№ 207/1890/19
№ 1-кп/207/452/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

свідка ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське кримінальне провадження № № 0000360 від 09.03.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_5 обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Відносно обвинуваченої ОСОБА_5 у кримінальному провадженні було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк застосування якого закінчується 01 листопада 2019 року.
У судовому засіданні прокурор вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 оскільки вважає, що не зменшились ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачена може ухилятися від явки до суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтовуючи, що ОСОБА_5 тривалий час утримується під вартою. Немає підстав також вважати, що ОСОБА_5 буде ухилятися від суду, чи буде вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Обвинувачена ОСОБА_5 також просить змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою. Обіцяє з`являтися до суду за першою вимогою, не перешкоджати кримінальному провадженню та не вчиняти нових правопорушень.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до положень п. 39 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі "Власов проти Росії" (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).

Окрім цього в рішенні від 06.12.2007 р. у справі «Попков проти Росії» Європейський суд, пославшись на п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дійшов висновку, що тяжкість правопорушення не може бути достатньою підставою для застосування до особи найбільш тяжкого запобіжного заходу, оскільки тримання підозрюваного під вартою не може бути виправданим лише очікуванням того, що в подальшому він може бути покараний до позбавлення волі на підставі вироку суду. Підозрюваний повинен бути звільнений на час розслідування справи, якщо державні органи не зможуть надати достатньо вагомі підстави, які виправдовують його тримання під вартою. Органи влади повинні надати обґрунтовані підстави для будь-якого самого мінімального строку тримання під вартою.

Обвинувачена ОСОБА_5 утримується під вартою з 11.03.2019 року.

За таких обставин необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому суд вважає за необхідне замінити відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, що полягає в забороні залишати житло з покладанням на неї обов`язків відповідно до вимог ст.194 КПК України, як вважає суд, в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Разом з цим суд вважає, що для необхідності забезпечення життєдіяльності підозрюваної, домашній арешт до підозрюваної необхідно застосувати цілодобово.

Керуючись ст. ст. 177, 181, 194, 331 КПК України, суд-
УХВАЛИВ:
Змінити запобіжний захід з тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, раніше не судимої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України на цілодобовий домашній арешт, з покладанням на неї строком до 14 грудня 2019 року наступних обов`язків:

1) заборонити ОСОБА_5 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово;
2) прибувати за першим викликом до службової особи на визначений нею час;

3) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Роз`яснити обвинуваченій, що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченої, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Роз`яснити обвинуваченій, що у разі невиконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.
Звільнити обвинувачену ОСОБА_5 з під варти негайно в залі суду.

Ухвалу направити для виконання Південному ВП Кам`янського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області, за місцем мешкання обвинуваченої.
Контроль за виконанням ухвали покласти на Дніпродзержинську місцеву прокуратуру.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала самостійному оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1