Справа № 524/4377/17
Провадження №1-кс/524/3981/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2019 року Слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участі заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна, накладеного ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 червня 2017 року у кримінальному провадженні за № 0002147 внесеного до ЄРДР 14 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2019 року до слідчого судді звернувся ОСОБА_3 з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України щодо скасування накладеного арешту майна, в якому вказав, що ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 червня 2017 року, за результатами розгляду клопотання старшого слідчого СВ Кременчуцького РВП КВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0002147 від 14 червня 2017 року ст. 290 КК України, накладено арешт на майно, а саме на автомобіль ВАЗ 21063 державний реєстраційний знак НОМЕР_1 1991 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_2 у кримінальному провадженні № 0002147 від 14 червня 2017 року, який належить ОСОБА_3 , та який постановою слідчого від 13 червня 2017 року було визнано речовим доказом, залишено на зберіганні на території Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області, за адресою: 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Київська, 7, посилаючись на те що інших слідчих дій у вказаному провадженні не проводилось, а даний транспортний засіб, являється єдиним засобом існування як пенсіонеру та дуже необхідний для пересування в тому числі відвідування лікарняних закладів.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив задовольнити.
Прокурор ОСОБА_4 заперечував щодо скасування арешту у повному обсязі.
Слідчий суддя, вислухавши пояснення заявника та прокурора, вивчивши матеріали клопотання та дослідивши їх, встановив наступне.
14 червня 2017 року старшим слідчим СВ Кременчуцького РВП КВП ГУ НП в Полтавській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002147 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 червня 2017 року, за результатами розгляду клопотання старшого слідчого СВ Кременчуцького РВП КВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0002147 від 14 червня 2017 року за ст. 290 КК України, накладено арешт на майно, а саме на автомобіль ВАЗ 21063 державний реєстраційний знак НОМЕР_1 1991 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , який користувався ОСОБА_3 .
Відповідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 64-2 КПК України:
1. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.
2. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
3. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями

підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
У відповідності до абз. 2 ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно до ч. 2 ст. 174 КПК України клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.
Слідчий суддя вважає, що заявник в розумінні ст. 64-2 КПК України та ст. 1 Протоколу (колишнього Першого протоколу) до Європейської конвенції прав людини та основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, має гарантоване право на вільне володіння своїм майном, зокрема вилученим трактором, що означає, що заявник має право пов`язаного з правом власності, яке хоча і не є зареєстрованим на даний час, але становить певну сукупність прав щодо володіння, користування та розпорядження.
Тлумачення положень ст. 1 Протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справи «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України:
«...1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майно повинно бути законним (див. рішення у справі Іатрідіс проти Греції» (ВП), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «ОСОБА_3 проти Франції» від 22.09.1994 року, Series AN 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, п. п. 49-62 від 10.05.2007 року).
2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майно повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73 Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства, п. 50, Series AN 98)...»
Слідчий суддя, враховуючи наведений факт щодо нездійснення всіх процесуальних та слідчих дій слідчим у ході кримінального провадження, відсутність спростування цього факту слідчим та прокурором, вважає, що такий захід, як арешт автомобіля, зберігання на території відділення поліції має тимчасовий характер.

Натомість, слідчий суддя не вбачає підстав для скасування арешту автомобіля, який у кримінальному провадженні визнано речовим доказом, але враховуючи, що ОСОБА_3 потребує використання у своїй діяльності цього транспортного засобу, не вбачає підстав для продовження зберігання транспортного засобу на території відділення поліції. Тому, транспортний засіб необхідно передати заявнику на відповідальне зберігання з наданням дозволу на використання у діяльності без скасування арешту, оскільки у супротивному випадку матиме місце порушення прав заявника як

користувача автомобіля у розумінні ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 64-2, 170, 173,174 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 задовольнити частково.
Передати користувачу ОСОБА_3 автомобіль автомобіля ВАЗ 21063 державний реєстраційний знак НОМЕР_1 1991 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_2 на відповідне зберігання з наданням дозволу на експлуатацію.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду упродовж 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: