КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

05 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0013435 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року, щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сухумі Республіка Грузія, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
та
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Долинка, Монастирищенського району, Черкаської області, раніше судимого: - 14.06.2005 року Білоцерківським міським судом Київської області за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі; - 14.12.2010 року вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, 128 КК України до 6 років позбавлення волі, звільненого в травні 2015 року на підставі Закону України «Про амністію», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим за вироком Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2018 року, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Також суд стягнув з обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_9 у відшкодування завданої матеріальної шкоди 8483,75 гривень та моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, на користь ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди 159,79 гривень та моральної шкоди у розмірі 2 000 гривень, в іншій частині цивільного позову ОСОБА_10 відмовлено.

Цим же вироком судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування просувальних витрат.

Як встановлено вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 14.11.2016 року приблизно о 06.25 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Daewo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 рухався в темну пору доби, на підйом, у крайній лівій смузі руху асфальтобетонного покриття, вкритого катаним сніговим покровом висотою до 5 см., проїзної частини вул. Василя Липківського зі сторони вул. Льва Толстого в напрямку вул. Кудряшова в м. Києві. Дана проїзна частина має по три смуги руху в попутному та зворотному напрямку, позначеною дорожньою розміткою. Зупинившись на середині синхронного, автоматично регульованого перехрестя вул. Василя Липківського з вул. Кудряшова, з увімкнутим покажчиком повороту ліворуч, ОСОБА_5 будучи неуважним, неправильно відреагував на зміну дорожньої обстановки, розпочав здійснювати маневр повороту ліворуч в напрямку вул. Кудряшова, де відбулось зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_7 , який рухався зі сторони вул. Стадіонна в напрямку вул. Льва Толстого в м. Києві. Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля «RenaultSandero» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів діалізів 3 та 4 п`ясних кісток зі зміщенням, що відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_7 , 14.11.2016 року приблизно о 06:25 год., керуючи технічно справним засобом підвищеної небезпеки, а саме легковим автомобілем марки «Renault Sandero» д.н.з. НОМЕР_2 рухався у середній смузі руху, на спуск зі швидкістю приблизно 65-70 км/год., у темну пору доби, асфальтобетонного покриття, вкритого катаним сніговим покровом висотою до 5 см., проїзної частини вул. Митрополита Василя Липківського, зі сторони вул. Стадіонної в напрямку вул. Льва Толстого в м. Києві, яка освітлювалась міським електроосвітлюванням. Проїзна частина має по три смуги в попутному та зворотному напрямку, позначені дорожньою розміткою. Наближаючись до синхронного, автоматично регульованого перехрестя вул. В. Липківського з вул. Кудряшова в м. Києві, обвинувачений ОСОБА_7 будучи неуважним, неправильно відреагував на зміну дорожньої обстановки, продовжив рух на перехрестя, ігноруючи забороняючий сигнал світлофора для руху транспортних засобів, де відбулося зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який розпочав рух з вищевказаного перехрестя, змінюючи напрям руху в напрямку вул. Кудряшова в м. Києві.
Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля марки «Renault Sandero» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 3 та 4 п`ясних кісток зі зміщенням, що відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

В даній дорожній ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля марки «Renault Sandero» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «DaewooLanos» д.н.з. НОМЕР_1 шляхом виконання вимог 8.7/3/r/, 8.7.3./е/, 8.10, 12.9 /б/ Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_7 шляхом виконання вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. В діях водія ОСОБА_7 , з технічної точки зору вбачаються невідповідності вимогам пунктів 8.7/3/r/, 8.7.3./е/, 8.10 Правил дорожнього руху України. В діях водія ОСОБА_5 з технічної точки зору вбачається невідповідні вимогам п. 10.1 ПДР України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідності дій водія ОСОБА_7 вимогам 8.7/3/r/, 8.7.3./е/, 8.10 Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням внесених уточнень, просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати та закрити щодо нього кримінальне провадження.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник посилається на те, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку від 12.12.2018, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження у зв`язку з тим, що вони спростовані під час судового розгляду показаннями свідка ОСОБА_10 , його підзахисного ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_11 .

Зокрема, як вказує захисник, у період досудового слідства та суду його підзахисний ОСОБА_5 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України не визнав та пояснив, що 14.11.2016 року рано вранці, керуючи транспортним засобом «DaewooLanos», д.н.з. НОМЕР_3 , рухався від вул. Л. Толстого в напрямку перехрестя вул. В. Липківського в крайній лівій полосі та мав намір повернути вліво на вул. Кудряшова в м. Києві. Він зупинився на світлофорі, на перехресті, пропускаючи машини, горіло зелене світло світлофора, і після того, як стало безпечно почав рухатись, виконуючи поворот вліво. В цей час на протилежній стороні перехрестя, в крайній лівій полосі руху побачив нерухомий автомобіль, який стояв перед світлофором. Більше ніяких транспортних засобів не бачив, але раптово за 2-3 метри від себе виявив автомобіль «Renault Sandero», який рухався у середній смузі руху в напрямку вул. Л. Толстого у зв`язку з чим, ОСОБА_5 застосував екстрене гальмування, але зіткнення уникнути не вдалося.

Вказані вище пояснення його підзахисного, як зазначає апелянт, підтвердив свідок ОСОБА_12 , який на досудовому та судовому слідстві показав, що 14.11.2016 року разом з ОСОБА_13 вони викликали таксі, щоб їхати на залізничний вокзал, їхали вони на таксі в лівому крайньому ряду по вул. В. Липківського в напрямку вул. Л. Толстого, покриття дороги було мокре та засніжене, водій таксі ОСОБА_7 їхав швидко, порушував правила дорожнього руху, перетинав подвійну суцільну лінію, проїжджав на червоне світло світлофору у зв`язку з чим, вони неодноразово просили водія зменшити швидкість руху, але він не реагував, і попереду побачивши світлофор на якому зелений колір змінився на жовтий, водій не зменшив швидкість і став об`їжджати автомобіль, який зупинився на світлофорі, цей рух він здійснив на червоне світло, яке горіло на світлофорі, а в цей момент на перехресті в напрямку вул. Стадіонної перебував автомобіль «Ланос», який розпочав маневр лівого повороту в напрямку вул. Кудряшова, але водій ОСОБА_7 не зменшив швидкість, здійснив різкий маневр і в цю мить вони зіткнулись з автомобілем «Ланос».

На думку апелянта, суд першої інстанції, виносячи своє рішення, не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_10 та не оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких він визнав себе винним у скоєнні ДТП, яке мало місце 14.11.2016 року на перехресті вул. В. Липківського та вул. Кудряшова в м. Києві.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, які підтримали подану останнім апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення іншого обвинуваченого, який поклався на розсуд суду та потерпілої, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження; проаналізувавши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 ; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Між тим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, допитавши в суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_10 , колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуваний вирок, в частині визнання винним та засудження обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України, не може бути визнано законним та обґрунтованим, з огляду на таке.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, свій висновок про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, суд першої інстанції обґрунтував тим, що, не дивлячись на невизнання своєї вини обвинуваченими, їх вина підтверджується показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , а також наданими стороною обвинувачення доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, зокрема:
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.11.2016 року з доданими до нього схемою місця ДТП та фототаблицею (т. 2 а.п. 16-27);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24.01.2017 року за участю ОСОБА_5 (т. 2 а.п. 38-45);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 01.02.2017 року за участю ОСОБА_7 (т. 2 а.п. 46-53);

- висновком судово-медичної експертизи № 79/Е від 20.01.2017 року, яким встановлено, що потерпілій ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження, в тому числі закрита травма лівої кисті, яка відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоровя на строк понад 21 добу (т. 2 а.п. 57-61);
- висновком судової-автотехнічної експертизи № 257 ат від 16.02.2017 року, в якому зазначено, що у вказаній дорожній обстановці водій автомобіля марки «Renault Sandero» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами пунктів 8.7.3 /ґ/, 8.7.3 /е/, 8.10, 12.9 /б/ Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля «Daewoо Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 повинен був керуватися вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Daewoо Lanos» шляхом виконання вимог пунктів 8.7.3 /ґ/, 8.7.3 /е/, 8.10 ПДР, ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Renault Sandero» шляхом виконання вимог пункту 10.1 ПДР. У діях водія ОСОБА_7 з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів 8.7.3 /ґ/, 8.7.3 /е/, 8.10, 12.9 /б/ Правил дорожнього руху України, в діях водія ОСОБА_5 з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 10.1 ПДР, що є причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди (т. 2 а.п. 68-79).
Оцінюючи ці та інші докази, як з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, так і з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони доводять вину обох обвинувачених, як ОСОБА_5 , так ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При цьому, відкидаючи доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не порушував правила дорожнього руху та що автомобіль під керуванням ОСОБА_7 виїхав раптово на великій швидкості, суд першої інстанції послався на те, що вони спростовуються висновком судової автотехнічної експертизи в сукупності з іншими дослідженими по справі доказами, які суд вважає належними і допустимими та приймає їх за основу при постановленні вироку.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками та оцінкою досліджених під час судового розгляду доказів, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, через те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Крім того, суд не взяв до уваги докази, зокрема показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 щодо дій водія ОСОБА_7 які могли істотно вплинути на його висновки.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, незважаючи на те, що диспозиція ст. 286 КК України є бланкетною нормою, яка передбачає необхідність не тільки з`ясування, а й зазначення у вироку того, порушення яких саме правил безпеки дорожнього руху допустила особа, яка керує транспортним засобом та яким чином вони призвели до настання наслідків, які передбачені вказаною нормою, суд першої інстанції у своєму вироку щодо ОСОБА_5 цих вимог фактично не дотримався, оскільки зазначаючи у мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення ОСОБА_5 , визнане судом доведеним, не вказав пунктів Правил дорожнього руху, які порушив останній, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_9 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Більш того, розглядаючи кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, суд першої інстанції не врахував особливостей розгляду справ цієї категорії та відповідної судової практики Верховного Суду України.

Зокрема, як зазначається у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2015 року (справа № 5-218кс15), предметом дослідження у таких справах має бути питання наявності чи відсутності обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК, причинного зв`язку між допущеними обома учасниками дорожнього руху порушеннями правил безпеки дорожнього руху, якщо такі мали місце, та суспільно небезпечними наслідками (заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень).
Це питання уже висвітлювалося Верховним Судом України при перегляді судових рішень. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року у справі ОСОБА_15 зазначено, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їхніх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку (справа № 5-18кс14).

На таку особливість у правозастосуванні, як наголошується у згаданій вище постанові, орієнтує і Пленум Верховного Суду України у постанові від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». У пункті 7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.
Між тим, якубачається з оскаржуваного вироку, формулюючи обвинувачення іншого учасника ДТП обвинуваченого ОСОБА_7 , суд констатував, що останній, наближаючись до синхронного, автоматично регульованого перехрестя вул. В. Липківського з вул. Кудряшова в м. Києві, будучи неуважним, неправильно відреагував на зміну дорожньої обстановки, продовжив рух на перехрестя, ігноруючи забороняючий сигнал світлофора для руху транспортних засобів, де відбулося зіткнення з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_5 , який розпочав рух з вищевказаного перехрестя, змінюючи напрямок руху в напрямку вул. Кудряшова, внаслідок чого пасажир автомобіля, яким керував ОСОБА_7 , отримала тілесні ушкодження, що відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

При цьому, в обвинуваченні ОСОБА_7 , поряд з іншими пунктами, зазначено порушення п. 8.7.3 /е/ Правил дорожнього руху, яким прямо передбачено, що червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
Відповідно, якщо ОСОБА_7 до зіткнення транспортних засобів рухався на червоний сигнал світлофора, то водій ОСОБА_5 розпочав свій рух на зелений сигнал світлофора, який дозволяв йому рух, у тому числі для здійснення повороту ліворуч в напрямку вул. Кудряшова.

Незважаючи на наведені у вироку обставини, а також висновок експерта автотехніка, в якому зазначається про те, що водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Daewoо Lanos» шляхом виконання вимог пунктів 8.7.3 /ґ/, 8.7.3 /е/, 8.10 ПДР, а водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Renault Sandero» шляхом виконання вимог пункту 10.1 ПДР, суд першої інстанції залишив без будь-якої оцінки той факт, чи перебувають допущені водієм ОСОБА_5 порушення вимог п. 10.1 ПДР у причинному зв`язку із суспільно небезпечними наслідками, якщо наявні у справі докази, в тому числі показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , які були пасажирами автомобіля, яким керував ОСОБА_7 свідчать про те, що останній виїхав на перехрестя, де відбулося зіткнення, на червоний сигнал світлофора, який забороняв рух транспортного засобу.
Що ж стосується посилання у вироку суду на висновок експерта про те, що причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Renault Sandero» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 вимогам пунктів 8.7.3. /ґ/; 8.7.3. /е/; 8.10 Правил дорожнього руху України та невідповідність дій водія автомобіля «Daewoо Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, то колегія суддів ставиться до висновку експерта в цій частині критично, оскільки сукупність досліджених під час судового розгляду доказів дозволяє зробити висновок про те, що аварійну ситуацію створив саме водій ОСОБА_7 , а допущені ним порушення правил безпеки дорожнього руху знаходяться в безпосередньому звязку з тими наслідками, що настали внаслідок цієї пригоди.
Таким чином, переглядаючи судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів встановила не тільки наявність підстав для скасування судового рішення в частині обвинуваченого ОСОБА_5 , які передбачені п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, а й наявність достатніх підстав для закриття кримінального провадження щодо останнього, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку з встановленням відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Підставою для такого висновку, є сукупність наявних у справі доказів, які були наведені у вироку, але не отримали належної правової оцінки з точки зору їх достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ст. 417 КПК України, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 рокущодо ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу захисника задовольнити; вирок суду щодо ОСОБА_5 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Крім того, з огляду на те, що кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України підлягає закриттю у звязку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, колегія суддів вважає необхідним виключити із оскаржуваного вироку суду посилання на стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 процесуальних витрат та відшкодування на користь потерпілої ОСОБА_9 завданої їй моральної та матеріальної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 284, 376, 404, 405, 407, 409, 417, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року в частині щодо ОСОБА_5 , яким останнього визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Виключити із вироку суду посилання на стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 процесуальних витрат та відшкодування на користь потерпілої ОСОБА_9 завданої їй моральної та матеріальної шкоди.

У решті вказаний вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/1164/2019

Категорія: ч.1 ст. 286 КК України.

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_16

Доповідач - суддя ОСОБА_1