну клітку не залишити слідів. А щодо забиття попереку та грудної клітки- цього не бачили ні експерт, ні хірург, але написали за його скаргою. Експерту надавалася медична документація, він її переписав. Експерт більше пам`ятає матеріали слідчого експерименту, який проводився з участю ОСОБА_16 , що ОСОБА_16 показував, що йому було нанесено дуже багато ударів по різним ділянкам тіла, були удари по голові, рукам, спереду по грудній клітці, по нирках, по стегну - так розказував потерпілий. Але це не співпадало з тілесними ушкодженнями, виявленими у нього, так як лікар виявив на 2-й день садна на ліктях і синець між лопатками. Ті ушкодження, що найдені хірургом, могли бути. Висновок: «Механізм події, відтворений ОСОБА_16 , частково відповідає механізму нанесення тілесних ушкоджень, ( читає висновок по ОСОБА_16 ), з усіх заявлених пошкоджень у нього виявлені тільки пошкодження на лікті і між лопатками».

У хірургічному відділенні встановили діагноз: забиття передньої черевної стінки, це писав лікар-хірург, а експерт робив експертизу на підставі медичної документації. На передній черевній стінці нічого не виявлено ні експертом, ні лікарем. А відповідно об`єктивно- це садна в області обох ліктьових суглобів. Садна на ліктьових суглобах потерпілий міг отримати як при падінні, так і при нахилах. Забиття черевної стінки і попереку не може бути експертом підтверджено, тому що воно засноване на скаргах потерпілого. Синець і садно між лопатками було і синці і садна на рівні із суглобами. На ділянці попереку синців чи саден не було виявлено, аналіз забиття не підтверджений. На обличчі тілесних ушкоджень експерт не виявив, не підтверджено об`єктивно двадцять тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження лікарі написали ті, що бачили. Об`єктивно в наявності підтвердження ударів в ділянці ліктьових суглобів і між лопатками. Лікоть-це частина тіла. На ліктях садна і синці, здебільшого синці.

Відповідно до Правил проведення судово-медичного обстеження синці і садна відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Все інше нічим не було підтверджено, якщо б не синці, то він у висновку написав би, що взагалі відсутні тілесні ушкодження. Але ОСОБА_18 не заперечує того факту, що інші ушкодження могли бути, але на момент проведення огляду вони нічим не підтверджувались. На момент огляду хірургом для наявності синців Пастернацького обов`язковий удар, якщо удар незначний - то синдром Пастернацького негативний, його не буде. Тобто придавив хірург по задній поверхні нирок, а ОСОБА_16 сказав, що не болить там. В даному випадку забиття нирок не підтверджено. За висновком експерта підтверджено: легкі тілесні ушкодження на підставі саден на ліктях ( отримані чи при падінні, чи опирався на стул).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 показав, що станом на 2015 рік він виконував обов`язки оперуповноваженого карного розшуку Білопільського РВ, але ще був на посаді дільничного інспектора, працював тиждень у підпорядкуванні ОСОБА_11 . Приймав участь з начальником карного розшуку у проведенні обшуку в господарстві ОСОБА_16 в АДРЕСА_5 , де проживає ОСОБА_75 з дружиною і дітьми. В проведенні обшуку приймав участь слідчий ОСОБА_20 , начальник карного розшуку ОСОБА_21 . Обшук був пов`язаний з розслідуванням розбійного нападу. Під час обшуку було вилучено монтировку- знаряддя злочину, яким можна зламати двері, а також бульбулятор. ОСОБА_16 було доставлено в міліцейській машині для бесіди в райвідділ, а його мама та дружина поїхали за ним маршруткою. Молодший брат ОСОБА_107 чекав допиту в коридорі(фойе) не більше 3-х годин, що передбачено законодавством, довгенько, вже було темно. У кабінеті № 33 свідок проводив допит ОСОБА_16 , за дорученням чи ОСОБА_11 , чи ОСОБА_21 опитати по розбою. На час опитування в кабінет постійно хтось заходив і виходив. Опитував свідок ОСОБА_16 хвилин 20, ОСОБА_16 заперечував свою участь у розбійному нападі. Обставини справи по розбою в деталях свідок не знав. Але про іншу крадіжку (телевізор неробочий) в м.Ворожба ОСОБА_16 розповідав. За період перебування ОСОБА_16 в кабінеті заходив курсант, який був на практиці. ОСОБА_12 був у відпустці тоді, але міг забігти у райвідділ, так як поряд проживає. ОСОБА_24 був в АТО. ОСОБА_21 також міг заходити в кабінет. ОСОБА_11 не заходив. Куди ОСОБА_16 потім вивели із кабінета свідок не пам`ятає. На той момент свідок не бачив ніяких насильницьких дій відносно ОСОБА_16 . З боку свідка ніякого тиску відносно ОСОБА_16 не було. Свідок записував пояснення ОСОБА_16 під його ж диктовку. Матір ОСОБА_16 свідок бачив в коридорі райвідділу, вона сиділа на стільці, особисто до свідка вона не зверталася, претензій не пред`являла. Чи знаходився там молодший брат ОСОБА_108 , свідок не пам`ятає. Свідок чув від когось із співробітників карного розшуку, але не пам`ятає чи то було до затримання ОСОБА_71 та ОСОБА_72 , чи після, що ОСОБА_12 просив, якщо хтось побачить цигана ОСОБА_109 , то щоб передали йому, щоб зустрівся з ОСОБА_12 , бо циган винен йому гроші. Наче цей циган уникав зустрічі з ОСОБА_12 . Свідок пояснив, що він раніше давав покази у прокуратурі, що був у кабінеті ОСОБА_12

15 квітня день розшуку, який святкували в ресторані. А 16 квітня після обіду святкували у старому парку в м.Білопілля. Були присутні 10 чоловік, серед яких ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_110 . На святкування дня розшуку він приносив чи водку чи закуску, не пам`ятає. Де продукти закуповувалися і за чиї гроші свідку невідомо. В старому парку багаття палили, шашлики жарили. Почили їсти і через хвилин 10-ть прийшли співробітники СБУ. Коли знаходилися в парку, то була у когось зброя воздушка (пневматична рушниця) по пляшках стріляли. А коли працівники СБУ та прокуратури підійшли, то їм показали, що це воздушка. Свідок був присутнім при затриманні ОСОБА_12 та ОСОБА_11 16 квітня 2015 року, яким роз`яснювалися права, а вже потім вдягалися наручники. Слідчий чи прокурор представився, що він старший групи, зачитував права, зачитував, як зрозумів свідок, через що затримували ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Потім почався дощ і та група, яка в процесі приймала участь, сховалася від доща під арку, на сцену, в це місто перевели і затриманих з кайданками ( старший групи). Свідок особисто не чув, чи в його присутності роз`яснювалося ОСОБА_11 та ОСОБА_111 право мати адвоката. Також свідок не пам`ятає, чи просили ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про участь захисника. Застосовувались до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 наручники при затриманні. Якщо документи слідчим складалися, то складалися на сцені, так як йшов дощ.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 суду показав, що працював начальником карного розшуку Білопільського РВ у 2015 році, та давно знаходиться у дружніх стосунках з обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Що за місцем проживання сім`ї ОСОБА_16 він проводив обшук, а по якій справі не може згадати. Один обшук він проводив в районі залізничного вокзалу, а другий- на вул.Горького в м.Ворожба. Що вилучалося не пам`ятає. ОСОБА_16 після обшуку вони забрали до райвідділу. Свідок в той день ОСОБА_112 ( ОСОБА_99 ) і його мамі, в присутності співробітника міліції ОСОБА_20 , читав «лекцію» профілактичного характеру проти крадіжок. Дискусія довго затягнулася, був вечір. Свідок виводив їх з райвідділу та ще й гроші якісь давав на проїзд. Взяла гроші мати. Мати і ОСОБА_95 в книжці, яка лежала біля чергового на столі, розписалися. А старшого ОСОБА_16 він не бачив, хоча ОСОБА_16 він привіз до райвідділу і комусь дав команду, щоб допитали, але хто допитував ОСОБА_16 він не пам`ятає, і начеб то він в той кабінет, де допитували ОСОБА_16 , не заходив. Скільчи часу ОСОБА_16 перебував в РВ він не бачив, так як знаходився на другому поверсі. В якому кабінеті знаходився ОСОБА_16 він не пам`ятає. Мати та молодщий брат ОСОБА_113 не зверталися до нього щодо побиття ОСОБА_16 . В цей день ОСОБА_12 заходив до ОСОБА_20 в кабінет, де знаходилися ОСОБА_31 та ОСОБА_114 . ОСОБА_11 свідок в той день не бачив. При спілкуванні свідка з ОСОБА_12 чи був присутнім ОСОБА_16 він не знає. Свідок вважає, що потерпілий ОСОБА_16 говорить неправду, що його начебто побили працівники міліції. Це може бути пов`язано з обшуком у будинку ОСОБА_16 .

Свідку відомо, що ОСОБА_12 машини циганам продавав. І за період роботи ОСОБА_12 був кращим оперативником. Що для оперативного співробітника нормально позичати гроші цигану. Що свідку невідомо про взаємовідносини між обвинуваченими та потерпілим ОСОБА_15 , якого свідок охарактеризував виключно з негативного боку, назвав його прізвисько : « ОСОБА_115 ». Також свідку невідомо чи позичав ОСОБА_12 потерпілому ОСОБА_15 гроші і коли позичав невідомо також. Але приблизно у лютому 2015 року ОСОБА_12 йому говорив, що позичів ОСОБА_15 5000 (п`ять тисяч) грн., а він ховається. Свідок не пам`ятає яка у нього була заробітна плата у 2015 році. Він не питав в ОСОБА_12 навіщо той позичав гроші цигану. Але ОСОБА_12 просив свідка зателефонувати йому, якщо той побачить ОСОБА_15 .

Свідок був присутнім в парку при затриманні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , це був другий день святкування свята карного розшуку. Свідку запам`яталися люди, які бігли в масках та з автоматами, автомобілі, та і саме затримання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , до яких застосували наручники. Потім почався ураган і співробітники СБУ разом з затриманими перейшли на сцену. Прибулі особи були в цивільному одязі, свідок їх не знав. Застосовувалась відеозйомка. Свідок стояв за огорожею, його не запрошували в середину. Він спостерігав на відстані 50-ти метрів. Співробітники СБУ та затримані знаходилися на сцені. Свідок не пам`ятає чи оголошувались ОСОБА_11 і ОСОБА_12 права, не пам`ятає самої процедури їх затримання.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду показав, що станом на 2015 рік працював оперуповноваженим карного розшуку Білопільського РВ і знаходився у підпорядкуванні ОСОБА_11 , з яким знаходиться в дружніх стосунках, як і з ОСОБА_12 . Що в процесі роботи йому не раз в поле зору потрапляв ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які підозрювалися в скоєнні злочинів. Свідку відомо, що ОСОБА_15 брав у борг у ОСОБА_12 гроші, але не віддав і уникав з ним зустрічі. ОСОБА_12 перевірявся ОСОБА_15 на причетність до крадіжок металобрухту на території Білопільського району. По братам Гриценкам- Віктору та ОСОБА_99 були провадження по крадіжкам в м.Ворожба. Свідок писав рапорт на підставі інформації про крадіжку щодо причетності до неї ОСОБА_16 , наслідком чого було опитування ОСОБА_16 . Тільки ОСОБА_16 допитував ОСОБА_25 , але по якому питанню свідок не пам`ятає. В той день ОСОБА_16 перебував в приміщенні РВ не менше однієї години, до 2-х годин. Свідок ОСОБА_16 побачив в кабінеті № 33 на першому поверсі. Там заходився ОСОБА_16 , ОСОБА_25 . Крім свідка в кабінет більше ніхто не заходив. ОСОБА_21 свідок не бачив. ОСОБА_12 свідок також не бачив, на той час ОСОБА_12 був у відпустці. Свідок ОСОБА_16 свої питання задавав під час опитування, а ОСОБА_25 свої. Свідок спитав у ОСОБА_16 як його прізвище, запитав щодо крадіжок в м.Ворожба. За час знаходження в кабінеті ОСОБА_16 не висловлював ніяких побажань, не застосовувалися щодо нього заборонені заходи. Приблизно о 16-17 годині свідок зайшов в кабінет, де вже знаходився ОСОБА_16 . Спілкувались з ОСОБА_16 приблизно 1,5 години, вийшов ОСОБА_16 з кабінету приблизно о 19 годині. Свідок нікого з рідних ОСОБА_16 в приміщенні райвідділу не бачив. Він також не пам`ятає чи був ОСОБА_21 в райвідділі. Свідку відомо, що стосовно невстановлених працівників міліції виділені матеріали стосовно побиття ОСОБА_16 , так як свідка викликали в прокуратуру. В 2015 році свідку ОСОБА_12 розповідав, що дав в борг цигану ОСОБА_15 гроші, а він не віддає, ховається. Що між ОСОБА_12 та ОСОБА_15 були робочі стосунки. Щодо оформлення ОСОБА_12 в банку кредита, свідку невідомо, ОСОБА_12 свідку про кредит нічого не розповідав. Свідок знав, що ОСОБА_12 продавав автомобіль, що у нього було три автомобіля (серед яких « ОСОБА_116 »). Свідок характеризував ОСОБА_12 як колишнього співробітника міліції тільки з позитивного боку. Свідок не пам`ятає день затримання ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , так як був направлений в зону АТО. Вважає, що ніяких заборон немає щодо укладення цивільно-правових угод між працівником міліції та цивільною особою (циганом ОСОБА_15 ). Особи ромської національності на території Білопільського району збирають каштани, металолом, горіхи збирають, тобто їм є чим борги віддавати.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні показав, що приблизно два роки тому, це було весною, було ще прохолодно, снігу не було, приблизно о 20-00 вечора, до його двору на таксі приїхали раніше йому знайомі циган, який проживав на Шереметовці, і ОСОБА_26 , - якого він знав як зварювальника. Вони запропонували свідку купити металеві речі, так як він займався будівництвом і скуповував металеві речі. Таксист відкрив багажник, де на його погляд було декілька чавунних люків, які були у цілому стані, не пошкоджені. Свідок не пам`ятає хто з двох гостей запропонував йому купити люки, а ціну не обговорювали, так як свідок категорично відмовився купувати, йому люки не були потрібні. Він не цікавився де взяли ці люки циган з ОСОБА_26 , більше він їх не бачив. Свідок пояснив, що прізвища гостей: ОСОБА_15 та ОСОБА_26 він дізнався в ході слідства, візуально він раніше знав цигана. Після цього він знайомим чи міліції не розповідав, в той день і після цього ні з ким не розмовляв, не телефонував, не говорив з працівниками міліції - ні з ОСОБА_12 , ні з ОСОБА_11 . Свідка викликали в прокуратуру м.Суми, зателефонувавши з прокуратури м.Суми, представилися співробітниками прокуратури м.Суми. Ні СБУ, ні прокурори, не приїжджали до нього. В прокуратурі його допитали чи приїжджали ці особи, як далі події розвивалися. Впізнання проходило: запропонували одночасно 3-4 фотографії, за якими він впізнав ОСОБА_26 . Працівники обласної прокуратури свідку не повідомили звідки і коли ці люки викрадені. Свідок розмовляв з дружиною на цю тему, сказав, що приїхали ОСОБА_26 з циганом, що пропонували купити люки, а він відмовився, на що дружина сказала, що він правильно зробив. Свідок знає ОСОБА_12 , проживають на одній вулиці, причому подвір`я свідка не видно з подвір`я ОСОБА_12 , відносини між ними на рівні привітань.

Свідок ОСОБА_35 суду показала, що вона колишній молодший інспектор режимно-секретного органу, яка на даний час знаходиться у декретній відпустці, не була підлеглою обвинуваченим, та їй відомо, що у 2015 році затримали ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у скоєнні злочинів. Під час її чергування в фойє Білопільського ВП, у холодну пору року, ввечері, мабуть восени, вона записувала всіх хто заходив і виходив у книгу відвідувань. Дату чергування вона не пам`ятає. В її обов`язки входило слідкувати за порядком в фойє. Пам`ятає, що прийшов до РВ ОСОБА_117 наче ОСОБА_98 , сам прийшов, вона раніше його не знала, але прізвище запам`ятала. Коли вона записувала його прізвище, начебто до нього вийшов слідчий ОСОБА_20 і провів його до свого кабінету на другий поверх. Потім, години через півтори-дві, до райвідділу прийшли ще дві людини, це була жінка років 50-ти і молодий хлопець, вона їх також записала в книгу відвідувань та чергувань у РВ. Їхні прізвища також ОСОБА_117 , це мати і брат ОСОБА_80 . В журналі свідок записує куди відвідувачі йдуть. Вона не пам`ятає куди (до кого) їх записала, та кого за ким записувала. Вони всі залишили райвідділ коли вона ще знаходилася на зміні- до 21-00 години(зміна закінчується в 21-00). Із райвідділу першим вийшов ОСОБА_75 , той, що перший заходив до РВ, він розписався в журналі і вийшов з райвідділу. Додому вона пішла о 21-15, а ОСОБА_118 хвилин за 30 до 21-00 години залишили райвідділ. Можливо вони також ходили до слідчого, вона не пам`ятає. Вони виходили, але як також не пам`ятає. Вона не може сказати хто з ким спілкувався. Вони знаходилися в фойе ОСОБА_119 приблизно до години часу. За час їх знаходження в фойе від них звернень до неї зі скаргами ніяких не було, вони поставили підписи і час в журналі відвідувань, претензій не мали. Жіночка наче весь час знаходилася в фойє. Вона не пам`ятає, щоб хтось знаходився у відділі карного розшуку. Там двері стоять і просто так туди не потрапиш. Якби там крики звідти були - свідок би їх почула, але криків не було. Жінка, яка сиділа в фойє, до свідка особисто не зверталася. Якби до неї зверталися, то вона б повідомила чергову частину. Чому покази не співпадають із показами ОСОБА_79 свідок пояснити не змогла, але вказала, що на неї впливу не було.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показав, що у нього стосунки з ОСОБА_12 дружні. Йому відомо, що у ОСОБА_12 була машина модель 99-та, яку він розбив, а свідок її ремонтував приблизно у січні -лютому 2015 року. ОСОБА_12 сам звернувся до нього з проханням відремонтувати машину, привозив запчастини, міняв кришу, двері. Вартість запчастин, частина яких бувша у використанні - приблизно 10 тисяч грн. ОСОБА_12 мав труднощі з грошима, як розбив машину не розповідав, але пошкодження були значними.

Свідок ОСОБА_22 суду показав, що станом на 2015 рік він займав посаду о/у Білопільського РВ, мав дружні стосунки з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . ОСОБА_11 був його безпосереднім керівником. Щодо обставин запрошення ОСОБА_16 до райвідділу пояснив, що була крадіжка в м.Ворожба та ОСОБА_16 опитували в кабінеті № 33 Білопільського ВП, який був на той момент закріплений за свідком. Опитував ОСОБА_25 . Хто запрошував до райвідділу ОСОБА_120 свідок не пам`ятає, але не виключає, що можливо він запросив ОСОБА_16 до райвідділу. Скоріше усього на той час проводився обшук. В кабінеті № 33 знаходився ОСОБА_25 за столом свідка і опитував ОСОБА_16 . В цей час свідок займався своїми справами. Єдине, про що він спитав у ОСОБА_16 чи буде він говорити правду, чи буде «Локшину на вуха чіпляти?». Пару годин свідок знаходився у кабінеті, спочатку не розуміли хто його буде опитувати - чи слідчий, чи оперуповноважений. ОСОБА_25 на той час був недосвідченим. ОСОБА_16 щось пояснював по розбійному нападу, стверджував, що він не причетний до нього, а заявив, що скоїв крадіжку металобрухту десь з домогосподарства на його вулиці. В кабінеті були: свідок, ОСОБА_25 і можливо ОСОБА_24 , який також працює в даному кабінеті. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не було. Свідок не бив ОСОБА_16 ОСОБА_16 спілкувався з ОСОБА_25 , ОСОБА_24 та зі свідком. Свідок то заходив, то виходив із кабінета. Свідок не пам`ятає, чи бачив як ОСОБА_16 залишав приміщення. Заходив ОСОБА_16 в денний час, перебував в райвідділі 2-3 години.

Свідок пояснив, що ОСОБА_16 приховує про свою вечірку в м.Ворожба, де його друзі влаштували йому допит про те, що він розповідав в райвідділі міліції. Джерело вказаних відомостей свідок не назвав, сказав, що підтвердити вказаний факт не зможе. Щодо особи ромської національності ОСОБА_67 свідок пояснив, що після звільнення ОСОБА_121 з місць позбавлення волі свідок бачив, що ОСОБА_84 з ОСОБА_12 спілкується. Свідку відомо, що ОСОБА_84 позичив ОСОБА_12 п`ять тисяч гривень и просив членів колективу міліції, якщо хтось побачить ОСОБА_67 , щоб сказали йому, бо той кошти не повертає. Свідок був присутнім при затриманні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Це було на 2-й день після дня розшуку, 16 квітня 2015 року, вони світкували в парку день розшуку, вогнище було, жарили м`ясо, яке залишилося з першого дня та ще ОСОБА_12 приніс м`ясо мариноване, чи то в пакеті, чи то в каструлі.

М`ясо жарили на цеглинах, не на мангалі. Раптом з`явилися люди в масках, які одягли наручники ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Поставили ОСОБА_11 з одного боку естради, а ОСОБА_12 - з іншого боку естради. Їм не роз`яснювали права, адвокат не був присутнім. Перед тим, як заходити на естраду, ОСОБА_11 вимагав адвоката, звертався до працівників СБУ і до осіб у цивільному одязі з проханням позвонити адвокату, але якому адвокату - прізвище адвоката свідок не запам`ятав. ОСОБА_122 викликав адвоката свідок з власної ініціативи, так як у нього був телефон адвоката ОСОБА_14 , тому він зателефонував ОСОБА_14 , котрий приїхав вечером в той же день. В присутності свідка не допитували ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Оперативна група на місці затримання ОСОБА_72 та ОСОБА_71 перебувала максимум годину. Адвокату свідок звонив в м. Суми, пів години потрібно адвокату, щоб доїхати до м.Білопілля (10 хвилин по місту та 20 хвилин по трасі). Свідок не знав скільки потрібно адвокатів по даному провадженню, але приїхало два адвоката.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_47 суду показав, що працює о/у СКП Білопільського ВП. У квітні 2015 року він працював оперуповноваженим карного розшуку Білопільського РВ. Приймав участь спільно з іншими працівниками міліції у проведенні обшуку господарства ОСОБА_31 , матері ОСОБА_16 . Обшук був пов`язаний з пограбуванням мешканки м.Ворожба Стельмах. Під час обшуку ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не були присутні. Йому знайомі потерпілий по справі ОСОБА_16 , його молодший брат, а також потерпілий ОСОБА_84 . Відомо, що ОСОБА_75 звернувся до прокуратури з заявою про обставини його побиття.

Але свідку невідомо хто доставляв ОСОБА_16 у райвідділ, хто опитував- він цього не пам`ятає. Про стосунки між ОСОБА_15 та ОСОБА_12 йому також невідомо. Він був присутнім при затриманні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , це було 16 квітня 2015 року. Збиралися на другий день у парку - вогнище було, щоб шашлики жарити, вчорашні шашлики підігрівали і повинні були свіжі шашлики жарити. Підігрівали вчорашнє м`ясо, що на день розшуку було, яке в день розшуку жарили на мангалі, в м.Ворожба, в барі. М`ясо приносили хто скільки міг. Де ОСОБА_12 взяв м`ясо він не сказав. Але не перший раз ОСОБА_12 приносив м`ясо на вечірку.
Всі приймали участь у святкуванні: вогнище палили та жарили шашлики. Був присутній і начальник РВ. М`ясо доставав ОСОБА_12 - мабуть привіз м`ясо із собою. При затриманні всі працівники міліції знаходилися у старому парку м.Білопілля, тільки зібралися, минуло хвилин 20-30, і «підскочили» люди в камуфляжах з автоматами, не представилися, а в цивільному чоловік- розвернув та звернув посвідчення, наручники вдягли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , при цьому при свідку нічого не роз`яснювали. Потім їх повели на сцену в старому парку, так як дощ почався, не сильний, але було холодно і сиро. Свідок залишився на місці, вже не до м`яса було. Адвоката не було при затриманні. Від початку зборів до появи працівників СБУ пройшло хвилин 30, тобто свідок прийшов і за 30 хвилин з`явилися працівники СБУ. ОСОБА_12 начебто був із самого початку. Вже нове м`ясо почали жарити, не встигли пожарити нове, але встигли підігріти старе. Свідок бачив як працівники СБУ з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 піднімалися на сцену, але чи відразу пішли на сцену - не бачив. Біля свідка стояв ОСОБА_22 . В полі зору не потрапляло те місце, куди піднімалися працівники СБУ з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_123 в судовому засіданні показав, що він в рамках кримінального провадження документував вимагання та отримання неправомірної вигоди ОСОБА_12 і ОСОБА_11 від ОСОБА_15 . З ОСОБА_15 та обвинуваченими він раніше знайомий не був. Відбувалося це у 2015 році навесні. Звернувся ОСОБА_15 , що з нього вимагають грошову суму, свідок не пам`ятає за що і не пам`ятає за минуванням часу яку суму. Було відкрито кримінальне провадження, отримана ухвала суду на проведення НСРД. Всю технічну роботу виконував спеціальний підрозділ, (відділ оперативного документування, відділ оперативно-технічного заходу), а свідок викладав слідчу дію в протоколі. Пам`ятає, що відбулося затримання в м.Білопілля після отримання ОСОБА_12 суми грошей від ОСОБА_15 і потім відбувалося затримання в парку в м.Білопілля ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Свідок підтвердив, що саме він склалав протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій і у протоколах за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії допущена при друкуванні технічна помилка у зазначенні дати диску, а саме 24.02.2015, хоча вірним є 24.04.2015. А правильна дата вказана на дисках «DVD- R» - це 24.04.15 р. В протоколах про проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 24.04.2105 р. ним невірно зазначено дата зазначених дисків. На оптичних дисках «DVD-R», реєстраційні №№ 128-т та 129-т від 24.04.2015 року, маються висловлювання, які належать ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . В ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій СБУ використовують технічні засоби, які були спеціально розроблені та виготовлені для негласного зняття інформації, а також пристосовані пристрої. Порядок застосування, форми та методи проведення НСРД з використанням технічних засобів регламентується відомчими нормативно-правовими актами, а інформація про форми та методи проведення НСРД з використанням технічних засобів та тактико-технічні характеристики ТЗ, що використовуються при цьому становлять державну таємницю. Оптичні диски «DVD-R» реєстраційні №№ 128-т та 129-т від 24.04.2015 року є оригіналом. Вищезазначені матеріали не змінювалися та не піддавалися монтажу та аудіофайли розмов отримані в ході проведення НСРД по зняттю інформації з транспортних телекомунікаційних мереж записані на оптичні диски «DVD-R» реєстраційні №№ 128-т та 129-т від 24.04.2015 року 29 квітня 2015 року за допомогою програмного забезпечення Nero. Грошові кошти помічались в рамках постанови прокурора про вчинення злочину. Є визначена форма за якою складаються вказані вище протоколи, в КПК немає зразка таких документів. Свідок при складанні протоколів допустився опечатки, замість вірного: 16.04.2015, - вказав невірні дати: 16.04.2013, 16.04.2014. З датою в протоколі огляду речей (телефона «Леново») вважає, що можлива опечатка, дата була взята із шаблона «06.05.2015» , а потім не була виправлена на 13.05.2015р.

Свідок пояснив, що не вдавався до монтажу чи фальсифікації. Що вказані аудиовідеозаписи неможливо монтувати. Оптичні диски «DVD-R» реєстраційні №№ 128-т та 129-т від 24.04.2015 року є оригіналом, інших дисків не існує. Процесс фіксації, форми и методи роботи свідок не має права розголошувати. До 01.04.2015 не проводилась в рамках НСРД оперативно-слідча інформація. На підставі постанови прокурора прокуратури Сумської області він був уповноважений на складання протоколу про проведення контролю за вчиненням здочину. Діяв у відповідності з вимогами кримінального процесуального кодексу України. На досудовому слідстві не піднімалися питання щодо фальсифікації доказів.

Факт одержання неправомірної вигоди ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від ОСОБА_15 , а також перевищення влади та службових повноважень ОСОБА_12 по відношенню до потерпілого ОСОБА_16 підтверджується наступними письмовими доказами.

Відповідно до наказу УМВС України в Сумській області № 156 о/с від 25.08.2011 ОСОБА_11 призначений на посаду начальника сектору карного розшуку Білопільського РВ (а.п. 243 том 2).

Наказом УМВС України в Сумській області № 29 о/с від 30.01.2015 майора міліції ОСОБА_11 призначено на посаду заступника начальника Білопільського РВ начальником кримінальної міліції (а.п. 244 том 2).

Відповідно до наказу УМВС України в Сумській області № 59 о/с від 10.04.2014 старшого лейтенанта міліції ОСОБА_12 призначено на посаду старшого оперуповноваженого СКР Білопільського РВ (а.п. 245 том 2).

Згідно з функціональними обов`язками в основні завдання ОСОБА_11 , як начальника кримінальної міліції, та ОСОБА_12 , як старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку, входило: забезпечувати особисту безпеку громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігати правопорушенням та здійснювати їх припинення; виявляти кримінальні правопорушення, приймати участь у розкритті кримінальних правопорушень та розшуку осіб, які їх вчинили, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством (а.п. 239-240, 242 том 2).

Таким чином, обіймаючи вказані посади, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 постійно здійснювали функції представників влади, тобто були службовими особами та працівниками правоохоронного органу.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були суб`єктами відповідальності за корупційне правопорушення.

Так, із витягів із кримінального провадження №0000165 вбачається, що 01.04.2015 до ЄРДР внесена інформація про вимагання неправомірної вигоди ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у ОСОБА_15 на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень (а.п. 77-79 том 2).

Із витягу із кримінального провадження №0000191 вбачається, що 16.04.2015 до ЄРДР внесена інформація про те, що 08.04.2015 в період часу з 16.30 год. до 22.30 год. співробітники Білопільського РВ УМВС України в Сумській області у приміщенні райвідділу міліції, перевищуючи свої службові повноваження, спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_16 з метою зізнання його у вчиненні кримінального правопорушення на підставі заяви ОСОБА_16 (а.п. 17 том 4).

Із витягу із кримінального провадження №0000165 також вбачається, що 16.04.2015 до ЄРДР внесена інформація про те, що 08.04.2015 в період часу з 16.30 год. до 22.30 год. співробітники Білопільського РВ УМВС України в Сумській області у приміщенні райвідділу міліції, перевищуючи свої службові повноваження, спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_16 з метою зізнання його у вчиненні кримінального правопорушення на підставі заяви ОСОБА_16 (а.п. 79 том 2).

Як вбачається із постанови прокурора відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Сумської області ОСОБА_124 від 04.06.2015, кримінальні провадження відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 368 КК України та відносно ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 365 КК України були об`єднані в одне кримінальне провадження (а.п. 80-81 том 2).

Із повідомлення начальника БКОЗ УСБУ України в Сумській області ОСОБА_125 прокурору Сумської області від 31.03.2015 про виявлене кримінальне правопорушення, рапорту старшого оперуповноваженого 2 сектору ВБКОЗ УСБУ в Сумській області ОСОБА_40 вбачається, що Сумським МРВ УСБУ в Сумській області в ході здіснення оперативно-пошукової діяльності була отримана інформацію стосовно можливого отримання неправомірної вигоди з боку співробітників Білопільського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від ОСОБА_15 за не притягнення до кримінальної відповідальності (а.п. 82-84 том 2).

Із заяви ОСОБА_16 від 09.04.2015 прокурору Білопільського району вбачається, що він просить притягнути співробітників Білопільського РВ до кримінальної відповідальності, які 08.04.2015 у приміщенні райвідділу застосували до нього насильство (а.п. 18 том 4).

У відповідності з вимогами статті 214 КПК України зазначені документи стали підставами для внесення інформації до ЄРДР про злочин, який готується, і відповідно досудове розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було розпочато у повній відповідності з вимогами кримінального процесуального законодавства.

Із заяви ОСОБА_15 від 07.04.2015, яка підписана ним власноручно, а написана його сестрою ОСОБА_56 , бо потерпілий не вміє писати, вбачається, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вимагають у нього грошові кошти в сумі 7000 грн. за не притягнення до кримінальної відповідальності за злочин, який він не вчиняв (а.п. 87 том 2).

Із протоколу огляду та вручення грошових коштів від 16.04.2015 року вбачається, що 16.04.2015 о 10 год. 30 хв. старшим оперуповноваженим 2 сектору ВБКОЗ УСБУ в Сумській області ОСОБА_126 у присутності понятих ОСОБА_29 та ОСОБА_38 були оглянуті грошові кошти в сумі 5200 грн. номіналом по 200 грн. у кількості 22 шт., номіналом по 100 грн. у кількості 12 шт., які відкопійовані на копіювальному апараті на 8 аркушах. У ході огляду грошові кошти помічені спеціальною речовиною люмінесцентним порошком. При освітлені грошових банкнот джерелом ультра-фіолетового випромінювання на них проявляється світіння яскраво-блакитного кольору. Контрольний зразок спеціальної речовини - люмінесцентний порошок поміщений до паперового конверту. Грошові кошти є власністю УСБУ в Сумській області. Після огляду грошові кошти були вручені ОСОБА_15 (а.п. 97-102 том 2).

Із протоколів освідування особи від 16 квітня 2015 року вбачається, що при освідуванні слідчим ОСОБА_127 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були зроблені змиви з лівої та правої рук останніх, контрольні змиви, які упаковані в пакети №№ 1, 2, 3 (а.п. 104-106, 108-110 том 2).

Освідування ОСОБА_11 та ОСОБА_12 проводилось на підставі постанов прокурора ОСОБА_5 від 16.04.2015 про проведення їх освідування з метою виявлення слідів кримінального правопорушення нашарувань спеціальної хімічної речовини, яка використовувалась для помітки грошових коштів (а.п. 103-107 том 2).

Також винуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтверджується протоколом огляду місцевості, з якого вбачається, що 16.04.2015 з 15 год. 20 хв. до 19 год. 07 хв. проводився огляд місцевості, де у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були вилучені грошові кошти у загальній сумі 4400 грн., які ОСОБА_12 передав ОСОБА_15 . Серії та номери грошових банкнот, вилучених у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , співпадають з серіями на номерами грошових купюр, які були передані ОСОБА_15 для вручення ОСОБА_12 в якості неправомірної вигоди (а.п. 111-113 том 2).

Із протоколу про результати контролю за вчиненням злочину вбачається, що 16.04.2015 з 10 год. 30 хв. до 14 год. 10 хв. ОСОБА_15 були вручені грошові кошти в сумі 5200 грн. для подальшої передачі у якості неправомірної вигоди ОСОБА_12 . Вказані грошові кошти у сумі 2900 грн. були вилучені у ОСОБА_11 та 1500 грн. у ОСОБА_12 під час огляду місцевості та долучені до протоколу огляду (а.п. 8-9 том 3).

Зазначені вище протоколи огляду та вручення коштів, освідування, огляду місцевості, про результати контролю за вчиненням злочину захисники ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 просили визнати недопустимими доказами у зв`язку з тим, що вони здобуті з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, оскільки у протоколі зазначений час дії 10 год. 30 хв., але а цей час проводилися і інші слідчі дії, замість освідування відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 фактично був проведений обшук без ухвали слідчого судді, на них незаконно одягли наручники, на місці освідування та огляду протоколи не писались, бо вони надруковані на комп`ютері, під час освідування та огляду місцевості не були присутні захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та приймали участь більше людей, чим вписано у протоколах. Ці дії проводились з участю прокурора ОСОБА_5 та на підставі процесуальних документів, які виносились ним, але він лише з 28.04.2015 року був уповноважений здійснювати процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні. Також зазначили, що їм не відкривалась постанова прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 16.04.2015.

Але суд вважає, що аргументи сторони захисту про недопустимість зазначених протоколів є безпідставними, більш того надуманими і не базується на нормах Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Суд вважає, що зазначені докази здобуті з дотриманням вимог ст.ст. 40, 84, 86, 237, 241, 271 КПК України, оскільки отримані слідчим у передбачений законом спосіб з метою виявлення, фіксації відомостей щодо обставин вчинення злочину ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та з метою виявлення на руках обвинувачених слідів спеціальної речовини (люмінофору), що також є підтвердженням винуватості обвинувачених у отриманні неправомірної вигоди від ОСОБА_15 .

Освідування проводилось згідно постанов прокурора про освідування особи від 16 квітня 2015 року (а.п. 103, 107 том 2).

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 103, 104, 106, 237, 241 КПК України, де передбачено що процесуальні дії (огляд, освідування) можуть фіксуватися у протоколах, які складаються після проведення цих дій. Але при цьому ніде не зазначено, що протокол повинен обов`язково друкуватись безпосередньо на місці вчинення дії. Законом передбачено обов`язкове фіксування слідчих дій, що і було зроблено. Але так як погодні умови зразу після затримання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до проведення огляду місцевості та до проведення їх освідування перешкоджали написанню протоколів, бо пішов дощ, що було встановлено під час перегляду відеозапису, тому слідчим ОСОБА_127 було прийнято рішення про проведення слідчих дій на місці події і складання протоколу у приміщенні прокуратури Білопільського району, на що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 надали свою згоду. Тому протоколи освідування, протокол огляду місцевості дійсно були складені після проведення цих процесуальних дій у приміщенні прокуратури Білопільського району, де зазначені протоколи були зачитані слідчим вголос учасникам слідчої дії, в тому числі і ОСОБА_12 та ОСОБА_128 , які вказані протоколи підписали. При цьому ніяких зауважень вони не висловили ні усно, ні письмово.

Також судом встановлено, що до початку освідування слідчий ОСОБА_129 у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запитав, чи згодні вони пройти освідування, на що обидва добровільно погодились, що підтверджується відеозаписом до зазначених протоколів, а також самими протоколами освідування, де зазначено, що слідчий «пред`явив ОСОБА_11 та ОСОБА_12 постанови прокурора про проведення освідування та запропонував їм пройти освідування добровільно, на що останні погодились та добровільно пройшли освідування». При цьому, як вже зазначалось вище, ніяких зауважень з їх боку не висловлено, протоколи ними підписані. Тому посилання сторони захисту, що слідчим був проведений обшук обвинувачених без ухвали слідчого судді з порушенням вимог ст. 234 КПК України є безпідставними, бо така слідча дія, як обшук, не проводилась взагалі.

Крім того, переглядом відеозапису до протоколів огляду місцевості та освідування обвинувачених встановлено, то слідчий ОСОБА_129 , коли вказував прізвища учасників слідчої дії, також зазначив, що на місці проведення слідчих дій, а саме: огляду та освідування, перебувають інші співробітники УСБУ України в Сумській області для забезпечення громадського порядку. Але при цьому він зазначив, що учасниками слідчої дії вони не є. Також даний факт підтверджується і постановою слідчого від 16.04.2015 про залучення співробітників спеціального підрозділу відділу ЦСО «А» УСБУ в Сумській області для забезпечення охорони слідчо-оперативної групи (а.п. 92-93 том 2). Тому посилання сторони захисту, що під час цих слідчих дій приймало участь більше людей, ніж зазначено у протоколі, не є підставою для визнання доказу недопустимим.

Відповідно до вимог ст. 271 КПК України контроль за вчиненням злочину може здійснюватися у випадках наявності достатніх даних вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин, на підставі постанови прокурора. Про результати контролю за вчиненням злочину складається протокол.

Як вбачається із протоколів, то старший оперуповноважений 2 сектору ВБКОЗ УСБУ в Сумській області ОСОБА_123 на складання вказаного протоколу був уповноважений постановою прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину прокуратури Сумської області від 16.04.2015, яка підлягає засекречуванню.

Таким чином зазначена особа оперативного підрозділу діяла у відповідності з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Також суд не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо відсутності повноважень у прокурора ОСОБА_5 на вчинення процесуальних дій. Відповідно до сформованого 06.04.2015 реєстратором - слідчим ОСОБА_127 витягу з кримінального провадження № 0000165 вбачається, що група прокурорів, яка визначена для здійснення процесуального керівництва, складала 5 чоловік, в тому числі там зазначений і прокурор ОСОБА_5 .Також, призначення прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадження № 0000165 підтверджується скріншотами зробленими з ЄРДР, які надані під час судового розгляду та з яких вбачається, що прокурор Сумської області ОСОБА_130 02.04.2015 о 10 год. 43 хв. призначив прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_131 (старший), ОСОБА_132 , ОСОБА_133 , ОСОБА_5 .

Стосовно застосування наручників до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , то суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про службу безпеки України», в редакції яка діяла на момент вчинення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 злочину, військовослужбовці Служби безпеки України мають право зберігати, носити, використовувати і застосовувати зброю та спеціальні засоби на підставах і в порядку, передбачених Законом України "Про міліцію", військовими статутами Збройних Сил України та іншими актами законодавства.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про міліцію», який був чинний на той час, працівники міліції мають право застосовувати наручники, гумові кийки, засоби зв`язування, сльозоточиві речовини, світлозвукові пристрої відволікаючої дії, пристрої для відкриття приміщень і примусової зупинки транспорту, водомети, бронемашини та інші спеціальні і транспортні засоби, а також використовувати службових собак для затримання і доставки в міліцію або інше службове приміщення осіб, які вчинили правопорушення, а також для конвоювання і тримання осіб, затриманих і підданих арешту, взятих під варту, якщо зазначені вище особи чинять опір працівникам міліції або якщо є підстави вважати, що вони можуть вчинити втечу чи завдати шкоди оточуючим або собі.

Суд вважає, що застосування наручників до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під час їх затримання безпосередньо зразу після вчинення злочину не суперечило зазначеним вище вимогам закону, так як на той час мались всі підстави вважати, що вони можуть втекти з місця вчинення злочину з метою уникнути відповідальності та знищення речових доказів, бо працюючи тривалий час співробітниками правоохоронного органу були обізнані щодо можливої поведінки в таких ситуаціях.

Стороною захисту під час судового розгляду було зазначено про порушення права ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на захист. Тому захисником ОСОБА_14 було заявлено клопотання про визнання протоколів освідування та огляду місцевості недопустимими з посиланням на п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України, яка передбачає, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод таке діяння, як порушення права особи на захист. При цьому ним було зроблено посилання на ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка на його думку порушена стороною обвинувачення в частині права ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на захист, та статтю 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» щодо обов`язковості застосуванням судами Конвенції та практики Европейського суду з прав людини.

Судом встановлено, що в день затримання 16.04.2015 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 була пред`явлена підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Зразу після пред`явлення підозри вони були допитані: ОСОБА_12 - о 21 год. у присутності захисника ОСОБА_134 , ОСОБА_11 - о 20 год. 15 хв. у присутності захисника ОСОБА_14 , що підтверджується повідомленнями про підозру та протоколами допитів. Також судом встановлено, що до пред`явлення підозри ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_12 клопотань про участь захисника не заявляли взагалі (а.п. 124-129, 141-147 том 2).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваний має право на першу вимогу мати захисника і побаченням з ним до першого допиту, на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій.

Аналіз правових норм, викладених у статтях 237, 241 КПК України, дає підстави суду зробити наступний висновок: проведення таких слідчих дій, як огляд місцевості та освідування особи зразу після вчинення нею злочину можуть проводитися без участі захисника.

Крім того, ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_12 під час проведення цих слідчих дій будь-яких зауважень щодо порушення права на захист не висловлювали, про що власноручно розписались у протоколах. Також вони під час проведення цих дій клопотань про залучення захисників, в тому числі на безоплатній основі, не заявляли, що було встановлено судом переглядом відеозапису, який здійснювався під час огляду місцевості та освідування обвинувачених.

Як вбачається з підпунктів b та c пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та освополождних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

- мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

- захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Дійсно, Європейським судом з прав людини під час перегляду справ обов`язково перевіряється твердження сторін щодо порушення права на захист.

Як приклад, ЄСПЛ у своїх рішеннях «Титаренко проти України», «Ніколаєнко проти України», «Сергій Афанасьєв проти України», «Хайров проти України», «Гриненко проти України», «Єрохіна проти України», «Замфереско проти України», «Чопенко проти України» зазначив, що відсутність юридичної допомоги на початковій стадії розслідування, необґрунтоване обмеження заявника у праві на доступ до захисника, яке він мав згідно із законодавством та за відсутності будь-якої відмови заявника від цього права, є порушенням пункту 1 та підпункту «с» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно із ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, відсутність захисників з моменту затримання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до появи захисників жодним чином не вплинула на загальну справедливість досудового розслідування, оскільки в цей період часу жодної слідчої дії з обвинуваченими проведено не було, будь-яких доказів на підтвердження їх винуватості в цей період не здобуто.

Але суд звертає увагу на те, що в розумінні зазначених рішень ЄСПЛ право обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на початковій стадії досудового розслідування не було порушено. Вже до першого допиту вони мали захисників, під час якого від дачі показань вони відмовились на підставі ст. 63 Конституції України. Після першого допиту до закінчення досудового розслідування захисники обвинувачених приймали участь у всіх слідчих діях. Стороною обвинувачення суду не надано жодного доказу на підтвердження винуватості ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , отриманого з порушенням права на захист останніх. Крім того, до появи захисників ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_12 не підтверджували свою причетність до вчинення злочину, будь-яких доказів щодо визнання ними своєї винуватості в цей період стороною обвинувачення суду не було надано, тому даний обвинувальний вирок суду відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не грунтується на доказах, які б були здобуті стороною обвинувачення з порушенням права ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на свободу від самовикриття, про що ЄСПЛ зазначив у рішенні «Шабельник проти України» (п.п. 57, 59).

Крім того, як зазначено в пунктах 103-105 рішення Європейського суду з прав людини «Биков проти Росії» від 10.03.2009 відсутні порушення вимог пункта 1 статті 6 Конвенції та не протиріче принципам справедливого судового розгляду те, що суд напряму не покладався на один конкретний доказ, не віднісся до нього як до простого визнання вини або доказ обізнаності, що могло б бути покладено в основу визнання особи винуватою, конкретний доказ відігравав лише обмежену роль у комплексній сукупності доказів, оцінених судом.

Як зазначив ЄСПЛ в рішенні від 23 червня 2016 рок у справі «Кривошей проти України» ( заява № 7433/05) відсутні порушення вимог підпункту «с» пункту 3 та пункту 1 статті 6 Конвенції у випадку, коли ненадання заявнику правової допомоги не вплинуло непоправно на загальну справедливість провадження.
Тому суд звертає увагу на те, що зазначені протоколи освідування та огляду місцевості не є єдиним доказом винуватості ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у отриманні неправомірної вигоди від ОСОБА_15 . Ці протоколи відіграють обмежену роль у комплексній сукупності всіх доказів, досліджених та оцінених судом.

Також винуватість ОСОБА_11 і ОСОБА_12 у отриманні неправомірної вигоди від ОСОБА_15 підтверджується висновком судової експертизи по дослідженню речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин № 4706 від 20.05.2015, з якого вбачається, що на поверхні ватних тампонів зі змивами з лівої та правої руки ОСОБА_11 , зі змивами з правої руки ОСОБА_12 , а також на поверхні банкнот загальною сумою 2900 грн., які виявлені у ОСОБА_11 , на поверхні банкнот загальною сумою 1500 грн., вилучених у ОСОБА_12 , і на поверхні мішковини внутрішньої кишені куртки ОСОБА_12 є нашарування спеціальної хімічної речовини (люмінофору).

Сліди спеціальної хімічної речовини (люмінофору), які виявлені на поверхні ватних тампонів зі змивами лівої та правої руки ОСОБА_11 , правої руки ОСОБА_12 , на поверхні банкнот загальною сумою 4400 грн., мішковині лівої внутрішньої кишені куртки ОСОБА_12 мають спільну родову належність між собою і зі зразком спеціальної хімічної речовини, наданої для порівняння (а.п. 2-6 том 3).

З легалізованих у відповідності з вимогами закону матеріалів, отриманих у ході проведення негласних слідчих заходів по документуванню протиправної діяльності заступника начальника Білопільського РВ начальника кримінальної міліції майора міліції ОСОБА_11 , старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Білопільського РВ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_12 вбачається, що проведення оперативно-технічних заходів здійснювалось на підставі ухвал слідчого судді Апеляційного суду Сумської області ОСОБА_135 № 777-т та № 778-т від 08.04.2015 на проведення негласних розшукових заходів у вигляді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж шляхом фіксації телефонних розмов ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.п.10-19, 21-25 том 3).

Із протоколу проведення оперативно-технічного заходу від 30.04.2015 за кримінальним провадженням №0000165 вбачається, що вказаний процесуальний документ містить роздруківку розмов ОСОБА_12 з ОСОБА_11 та іншими особами 16.04.2015 у період часу з 11 год. 30 хв. до 13 год. 37 хв. (а.п. 10-19 том 3).

Із протоколу проведення оперативно-технічного заходу від 30.04.2015 року за кримінальним провадженням №0000165 вбачається, що вказаний процесуальний документ містить роздруківку розмов ОСОБА_11 з ОСОБА_12 16.04.2015 у період часу з 12 год. 25 хв. до 13 год. 37 хв. (а.п. 21-25 том 3).

Із сукупного аналізу змісту вказаних телефонних розмов між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вбачається, що ОСОБА_12 про кожну свою розмову з приводу вимагання грошей у ОСОБА_15 розповідає ОСОБА_11 та слухає його поради у завуальованих фразах, а саме: «Балакали за м`ясо, ждали його, коли нада було», «Тепер надо сім кілограмів м`яса», «Хоруй передав 5 кілогрімів» тощо, що підтверджує факт спільних дій та домовленості ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на вимагання неправомірної вигоди в сумі 7000 грн. від ОСОБА_15 та отримання неправомірної вигоди у сумі 5200 грн. На підтвердження телефонних розмов між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до зазначених протоколів стороною обвинувачення були надані оптичний диск «DVD-R» марки «ARITA», реєстр. № 128-т «К» та оптичний диск «DVD-R» марки «ARITA», реєстр. № 129-т «К», які були переглянуті під час судового розгляду (а.п. 20, 26 том 3).

Винуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у отриманні неправомірної вигоди від ОСОБА_136 підтверджується 2 протоколами за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у кримінальному провадженні № 0000165 від 24.04.2015, з яких вбачається, що в ході аудіо- та відеоконтролю стосовно ОСОБА_12 , останній вимагає у ОСОБА_136 7000 грн., у випадку непередачі коштів погрожує кримінальною відповідальністю та отримує від ОСОБА_15 5200 грн. неправомірної вигоди. На підтвердження зазначених протоколів стороною обвинувачення суду надані МНІ mikro SDHC «Transcend» 4 Гб, реєстр. № 103-т від 15.04.2015, МНІ mikro SDHC «Transcend» 4 Гб, реєстр. № 104-т від 15.04.2015, МНІ mikro SDHC «Transcend» 16 Гб, реєстр. № 102-т від 15.04.2015, які були переглянуті під час судового розгляду. Зазначені карти пам`яті micro SDHC, реєстраційні №№ 102-т, 103-т, 104-т від 15.04.2015, є первинними, а саме відтворені за допомогою спеціального програмного забезпечення вказаних спеціальних технічних засобів з метою перегляду їх на побутових пристроях. Втручання в зазначені файли з метою їх зміни чи монтажу не встановлено. Також, слід зазначити, що різниця між тривалістю аудіо- та відеофайлів пов`язана з технологічним виконанням відповідних спеціальних технічних засобів. Запис на аудіореєстраторах включається фізично оператором, в той час як у відеореєстраторах це здійснюється дистанційно. Внаслідок чого аудіофайли більшої тривалості ніж відео. Відеозаписи, що містяться на micro SDHC реєстр. №102-т мають подвійне відображення дати та часу. Технологічно підприємством- виробником вказаного спеціального технічного засобу закладено, що в залежності від тривалості файлів при їх апаратному відтворенні різниця між показниками може сягати від 1-ї до декількох секунд.
Проведення НСРД зі зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж Управлінням СБУ в Сумській області здійснюється з використанням систем перехоплення телекомунікацій, вимоги до яких визначені у спільному наказі СБ України та Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 13.02.2014 № 48/75 «Технічні засоби для здійснення уповноваженими органами оперативно-розшукових заходів та негласних слідчих (розшукових) дій у телекомунікаційних мережах загального користування України. Загальні технічні вимоги». Зазначений комплекс постійно перебуває на режимному об`єкті Центрального управління СБУ, має гриф обмеження доступу «таємно» і, на даний час, постійно використовується, як спеціальним оперативно-технічним підрозділомУправління СБУ в Сумській області, так і іншими уповноваженими підрозділами та органами. Оптичні диски DVD-R реєстраційні №№ 128-т та 129-т від 24.04.2015 року є оригіналом.

Сторона захисту зазначені протоколи та диски просила визнати недопустимими доказами, так як протоколи за результатами проведення негласних слідчих дій проводились на підставі ухвал слідчого судді Апеляційного суду Сумської області, які стороні захисту під час досудового розслідування не відкривались, а оптичні диски, які надані суду і відображають події за 16.04.2015, їм теж відкривались, бо згідно протоколів їм відкривались диски за 24.02.2015. Також вони сумніваються у достовірності розмов.

Але суд вважає, що аргументи сторони захисту про недопустимість зазначених протоколів та оптичних дисків з телефонними розмовами є безпідставними.

По- перше, обвинуваченими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та їх захисниками як під час надання доступу до матеріалів кримінального провадження та після ознайомлення з доказами, так і під час дослідження доказів у судовому засіданні не заперечувався факт таких розмов між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Ними не було заявлено, що це не голоси обвинувачених або що інформація, яка міститься у протоколах, недостовірна. Про це стороною захисту було заявлено лише під час виступу у судових дебатах. Під час досудового розгляду клопотань про проведення будь-яких експертиз щодо встановлення ідентичності голосів, оригінальності носіїв інформації стороною захисту заявлено не було.

На думку суду, така позиція сторони захисту порушує принцип змагальності сторін кримінального провадження.

Крім того, як зазначив ЄСПЛ у рішенні «Ваньян проти Росії» принцип рівності сторін це один з аспектів широкої концепції справедливого суду, яка також включає в себе фундаментальне право на те, щоб процес був змагальним. У кримінальному процесі це означає, що як обвинувачення, так і захист повинні надати можливість знайомитися з міркуваннями і доказами, наданими іншою стороною, та коментувати їх.

Протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій за кримінальним провадженням №0000165 оформлені у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України та Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність».

Суд вважає, що негласні слідчі дії були проведені у повній відповідності з вимогами глави 21 Кримінального процесуального кодексу України.

Стосовно позиції сторони захисту, що суду надані не ті оптичні диски з телефонними розмовами, які були відкриті їм, то з цього приводу прокурор суду зазначив, що у протоколах за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії допущена технічна помилка у зазначенні дати диску, а саме 24.02.2015, хоча вірним є 24.04.2015. Як вбачається з дисків, то на них дійсно зазначена дата 24.04.2015. Крім того, 24.02.2015 правоохоронним органам не було відомо про вимагання неправомірної вигоди від ОСОБА_15 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Тому суд констатує, що у протоколах при друкуванні дійсно допущена технічна помилка у написанні дати оптичних дисків.

Також винуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у отриманні неправомірної вигоди від ОСОБА_15 підтверджується 2 протоколами за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у кримінальному провадженні №0000165 від 24.04.2015, з яких вбачається, що в ході аудіо- та відеоконтролю стосовно ОСОБА_12 , останній вимагає у ОСОБА_15 7000 грн., у випадку непередачі коштів погрожує кримінальною відповідальністю та отримує від ОСОБА_15 5200 грн. неправомірної вигоди (а.п. 27-32 том 3).

На підтвердження зазначених протоколів стороною обвинувачення суду надані МНІ mikro SDHC «Transcend» 4 Гб, реєстр. № 103-т від 15.04.2015, МНІ mikro SDHC «Transcend» 4 Гб, реєстр. № 104-т від 15.04.2015, МНІ mikro SDHC «Transcend» 16 Гб, реєстр. № 102-т від 15.04.2015, які були переглянуті під час судового розгляду (а.п. 33 том 3).

Сторона захисту зазначені протоколи та МНІ просила визнати недопустимими доказами, так як слідчі дії у вигляді аудіо- та відеоконтролю здійснювалися за результатами проведення негласних слідчих дій на підставі ухвал слідчого судді Апеляційного суду Сумської області, які стороні захисту під час досудового розслідування не відкривались, а це означає, що її немає, а тому аудіо- і відеконтроль проводилися незаконно. Крім того, передача неправомірної вигоди ОСОБА_15 є провокацією з боку правоохоронних органів, бо співмешканка ОСОБА_15 під час розмови з ОСОБА_12 завжди говорила, що ОСОБА_15 хоче зустрітись і вирішувати своє питання саме з ОСОБА_11 .

Але суд вважає, що аргументи сторони захисту про недопустимість зазначених вище протоколів та оптичних дисків з телефонними розмовами є безпідставними.

Як в бачається з матеріалів кримінального провадження прокурор у судовому засіданні від 06 лютого 2018 року надав суду та відкрив стороні захисту постонову про проведення контролю за вчиненням злочину № 21/2-411т від 16.04.2015, клопотання про надання дозволу на проведення негласних слідчих дій-аудіо-відеоконтроль особи, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, спостереження за особою в публічно доступних місцях підг. № 17-365т від 08.04.2015 прим. №2; клопотання про надання дозволу на проведення негласних слідчих дій-аудіо-відеоконтроль особи, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, спостереження за особою в публічно доступних місцях підг.№ 17-366т від 08.04.2015, прим.№2; ухвалу слідчого судді Апеляційного суду Сумської області від 08.04.2015 року № 777нт. прим №1; ухвалу слідчого судді Апеляційного суду Сумської області від 08.04.2015 року № 778нт. прим №1; доручення в порядку ч.6 ст.246 КПК України слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Сумської області ОСОБА_137 ; доручення в порядку п.5 ч.2 ст.36 КПК України прокурора К.Ткаченка. (а.п. 10-24 т.10).

Але сторона захисту відмовилась від отримання документів і від визнання вказаних документів допустимими доказами у кримінальному провадженні.

Суд вважає, що негласні розшукові дії були проведені у повній відповідності до вимог глави 21 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до правового висновку та правової позиції, що викладена колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 11 червня 2019 року (справа № 750/3402/16-к, провадження №51-6190км 18) зазначається наступне.
Є безпідставними і доводи сторони захисту про незаконність визнання допустимими доказами у кримінальному провадженні у відповідності до ч. 2 ст. 89 КПК процесуальних документів, прийнятих на підставі ухвал апеляційного суду про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, постанови про контроль, оскільки самі ухвали та постанова про контроль було відкрито стороні захисту лише під час розгляду провадження у суді першої інстанції, а не під час досудового розслідування, то сторона обвиувачення вважає їх необгрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК прокурор або слідчий за його доручення зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості чи меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Частина 11 ст. 290 КПК передбачає, що сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Згідно з ч. 12 ст. 290 КПК у в разі, якщо сторона кримінального провадження не здійснила відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

В ході судового розгляду стороні захисту надані постанова про контроль, клопотання про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, доручення на проведення негласних слідчих (розшукових) дій проведення, ухвали Апеляційного суду Сумської області, якими надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові 16 січня 2019 року (провадження 13-37кс18) в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 442 КПК, за наявності відповідного клопотання процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання) і яких не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, оскільки їх тоді не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не було розсекречено на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні, але суд не має допустити відомості, що містяться в цих матеріалах кримінального провадження, як докази.

Втім, у рішенні «Якуба проти України» від 12 лютого 2019 року ЄСПЛ зазначив, що право на розкриття відповідних доказів не є абсолютним правом. У будь-якому кримінальному провадженні можуть виникати конкуруючі інтереси, наприклад, національна безпека або необхідність захищати свідків, що піддаються ризику репресій, або зберігати таємні поліцейські методи розслідування злочинів, які повинні бути урівноважені з правами обвинувачених. У деяких випадках може бути необхідним отримання певних доказів від сторони захисту, щоб зберегти основні права іншої особи або захистити важливий суспільний інтерес. Проте лише такі заходи, які обмежують право на захист і є суворо необхідними, є також припустимими згідно з пунктом 1 статті б. Крім того, для того, щоб гарантувати обвинуваченому справедливий судовий розгляд, будь-які труднощі, які викликають обмеження прав захисту, повинні бути належним чином компенсовані процедурами, яких дотримуються судові органи.

Так, під час безпосереднього дослідження доказів у змагальній процедурі судового розгляду суд має оцінити докази, отримані в результаті НСРД із перевіркою процесуальних підстав для проведення НСРД, в т.ч. у випадках, коли такі матеріали не були надані стороні захисту у порядку, передбаченому ст.290 КПК через їх фактичну відсутність у сторони обвинувачення на час завершення досудового розслідування. Водночас сторона обвинувачення повинна вживати необхідних і достатніх заходів для розсекречення матеріалів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД з метою найшвидшого надання їх стороні захисту, в т.ч. і для відкриття матеріалів іншій стороні у відповідності зі ст. 290 КПК.

Якщо відповідні процесуальні документи були отримані стороною обвинувачення після передачі справи в суд, вона зобов`язана здійснити їх відкриття згідно з ч. 11 ст. 290 КПК.

Втім, ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення НСРД не є доказом у кримінальному провадженні. Адже, відповідно до ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Системне тлумачення ст. 290 КПК дозволяє зробити висновок, що відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів, які є в її розпорядженні, то відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. В ухвалі слідчого судді про проведення НСРД немає жодних відомостей, які можуть бути доказами у конкретному кримінальному провадженні. Ця ухвала за своєю правовою природою є процесуальною підставою для отримання доказів. Але сам доказ вона не підміняє і у доказ не трансформується.

ВП ВС у постанові наголошує, що сторона захисту вправі мати інформацію про всі елементи процесуального порядку отримання стороною обвинувачення доказів, які остання має намір використати проти неї в суді.

У своєму рішенні ВП ВС звертає увагу на те, що ЄСПЛ зазначав, що кримінальне провадження, у тому числі складові такого провадження, які стосуються процедури, мають бути засновані на принципі змагальності, і має бути забезпечена процесуальна рівність сторін обвинувачення і захисту.

Однак, варто враховувати ту обставину, що принцип змагальності є наскрізним і він не закінчується після реалізації положень ст. 290 КПК. Навпаки, після передачі кримінального провадження до суду саме суд у ході судового розгляду під час безпосереднього дослідження кожного доказу у змагальній процедурі забезпечує дотримання принципу змагальності.

На етапі досудового розслідування сторони у відповідності до ст. 290 КПК повинні розкрити всі докази, які є у їхньому розпорядженні.

Однак, оцінка належності, допустимості кожного із доказів буде здійснюватися судом, і суд, аналізуючи кожен із доказів, повинен дослідити процесуальні підстави (ухвали, клопотання тощо), які стали підставою для отримання будь - якого з доказів.

Відповідь на питання про можливість надання ухвал слідчого судді про дозвіл на проведення НСРД під час судового розгляду у суді першої інстанції повинна ґрунтуватися на безумовному дотриманні принципу змагальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Якщо відповідні ухвали будуть надані суду, що розглядає кримінальне провадження, суд на основі оцінки доказів у їх сукупності, а також з урахуванням процесуальних підстав для проведення НСРД, з урахування позицій сторін, в т.ч. з урахуванням позиції сторони захисту, може прийняти рішення про їх допустимість.

Зважаючи на наведене, ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення НСРД не є доказом у розумінні ст. ст. 84, 99 КПК, в ній не містяться відомості, які можуть бути використані як докази. Водночас, така ухвала є процесуальною підставою для отримання доказу, а тому повинна бути надана стороні захисту для забезпечення принципу змагальності не пізніше, ніж під час розгляду справи у суді першої інстанції.
Процесуальні підстави для проведення НСРД повинні бути враховані судом першої інстанції під час всебічної оцінки доказів, отриманих в результаті проведення НСРД.
Процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання), які не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, оскільки їх не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не було розсекречено на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні і під час розгляду справи у суді першої інстанції. Суд, на основі комплексної оцінки доказів, отриманих в результаті НСРД, за умови дотримання принципу змагальності, повинен перевірити процесуальну підставу для їх отримання та вирішити питання про їх допустимість.
Отже, наведені стороною захисту мотиви не містять переконливих доводів, які би дозволили суду дійти висновку, що рішення щодо них були постановлені з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність.
Таким чином, процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД та які не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, оскільки їх не було у розпорядженні сторони обвинувачення, правильно були відкриті іншій стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Стосовно провокації злочину, то суд такі мотиви сторони захисту знаходить безпідставними, виходячи з наступного.

Суд вважає, що провокація одержання неправомірної вигоди може мати місце в разі створення службовою особою обстановки та умов, які в послідуючому викликали у особи намір одержати та одержання неправомірної вигоди.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Мілінііне проти Литви» (рішення від 24 червня 2008 року) у справі відсутні відомості про вчинення заявницею злочинів раніше, зокрема, пов`язаних з корупцією. Однак ініціатива в даній справі належала виключно приватній особі. З урахуванням того, що особа мала поліцейську підтримку, роблячи заявниці пропозицію про виплати значної суми, і була забезпечена технічними засобами для запису їхньої розмови, можна дійти висновку, що поліція чинила вплив на хід подій. Проте ЄСПЛ не знаходить, що поліція допустила зловживання, зважаючи на її обов`язок перевіряти повідомлення про вчинення злочину і важливості протидії негативного впливу судової корупції на верховенство права в демократичному суспільстві. Вирішальним фактором є не роль поліції, а поведінка вказаної особи і заявниці.

Тому ЄСПЛ визнав, що в підсумку можна стверджувати, що поліція «приєдналася» до злочинної діяльності, а не ініціювала її. Дії поліції, таким чином, можна охарактеризувати як таємну роботу, але не як провокацію, яка порушувала б п. 1 ст. 6 Конвенції. Така модель боротьби була законно прийнята і застосована. Крім того, прокуратура здійснювала належний нагляд, хоча судовий контроль був би більш доречний при такій прихованій системі розслідування.

Наведене вище дає підстави дійти висновку про те, що ЄСПЛ чітко розмежував межі дозволеного під час проведення правоохоронними органами негласних слідчих дій. Тобто якщо вказані працівники, з метою штучного збільшення показників боротьби зі злочинністю, спеціально залучають для цього підготовлену особу, яка в подальшому під їхнім контролем активними діями провокує «злочинця» до вчинення кримінального правопорушення, то докази на підтвердження винуватості, здобуті в ході такої провокації суд зобов`язаний визнати як недопустимі, а особу обвинуваченого виправдати. Разом з тим, коли представники правоохоронних органів обмежились пасивним спостереженням за злочинною поведінкою особи і в ході проведення негласних слідчих дій мав місце судовий контроль за дотриманням прав та свобод особи, зібрані докази будуть відповідати усім критеріям належності, допустимості та достовірності.

Аналізуючи докази у даному кримінальному провадженні, суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_15 та співробітників УСБУ в Сумській області не створюють провокації, ініціатива щодо викриття ОСОБА_11 та ОСОБА_12 належала виключно ОСОБА_15 , судовий контроль за дотриманням прав та свобод ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у ході проведення негласних слідчих дій мав місце, а співробітники УСБУ України в Сумській області обмежились лише пасивним спостереженням за злочинною поведінкою ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Таким чином, стороною захисту не доведено суду, що будь-якою службовою особою УСБУ України в Сумській області, шляхом використання ОСОБА_15 , були створені обстановка та умови, які в послідуючому викликали у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 бажання отримати неправомірну вигоду від ОСОБА_15 .

При цьому суд вважає, що не має значення, чи була в наявності у співробітників УСБУ України в Сумській області інформація про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 схильні до створення умов для отримання в послідуючому неправомірної вигоди, хто був ініціатором зустрічей між ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , в ході яких вирішувалося питання щодо неприйняття заходів по реєстрації крадіжки каналізаційних люків, коли звернувся ОСОБА_15 до правоохоронного органу з повідомленням про вимагання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 неправомірної вигоди за покриття злочину чи вимагання неправомірної вигоди за люки, участі у крадіжці яких він не приймав.

Як вбачається з листа директора ТОВ «Білопільський машинобудівний завод» № 0-1/47 від 28.05.2015, на території заводу у березні 2015 року була скоєна крадіжка трьох каналізаційних люків (а.п. 46 том 3).

Винуватість ОСОБА_12 у перевищенні службових повноважень підтверджується карткою прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, згідно якої 09.04.2015 о 15 год. 05 хв. з Білопільської ЦРЛ до Білопільського РВ від фельдшера Сохань надійшло повідомлення, що до лікарні за допомогою звернувся ОСОБА_16 з приводу отриманих тілесних ушкоджень (а.п. 25 том 4).

Згідно запису у журналі відвідувачів та запрошених до Білопільського РВ УМВС № 194 ОСОБА_16 08.04.2015 перебував у райвідділі з 16.39 год. до 19.21 год. В цей же день у Білопільському РВ з 20 год. до 21.55 год. перебували мати та молодший брат ОСОБА_16 (а.п. 35-41 том 4).

Але суд зазначає, що під час судового розгляду було встановлено, що запис щодо часу перебування ОСОБА_16 не відповідає дійсності.

Як показав свідок ОСОБА_25 , який проводив опитування ОСОБА_16 , що опитування проводилось близько 3 годин («Довгенько, вже було темно). Свідок ОСОБА_138 пояснила, що вийшли вона з сином ОСОБА_76 з РВ близько 22-00 години. Таким чином, вже показами свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_139 підтверджено, що ОСОБА_16 не менше 4 годин перебував у приміщенні Білопільського РВ, тобто з 16.39 до 20.39 год.

Як вбачається із витягу з ЄРДР від 02.04.2015, протоколу огляду місця події від 01.04.2015 та фототаблиці до нього, протоколу допиту потерпілої ОСОБА_42 , постанов про призначення двох судово-трасологічних, дактилоскопічної експертиз, протоколів допитів свідків ОСОБА_140 , ОСОБА_141 , ОСОБА_142 , дійсно мав місце факт відкритого викрадення майна ОСОБА_42 , у причетності до якого ОСОБА_12 примушував зізнатись ОСОБА_16 (а.п. 44-68 том 4).

Відповідно до ухвали слідчого судді Білопільського районного суду ОСОБА_143 від 08.04.2015 за місцем проживання ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_5 був проведений обшук, під час якого з господарства були вилучені відеореєстратор, 2 частини пластикових пляшок з нашаруваннями речовини бурого кольору, дві тканинні рукавички та рукавички помаранчевого кольору (а.п. 75-78 том 4).

Як вбачається із витягу з ЄРДР від 31.07.2014, доручення проведення досудового розслідування, повідомлення про початок досудового розслідування, постанови про призначення групи прокурорів, протоколів прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, заяви потерпілого ОСОБА_144 , протоколу огляду місця події, дійсно мав місце факт таємного викрадення майна у ОСОБА_144 , у причетності до якого ОСОБА_12 змусив зізнатись ОСОБА_16 і підписати письмове пояснення (а.п. 86-90, 93-98 том 4).

Доказом винуватості ОСОБА_12 у вчиненні злочину відносно ОСОБА_16 є письмові пояснення ОСОБА_16 про його зізнання у викраденні майна ОСОБА_144 , які були написані під тиском ОСОБА_12 та інших осіб, та рапорт оперуповноваженого СКР Білопільського РВ ОСОБА_24 від 09.04.2015 про причетність ОСОБА_16 до крадіжки майна ОСОБА_144 , підставою написання якого було вказане пояснення ОСОБА_16 (а.п.112-113 том 4).

Спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень ОСОБА_16 з метою зізнання у вчиненні злочину підтверджується протоколом слідчого експерименту від 12.05.2015 та відеозаписом до нього на оптичному диску, який переглядався судом (а.п. 116-128 том 4).

Як вбачається із протоколу слідчого експерименту, ОСОБА_16 розповів та показав на місці безпосереднього вчинення злочину обставини побиття його ОСОБА_12 спільно з невідомими особами з метою зізнання у вчиненні злочину, якого він не вчиняв.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №52 від 20.05.2015 при огляді судмедекспертом ОСОБА_16 08.05.2015 пошкоджень у нього не виявлено. У хірургічному відділенні Білопільської ЦРЛ йому встановлено діагноз: забиття передньої черевної стінки, забиття поперекової ділянки зліва, садна грудної клітки та обох верхніх кінцівок. Дані пошкодження відносяться до категорії легких і могли виникнути від ударів кулаками рук та ногами. Встановити послідовність нанесення ударів ОСОБА_16 неможливо. Тілесні ушкодження могли утворитись під час самозахисту, їх кількість встановити неможливо в зв`язку з відсутністю їх детального опису у меддокументації. Більш ймовірно, що удари ОСОБА_16 наносилися з незначною силою, що підтверджується невідповідністю нанесення значної кількості ударів, вказаних потерпілим, та кількістю пошкоджень на його тілі, описаних у меддокументації (а.п. 133-134 том 4).

Як вбачається з висновку додаткової судово-медичної експертизи №58 від 20.05.2015, механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 , встановлений під час судово-медичної експертизи, частково відповідає тому механізму, який продемонстрований потерпілим ОСОБА_16 під час слідчого експерименту, проведеного 12.05.2015. Потерпілий ОСОБА_16 під час слідчого експерименту показав велику кількість ударів: в ділянку обличчя, передньої поверхні грудної клітки, задньої поверхні грудної клітки, попереку, верхніх кінцівок, нижніх кінцівок. При проведенні судово-медичної експертизи на основі даних меддокументації у ОСОБА_16 об`єктивно виявлені та описані пошкодження в ділянці між лопатками та в ділянці ліктевих суглобів (а.п. 137 том 4).

Висновок судово-медичної експертизи не суперечить показам потерпілого ОСОБА_16 , який суду зазначав, що ОСОБА_12 наніс йому велику кількість ударів, але наносив їх не сильно, бо йому було боляче, але синців від них не залишилось, а по відкритим частинам голови він бив долонею, та не суперечить показам судово-медичного експерта ОСОБА_18 , який суду зазначив, що продемонстровану велику кількість ударів ОСОБА_16 під час слідчого експерименту з частковою відповідністю механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_16 , можна пояснити тим, що удари наносились з незначною силою.

Також суд вважає, що ОСОБА_12 , працюючи у правоохоронних органах тривалий час, знав, що після його дій можуть залишитись тілесні ушкодження у ОСОБА_16 , які могли бути беззаперечним доказом його винуватості, а тому наносив удари з незначною силою з метою завдати ОСОБА_16 фізичний біль та зламати його волю.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_16 , отримавши тілесні ушкодження 08.04.2015 у вечірній час, вже зранку 09.04.2015 звернувся за допомогою до лікарні і написав заяву до прокуратури Білопільського району (а.п. 18 том 4) з приводу притягнення до кримінальної відповідальності співробітників Білопільського РВ, які завдали йому тілесні ушкодження. І не вина ОСОБА_16 , що прокуратура Білопільського району допустила бездіяльність та порушила вимоги ст. 214 КПК України, не внісши до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяву ОСОБА_16 на протязі 24 годин після її подання. Крім того, ОСОБА_16 у прокуратурі Білопільського району не було видано направлення для проходження судово-медичного огляду для виявлення та фіксації тілесних ушкоджень. І як наслідок, 09.04.2015 ОСОБА_16 не був оглянутий судово-медичним експертом. Даний огляд відбувся лише 08.05.2015, тобто через місяць після отримання тілесних ушкоджень.

Як вбачається з протоколу впізнання від 26.05.2015, ОСОБА_16 по фотокартках впізнав ОСОБА_12 та інших осіб, які допомагали ОСОБА_12 у вчиненні незаконних дій по відношенню до нього (а.п. 225-232 том 4).

Сторона захисту просила даний протокол визнати недопустимим доказом, так як фотокартки для впізнання були отримані з порушенням вимог КПК без ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до документів.

Але суд вважає, що аргументи сторони захисту про недопустимість зазначеного протоколу є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володіння якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Судом встановлено, що 22.05.2015 ОСОБА_12 та інші працівники Білопільського РВ відмовились від впізнання їх потерпілим ОСОБА_16 , у зв`язку з чим слідчий ОСОБА_145 звернувся 25.05.2015 із запитом до УМВС України в Сумській області про надання фотокарток ОСОБА_12 та інших співробітників міліції для проведення впізнання потерпілим по фотокартках, на що фотокартки останніх слідчому були надані (а.п. 218-224 том 4).

Суд вважає, що слідчий діяв у відповідності з вимогами Кримінального процесуального кодексу України і отримання фотокарток ОСОБА_12 та інших співробітників міліції не потребувало тимчасового доступу до даних фотокарток на підставі ухвали слідчого судді.

Таким чином, заслухавши обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , судово-медичного експерта ОСОБА_18 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_36 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_32 , ОСОБА_35 , ОСОБА_40 , всебічно та повно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, винуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди 16.04.2015 від ОСОБА_15 та винуватість ОСОБА_12 у перевищенні своїх службових повноважень відносно ОСОБА_16 при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Підстав не довіряти зазначеним вище доказам у суду не має, оскільки вони будь-яких сумнівів у їх належності, допустимості, достовірності й достатності не викликають, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Невизнання обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 своєї винуватості суд вважає способом захисту, обраний ними з метою уникнути покарання за скоєні кримінальні правопорушення.

Версія обвинувачених про те, що ОСОБА_12 дав ОСОБА_15 у борг 4000 грн. під проценти, а той у свою чергу, не бажаючи повертати борг, за допомогою співробітників УСБУ в Сумській області влаштував їм провокацію, не знайшла свого об`єктивного підтвердження.

Те, що свідки ОСОБА_37 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_33 ОСОБА_34 , ОСОБА_32 , зазначили, що їм було відомо про борг ОСОБА_15 перед ОСОБА_12 , суд до уваги не приймає, бо ніякими іншими доказами вони не підтверджуються та суперечать всім іншим доказам, дослідженим судом.

Крім того, якщо вказані свідки дійсно вважали, що ОСОБА_15 заборгував гроші ОСОБА_12 , то це не свідчить про той факт, що передача коштів ОСОБА_15 була законною і в діях ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відсутній склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 368 КК України, бо свідки не були обізнані про відносини між обвинуваченими та потерпілим, а тому могли з цього приводу помилятися. Крім того, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були зацікавлені в тому, щоб дані свідки не знали про справжнє походження цих коштів.

Також суд звертає увагу не безглуздість версії обвинувачених про борг ОСОБА_15 перед ОСОБА_12 .

Те, що ОСОБА_37 , підтвердила, що у її присутності ОСОБА_12 дав 4000 грн. ОСОБА_146 судом не може бути прийнято до уваги, так як жодним іншим доказом це не підтверджується. І крім того, можливо колись і мав місце такий факт, але він не спростовує того, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вимагали кошти у ОСОБА_15 .

Судом встановлено, що ОСОБА_15 не працює, вживає наркотичні засоби, засуджувався за вчинення злочинів, що він сам підтвердив суду, а також свідки ОСОБА_47 , ОСОБА_21 та інші, які були співробітниками Білопільського РВ, зазначили, що за своїми характеристиками ОСОБА_15 . довіри не викликає.

Таким чином суд ставить під сумнів той факт, що ОСОБА_12 , будучи старшим оперуповноваженим карного розшуку, офіцером міліції, міг дати такій особі, як ОСОБА_15 , кошти у борг. При цьому версія про борг у обвинувачених виникла лише під час судового розгляду. На протязі досудового розслідування ні обвинувачені, ні свідки про наявність боргу ОСОБА_15 перед ОСОБА_12 не зазначали.

Також версія ОСОБА_12 про те, що 08.04.2015 він був у відпустці, на роботу зайшов лише за зарядним, а тому не тільки не бив ОСОБА_16 , а навіть і у кабінет, де той знаходився, не заходив, також спростована під час судового розгляду.

Так, свідок ОСОБА_25 не заперечував, що можливо 08.04.2015 ОСОБА_12 заходив у кабінет під час опитування ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_21 впевнено підтвердив, що в цей день ОСОБА_12 заходив до ОСОБА_20 в кабінет, де знаходилися ОСОБА_31 та ОСОБА_104 , але при його спілкуванні з ОСОБА_12 не пам`ятає, чи був присутнім ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_31 пояснила, що 08.04.2015 року її з молодшим сином ОСОБА_76 забрав на другий поверх адмінбудівлі міліції ОСОБА_20 у кабінет в кінці коридору, в який також зайшов ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_20 не пригадав, що коли він допитував брата ОСОБА_147 , щоб до кабінету заходив ОСОБА_12 . Але сам обвинувачений ОСОБА_12 суду пояснив, що під час перебування у відпустці, зайшов до слідчого ОСОБА_20 на другий поверх адмінбудівлі міліції, де побачив матір ОСОБА_16 ОСОБА_45 , у якої спитав: «Чи що вирішили?», на що вона відповіла: «Так».

Тому покази свідка ОСОБА_20 в частині того, що 08.04.2015 до його кабінету не заходив ОСОБА_12 , суд не приймає.

Також суд, не приймає покази свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 в частині того, що у їх присутності ні ОСОБА_12 , ні будь-хто інший не бив та не погрожував ОСОБА_16 , бо вони є зацікавленими в цьому питанні, так як знаходяться в дружніх стосунках з ОСОБА_12 , а на ОСОБА_22 потерпілий ОСОБА_16 вказав, як на співучасника ОСОБА_12 .

Крім того, відповідно до постанови старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Сумської області ОСОБА_148 04.04.2015 матеріали кримінального провадження щодо перевищення своїх службових повноважень іншими працівникам Білопільського РВ відносно ОСОБА_16 виділено в окреме кримінальне провадження, розслідування якого на даний час триває (а.п. 13-14 том 5).

Тому суд в основу вироку кладе показання потерпілого ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_30 , ОСОБА_28 , бо вони логічні, послідовні і не суперечать іншим доказам, проаналізованим та дослідженим під час судового розгляду.

Стороною захисту було заявлено, що ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_12 не мали ніякого відношення до вирішення питання про притягнення або не притягнення осіб до кримінальної відповідальності, тому в їх діях взагалі відсутні ознаки такого злочину, як вимагання та отримання неправомірної вигоди.

Як зазначено у пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №5 «Про судову практику у справах про хабарництво» відповідальність за отримання неправомірної вигоди настає лише за умови, що службова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади, покладених на неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або таких, які вона не уповноважена була вчинювати, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу. Дії винних належить визнавати даванням і одержанням хабара й у тих випадках, коли умови одержання матеріальних цінностей або послуг хоча спеціально і не обумовлювались, але учасники злочину усвідомлювали, що особа дає хабар з метою задоволення тих чи інших власних інтересів або інтересів третіх осіб.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про хабарництво» вимаганням хабаря визнається його вимагання службовою особою з погрозою вчинення або не вчинення з використанням влади чи службового становища дій, які можуть заподіяти шкоду правам чи законним інтересам того, хто дає хабар. Або умисне створення нею умов, за яких особа вимушена дати хабар з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів.

Крім того, службова особа при вчиненні цього злочину може приймати пропозицію, обіцянку або одержувати неправомірну вигоду. А так само просити надбати таку вигоду як для себе, так і для третьої особи, цей злочин вчиняється службовою особою як в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, так і в інтересах третьої особи; прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди. А так само прохання надати таку вигоду пов`язані із вчиненням чи не вчиненням цією службовою особою будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вимагали кошти від ОСОБА_15 за те, щоб останній уникнув відповідальності за крадіжку каналізаційних люків. ОСОБА_15 та ОСОБА_26 наполягали на тому, що люки вони не крали. В даній ситуації хоча у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не було достовірних доказів причетності ОСОБА_15 до крадіжки люків, але вони не діяли в даній ситуації у відповідності з вимогами закону.

Отримавши інформацію про крадіжку люків, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за своїми службовими обов`язками мали право написати рапорт про виявлення даного факту, відомості про злочин з якого відповідно до вимог ст. 214 КПК України слідчим або прокурором повинні бути внесені до ЄРДР на протязі 24 годин. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 мали право і повинні були це зробити, навіть якщо на цей час не було заяви потерпілого про крадіжку. А вже під час проведення досудового розслідування по цьому факту і було б встановлено, чи причетний ОСОБА_15 до крадіжки люків, чи ні. Тоді б і вирішувалось питання щодо притягнення ОСОБА_15 до кримінальної відповідальності у випадку доведеності його причетності до злочину або щодо закриття провадження відносно нього за непричетністю до цього злочину.

Тому суд вважає, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , знаючи про крадіжку люків, не прийняли ніяких законних заходів по цьому питанню, що свідчить про їх сприяння ОСОБА_15 за грошові кошти уникнути відповідальності. При цьому грошові кошти від ОСОБА_15 ними отримані шляхом вимагання, бо останньому вони створили такі умови (переслідування, погрози тощо), що він вимушений був їх передати.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що винуватість обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вимаганні та отримані неправомірної вигоди від ОСОБА_15 , у перевищенні влади та службових повноважень по відношенню до ОСОБА_16 в судовому засіданні встановлена повно.

Враховуючи викладене, суд дії ОСОБА_11 кваліфікує за ч. 3 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище за попередньою змовою групою осіб.

Дії ОСОБА_12 суд кваліфікує:

-за ч. 3 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди за попередньою змовою групою осіб;

-за ч. 2 ст. 365 КК України, як перевищення влади та службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, які супроводжувалися насильством та погрозою застосування насильства і такими, які ображають особисту гідність потерпілого діями, за відсутністю ознак катування.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У справах ЄСПЛ «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Ісмаїлов проти Росії» від 16.10.2008 зазначено, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За місцем проживання та останнім місцем роботи ОСОБА_11 характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 згідно ст. 66 КК України, суд визнає те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , судом не встановлені.

Враховуючи вказані пом`якшуючі покарання обставини, а також суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_11 злочину та тяжкість суспільно-небезпечних наслідків, що настали від його вчинення, які обумовлюють ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе в разі застосування відносно нього покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах, з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла, та без спеціальної конфіскації.

Санкції ч. 3 ст. 368 КК України передбачає спеціальну конфіскацію, але суд вважає, що застосуванню вона не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 96-2 КПК України спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої злочином.

Так як кошти в сумі 5200 грн., які передавались обвинуваченим в якості неправомірної вигоди, є власністю УСБУ України в Сумській області, то примусовому безоплатному вилученню вони не підлягають.

Відповідно до ст. 54 КК України суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_11 спеціального звання майора міліції.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_12 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно ст. 12 КК України є тяжкими, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За місцем проживання та останнім місцем роботи ОСОБА_12 характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_12 згідно ст. 66 КК України, суд визнає те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , судом не встановлені.

Враховуючи вказані пом`якшуючі покарання обставини, а також суспільну небезпечність вчинених ОСОБА_12 злочинів та тяжкість суспільно-небезпечних наслідків, що настали від їх вчинення, які обумовлюють ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе в разі застосування відносно нього покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком, з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла, та без спеціальної конфіскації з наведених вище обставин.

Відповідно до ст. 54 КК України суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_12 спеціального звання старшого лейтенанта міліції.

Окрім того, органами досудового розслідування ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються у наступному.

У період з 18 листопада 2014 року (точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим) по 16 квітня 2015 року, начальник сектору карного розшуку Білопільського РВ УМВС України в Сумській області, а з 30 січня 2015 року заступник начальника начальник кримінальної міліції Білопільського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_11 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою із старшим оперуповноваженим сектору карного розшуку Білопільського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_12 , будучи співробітниками правоохоронного органу, використовуючи надані їм владу та службове становище, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення, вимагали із мешканця м. Білопілля ОСОБА_15 неправомірну вигоду в розмірі 15000 грн. за вирішення питання про не притягнення останнього до кримінальної відповідальності за крадіжки металобрухту на території Білопільського району.

Так, слідчим відділом Білопільського РВ УМВС України в Сумській області проводилося досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні №0000538 від 11 жовтня 2014 року за фактом крадіжок майна з домогосподарств громадян, які розташовані на території Білопільського району за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

Співробітниками Білопільського РВ УМВС України в Сумській області проводилися оперативно-розшукові заходи по встановленню осіб, які причетні до вчинення вищевказаних злочинів, у тому числі щодо ОСОБА_15 та ОСОБА_149

18 листопада 2014 року о 12 год. 40 хв. працівниками міліції ОСОБА_15 був доставлений до Білопільського РВ УМВС України в Сумській області, де в кабінеті сектору карного розшуку ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_15 незаконну вимогу про необхідність передачі їм неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 15000 грн. за не притягнення його до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0000538 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 створили ОСОБА_15 такі умови, за яких останній, не маючи іншого виходу, був змушений погодитися на незаконну пропозицію правоохоронців, оскільки не бажав настання шкідливих наслідків у вигляді притягнення до кримінальної відповідальності.

У подальшому, в період з 18 листопада 2014 року (точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим) по 16 квітня 2015 року ОСОБА_11 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою з ОСОБА_12 , діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, отримали від ОСОБА_15 неправомірну вигоду частинами, а саме: у невстановлений слідством день і час у приміщенні Білопільського РВ УМВС України в Сумській області за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Леніна, 76 у розмірі 10000 грн.; у невстановлений слідством день і час на вул. Леніна в м. Білопілля Сумської області біля приміщення Білопільського РВ УМВС України в Сумській області у невстановленому автомобілі у розмірі 4500 грн.; та у невстановлений слідством день і час в м. Білопілля Сумської області у невстановленому у ході досудового розслідування місці у розмірі 300 грн. Всього ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримали від ОСОБА_15 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів на суму 14800 грн., якими розпорядилися на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_15 станом на 16.04.2015 не передав ОСОБА_11 та ОСОБА_12 неправомірну вигоду у розмірі 200 грн., яку останні продовжували вимагати від нього.

За вказаним епізодом дії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 кваліфіковані за ч. 3 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 свою причетність до вимагання та отримання неправомірної вигоди в сумі 15000 грн. від ОСОБА_15 у період часу з 18 листопада 2014 року до 16 квітня 2015 року заперечували.

Потерпілий ОСОБА_15 зазначив, що за не притягнення його до кримінальної відповідальності за крадіжки майна спільно з ОСОБА_150 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вимагали у нього 15000 грн., він їм фактично передав 14800 грн.

Як докази винуватості ОСОБА_11 і ОСОБА_12 у отриманні неправомірної вигоди від ОСОБА_15 у сумі 15000 грн. у період з 18 листопада 2014 року по 16 квітня 2015 року стороною обвинувачення суду надані:

-копія журналу № 4 обліку відвідувачів та запрошених до Білопільського РВ, де маються записи, що ОСОБА_15 та ОСОБА_151 перебували у Білопільському РВ 18.11.2014, 25.11.2014, 26.11.2014, 29.11.2014, 03.12.2014, 24.12.2014, 25.12.2014, 21.01.2015, 10.03.2015 (а.п. 246-256 том 2);

-витяги з ЄРДР про внесення даних з 11.10.2014 по 17.11.2014 про крадіжки майна ОСОБА_152 , ОСОБА_153 , ОСОБА_154 , ОСОБА_155 , ОСОБА_156 ОСОБА_157 , протоколи допитів цих осіб, протоколи огляду їх домоволодінь, звідки були вчинені крадіжки, постанова про визнання речовим доказом автомобіля Москвич-412, яким користувався ОСОБА_15 , протокол допиту ОСОБА_149 , обвинувальний акт відносно ОСОБА_149 , супровідний лист про направлення кримінального провадження відносно ОСОБА_149 до суду, ухвалу суду про розшук ОСОБА_158 (а.п. 26-119 том 5).

Заслухавши обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_15 , всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що винуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вимаганні неправомірної вигоди у період часу з 18 листопада 2014 року по 16 квітня 2015 року від ОСОБА_15 у сумі 15000 грн. під час судового розгляду не знайшла свого підтвердження.

Проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази, суд прийшов до висновку, що вони не є беззаперечними доказами винуватості ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Журнал № 4 обліку відвідувачів та запрошених до Білопільського РВ лише констатує факт перебування ОСОБА_149 та ОСОБА_15 у Білопільському РВ.

Документи із кримінального провадження відносно ОСОБА_158 підтверджують лише факт крадіжок майна у громадян ОСОБА_152 , ОСОБА_153 , ОСОБА_154 , ОСОБА_155 , ОСОБА_156 ОСОБА_159 . У своїх показах ОСОБА_151 нічого не зазначав про співучасть у крадіжках ОСОБА_15 .

Клопотань від сторони обвинувачення про допит свідка ОСОБА_149 до суду не надходило, ухвала суду про розшук ОСОБА_149 датована 16.03.2015. З цього часу стороною обвинувачення не з`ясовано, чи розглянуто судом кримінальне провадження відносно ОСОБА_160 .

Таким чином, окрім показань ОСОБА_15 , який точне не пам`ятає дати, місце передавання грошей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , скільки разів він передавав гроші, у якій сумі, об`єктивно винуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по першому епізоду вимагання грошей у ОСОБА_15 нічим не підтверджується.

Так як у судовому засіданні винуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди в сумі 15000 грн. від ОСОБА_15 у період часу з 18 листопада 2014 року до 16 квітня 2015 року не знайшла свого підтвердження, тому їх за вказаним епізодом необхідно виправдати за відсутністю в їх діях складу злочину.

Органами досудового розслідування дії обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були кваліфіковані за ч. 3 ст. 368 КК України як одержання службовою особою неправомірної вигоди повторно.

Згідно з ч. 1 ст. 32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про хабарництво» ознакою повторності охоплюється як перший, так і наступні злочини.

Оскільки по першому епізоду вимагання та отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_15 винуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження, тому суд вважає за необхідне кваліфікуючу ознаку повторність виключити з обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

У даному провадженні потерпілим ОСОБА_16 13 липня 2015 року заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_12 про стягнення моральної шкоди в сумі 25000 грн. та повернення відеореєстратора. Також він просив стягнути всі витрати за надання юридичної допомоги адвокатом.

19 листопада 2015 року ОСОБА_16 уточнив позовні вимоги, просив стягнути лише моральну шкоду в сумі 25000 грн., в частині повернення відеореєстратора позов просив залишити без розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_12 зазначений позов не визнав у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з із знищенням або пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому ОСОБА_16 моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, згідно з приписами п. 6.4 «Методичних рекомендацій» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 року № 35-13/797), враховуються вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що шкода потерпілому ОСОБА_16 завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_12 .

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що заявлений ОСОБА_16 цивільний позов до ОСОБА_12 про стягнення моральної шкоди у сумі 25000 грн. є завищеним, тобто таким, що не відповідає обсягу фізичних та моральних страждань потерпілого, що мали місце внаслідок спричинених йому тілесних ушкоджень.

При цьому суд приймає до уваги, що потерпілому було заподіяно легких тілесних ушкоджень.

Як пояснив у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_16 спричинену йому моральну шкоду він пов`язує із подією злочину, а також із тим, що він зазнав моральних страждань у зв`язку із приниженнями з боку ОСОБА_12 під час завдання ним ударів, при цьому він також відчував сильний фізичний біль.

Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_16 , суд виходить з вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та засад розумності, виваженості та справедливості, при цьому враховуючи характер і обсяг душевних страждань потерпілого, а також і те, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності особи, а тому суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_16 моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Позовні вимоги в частині повернення відеореєстратора суд ваажає за необхідне залишити без розгляду.

Також потерпілий ОСОБА_16 просив стягнути з ОСОБА_12 витрати на правову допомогу в загальній сумі 2500 грн. та витрати на проїзд адвоката в сумі 146 грн. 07 коп. (а.п. 20-21, 137-138 том 1, а.п. 55 том 2).

Згідно з п.п. 1, 2 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Судом встановлено, що потерпілому ОСОБА_16 захисником ОСОБА_161 , була надана правова допомога у загальній сумі 2500 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_16 .

Щодо витрат в сумі 146 грн. 07 коп. за проїзд захисника ОСОБА_161 з міста Запоріжжя до міста Суми, то у стягненні цих витрат суд вважає за необхідне потерілому відмовити, оскільки він не надав суду доказів, що ці витрати за проїзд захисника залізничним транспортом дійсно були пов`язані із розглядом кримінального провадження відносно ОСОБА_12 , оскільки відповідно до договору про надання юридичних послуг адвокат ОСОБА_161 знаходиться за адресою: м. Білопілля, вул. 1 Травня, 24, Білопільський районний суд теж розташований в м. Білопілля.

Під час проведення досудового розслідування проводилися експертиза з дослідження речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин № 4706 від 20.05.2015, сума витрат за проведення якої становить 3072 грн., яка підлягає стягненню з обвинувачених в дохід держави у дольовому порядку.

Грошові кошти в сумі 1500 грн., що були вилучені у ОСОБА_12 , це - 4 банкноти номіналом 200 грн., які мають наступні серії та номери: ВЦ 2928707, ЕЦ 9930266, ЄЦ 0087740, ЕВ 3279041, та 7 банкнот номіналом 100 грн, які мають наступні серії та номери: ВЦ 8993190, ВЗ 3604839, ЕЕ 8914513, ГХ 5913368, ЕХ 9212912, ЗД 5409968, СВ 7297958; та гроші кошти в сумі 2900 грн., що були вилучені у ОСОБА_11 , це - 12 банкнот номіналом 200 грн., які мають наступні серії та номери: ЕЮ 4729901, ЕА 8391267, АЕ 9866456, ВЕ 5466114, КИ 1017788, КК 3979069, ЄВ 3884912, ЄЗ 9665969, ЕЄ 8395332, АЖ 2539883, ЗЗ 7326143, МБ 2338527, та 5банкнот номіналом 100 грн, які мають наступні серії та номери: ЗФ 8962768, КМ 8208045, ЗГ 5461467, ВД 1262678, ЕЦ 0325413, необхідно повернути УСБУ України в Сумській області, оскільки вони є їх власністю.

Інші грошові кошти в сумі 458 грн., які були вилучені у ОСОБА_11 , це - 1 банкнота номіналом 200 грн. серії ЄА № 9843172, , 2 банкноти номіналом 100 грн., які мають наступні серії та номери: КД 8434762, КБ 8034485, 1 банкноту номіналом 50 грн. серії СЄ № 9647499, 1 банкноту номіналом 5 грн. серії НЄ № 4879566, 1 банкноту номіналом 2 грн. серії ПЗ № 6878734, 1 банкноту номіналом 1 грн. серії РВ № 3048401 необхідно обернути в дохід держави у рахунок відшкодування судових витрат за проведення експертизи з дослідження речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин № 4706 від 20.05.2015.

Запобіжний захід ОСОБА_11 у вигляді застави в сумі 50000 грн. необхідно залишити до набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_12 у вигляді застави в сумі 50000 грн. необхідно залишити до набрання вироком законної сили.

20 квітня 2015 року за кожного із обвинувачених на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Сумській області була внесена застава у розмірі 50000 грн.

Оскільки в судовому засіданні стронами кримінального провадження не були надані документи про те, хто саме вніс заставу за обвинувачених, тому суд вважає за необхідне зазначити, що після набрання вироком законної сили заставу необхідно повернути заставодавцям при пред`явленні в ТУ ДСА України в Сумській області відповідних документів про внесення ними застави.

Підлягають скасуванню ухвали слідчих суддів про накладення арешту на майно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України,

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на два роки, з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла, та без спеціальної конфіскації.

Позбавити ОСОБА_11 спеціального звання майор міліції.

Початок відбування покарання визначити ОСОБА_11 з дня затримання та поміщення до слідчого ізолятору.

Зарахувати ОСОБА_11 строк попереднього ув`язнення з 16 по 20 квітня включно 2015 року у строк відбуття покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді застави в сумі 50000 грн. залишити до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 368, частиною 2 статті 365 КК України, та призначити йому покарання:

-за частиною 3 статті 368 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 2 (два) роки, з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла, та без спеціальної конфіскації;

-за частиною 2 статті 365 КК України у виді позбавленні волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_12 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на два роки, з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла, та без спеціальної конфіскації.

Позбавити ОСОБА_12 спеціального звання старший лейтенант міліції.

Початок відбування покарання визначити ОСОБА_12 з дня затримання та поміщення до слідчого ізолятору.

Зарахувати ОСОБА_12 строк попереднього ув`язнення з 16 по 20 квітня включно 2015 року у строк відбуття покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді застави в сумі 50000 грн. залишити до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 визнати невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України за епізодом отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_15 в сумі 15000 грн. у період часу з 18 листопада 2014 року по 16 квітня 2015 року та виправдати у зв`язку із відсутністю в їх діях складу вказаного злочину.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_16 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди та 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень витрат на правову допомогу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення моральної шкоди та у стягненні витрат в сумі 146 грн. 07 коп. за проїзд адвоката ОСОБА_16 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_16 про повернення відеореєстратора залишити без розгляду.

Стягнути із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 по 1536 (одній тисячі п`ятсот тридцять шість) гривень з кожного судових витрат в дохід держави.

Грошові кошти в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, що були вилучені у ОСОБА_12 , це - 4 банкноти номіналом 200 грн., які мають наступні серії та номери: ВЦ 2928707, ЕЦ 9930266, ЄЦ 0087740, ЕВ 3279041, та 7 банкнот номіналом 100 грн, які мають наступні серії та номери: ВЦ 8993190, ВЗ 3604839, ЕЕ 8914513, ГХ 5913368, ЕХ 9212912, ЗД 5409968, СВ 7297958; та гроші кошти в сумі 2900 (дві тисячі дев`ятсот) гривень, що були вилучені у ОСОБА_11 , це - 12 банкнот номіналом 200 грн., які мають наступні серії та номери: ЕЮ 4729901, ЕА 8391267, АЕ 9866456, ВЕ 5466114, КИ 1017788, КК 3979069, ЄВ 3884912, ЄЗ 9665969, ЕЄ 8395332, АЖ 2539883, ЗЗ 7326143, МБ 2338527, та 5 банкнот номіналом 100 грн, які мають наступні серії та номери: ЗФ 8962768, КМ 8208045, ЗГ 5461467, ВД 1262678, ЕЦ 0325413, повернути УСБУ України в Сумській області.

Грошові кошти в сумі 458 (чотириста п`ятдесят вісім) гривень, які були вилучені у ОСОБА_11 , це - 1 банкнота номіналом 200 грн. серії ЄА № 9843172, 2 банкноти номіналом 100 грн., які мають наступні серії та номери: КД 8434762, КБ 8034485, 1 банкноту номіналом 50 грн. серії СЄ № 9647499, 1 банкноту номіналом 5 грн. серії НЄ № 4879566, 1 банкноту номіналом 2 грн. серії ПЗ № 6878734, 1 банкноту номіналом 1 грн. серії РВ № 3048401 необхідно обернути в дохід держави у рахунок відшкодування судових витрат за проведення експертизи з дослідження речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин № 4706 від 20.05.2015.

Скасувати арешт з майна ОСОБА_11 , накладений за ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 12 травня 2015 року, а саме: грошових коштів у сумі 3358 грн.

Скасувати арешт з майна ОСОБА_11 , накладений за ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 11 червня 2015 року, а саме: частки квартири АДРЕСА_9 .

Скасувати арешт з майна ОСОБА_12 , накладений за ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 12 травня 2015 року, а саме: грошових коштів у сумі 1500 грн., мобільного телефону марки «Леново» у чохлі чорного кольору, куртки марки « City-voice» чорного кольору.

Скасувати арешт з майна ОСОБА_12 , накладений за ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 10 червня 2015 року, а саме: квартири АДРЕСА_10 .

Контрольний зразок спеціальної хімічної речовини, контрольні зразок вати, за допомогою якої проводились змиви з рук ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ватні тампони зі змивами з рук ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити в матеріалах кримінального провадження.
Речові докази, а саме: мобільний телефон марки «Леново» у чохлі чорного кольору та куртку марки «City-voice», чорного кольору, яка належить ОСОБА_12 конфіскувати в дохід держави.

Грошову заставу в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, яка 20 квітня 2015 року була внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Сумській області за ОСОБА_11 , після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю при пред`явленні ним в ТУ ДСА України в Сумській області відповідних документів про внесення застави.

Грошову заставу в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, яка 20 квітня 2015 року була внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Сумській області за ОСОБА_12 , після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю при пред`явленні ним в ТУ ДСА України в Сумській області відповідних документів про внесення застави.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя