ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2555/19 Справа № 206/785/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ніжина, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаного невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдано за недоведеністю вини, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2019 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдано за недоведеністю вини.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, за наступних обставин.
ОСОБА_8 03 січня 2011 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi L300», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , рухався по вул.Іларіонівській з боку вул.Ладозької в напряму вул.Буковинської в місті Дніпропетровську.

На шляху руху ОСОБА_8 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожніх обставин та їх змінам, не переконавшись в безпеці свого руху, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_13 , який перетинав проїжджу частину зліва направо по ходу його руху, заходів до негайного зниження швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, не прийняв, внаслідок чого в районі будинку № 25 скоїв на нього наїзд.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: вдавленого перелому лобної кістки ліворуч з травматичним руйнуванням лівої передньої черепно-мозкової ямки та решітчастої кістки, розповсюдження крововиливу під м`якими мозковими оболонками головному мозку, дрібно вогнищевих крововиливів у товщі речовини нижньої поверхні лівої лобної частки головного мозку; інфільтруючого крововиливу у товщі м`яких покривних тканин голови з внутрішньої сторони у лобній ділянці голови ліворуч та у лобно-тім`яно-скроневій ділянці голови праворуч; синця на верхній повіці лівого ока; садна на шкіряних покровах голови, закритої травми грудної клітини: перелому 3-10 ребер грудної клітини праворуч по передній пахвовій лінії з пошкодженням пристінкової плеври; перелому 3-12 ребер між біляхребетною та лопатковою лініями праворуч, місцями з пошкодженням пристінкової плеври, на відстані від підошовної поверхні стоп 12-го ребра 110 см до 3-го ребра 133 см; скупчення крові у правій плевральній порожнині у кількості біля 500 мл; інфільтруючого крововиливу у товщі м`яких тканин по бічній та задньо-бічній поверхням грудної клітини праворуч, розриву атланто-потиличного з`єднання, синця на шкіряних покровах задньо-зовнішньої поверхні правого передпліччя; садна на шкіряних покровах в проекції лівого колінного суглобу та лівого ліктьового суглобу, вогнищевих крововиливів у товщі м`яких тканин в проекції зовнішньої поверхні правого колінного суглобу та великого вертела правої стегнової кістки, вогнищевих крововиливів у товщі сосочкових та трабекулярних м`язів серця, які відносяться до тяжких тілесних пошкоджень та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_13 настала від сумісної тупої травми тіла з переломами кісток скелету, зовнішньої та внутрішньої кровотечами, яка ускладнилася розвитком шоку, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупу.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом автомобілем «Mitsubishi L300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та направити провадження на новий розгляд у суді першої інстанції.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судом при постановленні виправдовувального вироку встановлено інші, ніж передбачено КПК України, підстави, що є неприпустимим при формулюванні змісту вироку. Зазначає, що у вироку не зазначено покази потерпілої ОСОБА_11 принаймі в обємі, необхідному для викладення обставин провадження. Звертає увагу, що судом взято до уваги лише покази свідків очевидців, при цьому не взято до уваги інші докази протоколи ВООП. Вказує, що висновки суду щодо невстановлення траекторії руху потерпілого спростовуються матеріалами провадження, а саме: протоколами ВООП, висновками експертиз, показами обвинуваченого та свідків.
В доповненнях до апеляційної скарги посилається на те, що свідок ОСОБА_14 , на показання якої посилається у своєму рішення суд, в судовому засіданні не допитувалась. Звертає увагу, що у зв`язку з цим, визнання протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_15 від 26 січня 2011 року та похідних від нього доказів є неналежними та неприпустимими.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурори підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без зміни.
Представник потерпілого ОСОБА_10 підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційній скарзі, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення щодо ОСОБА_8 суд постановив з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення, що не дає можливості дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону.
Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо і не може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, а згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав у судовому засіданні або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Відповідно до положень ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та іншими законами України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Проте, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_8 , не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено під час апеляційного розгляду суд першої інстанції послався у вироку на пояснення свідка ОСОБА_14 як на підтвердження визнання неналежними доказами протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 26 січня 2011 року та висновків автотехнічної експертизи № 70/27-39 від 28 січня 2011 року, повторної автотехнічної експертизи № 70/27-151 від 05 квітня 2011 року, комплексної судово-автотехнічної експертизи № 3047-12 від 28 серпня 2012 року, повторної комплексної судово-автотехнічної експертизи № 70/27-443 від 19 червня 2013 року, як похідних від даних, отриманих з зазначеного протоколу слідчого експерименту, при цьому вказаного свідка не було допитано судом безпосередньо у судовому засіданні під час судового провадження в суді першої інстанції, що не узгоджується з положеннями ст. 23 КПК України, відповідно до вимог якої суд отримує показання учасників кримінального провадження усно і може прийняти як доказ пояснення осіб, які не дають їх безпосередньо, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Допущені порушення є істотними, тобто такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.
Вказані істотні порушення норм процесуального права перешкоджають суду апеляційної інстанції дійти безспірного висновку про винуватість або невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і це питання підлягає перевірці.
Відповідно до вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційних скаргах з доповненнями, у тому числі за необхідності і шляхом дослідження доказів.
У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.
Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено в ході апеляційного перегляду вироку.
Оскільки відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, а прокурором в апеляційній скарзі та у судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заявлено клопотання про дослідження обставин, встановлених під час судового розгляду, суд апеляційної інстанції позбавлений права перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, а також обґрунтування прийнятого судом рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких без клопотання учасників судового провадження не входить повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що зазначено ч. 3 ст. 404 КПК України, з другого боку в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять вищезазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.п. 10, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України та ст. 23 КПК України, відповідно до яких до загальних засад відноситься презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також безпосередність дослідження показань, речей і документів, вказаний вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2019 року підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.
Внаслідок скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог прокурора і вони підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.
Під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані недоліки, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.
Вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і оскарженю не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4