У Х В А Л А
16 травня 2019 року

м. Київ

Справа № 288/1158/16-к
Провадження № 13-28кс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14
перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду матеріалів провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_15 в інтересах засудженого ОСОБА_16 на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18 липня 2018 року щодо ОСОБА_16 та
ВСТАНОВИЛА:
Стислий зміст оскаржуваних судових рішень
1. Вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 січня 2018 року ОСОБА_16 засуджено: за частиною першою статті 263-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за частиною першою статті 263 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за частиною четвертою статті 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі статті цього Кодексу засудженому остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Вирішено цивільний позов потерпілого про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
2. Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 18 липня 2018 року зазначений вирок залишив без змін.
3. Як установив суд, ОСОБА_16 влітку 2006 року незаконно придбав на Лук`янівському ринку у м. Києві гладкоствольну вогнепальну зброю мисливську рушницю моделі «ІЖ-К», яку без передбаченого законом дозволу носив і зберігав за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 . Влітку 2014 року засуджений незаконно переробив цю зброю на одноствольний обріз та зберігав його в цьому ж місці до 30 липня 2016 року.
Окрім наведеного, 29 липня 2016 року приблизно о 23.10 год. ОСОБА_16 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, на АДРЕСА_2 під час конфлікту з неповнолітнім ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив щодо нього хуліганські дії. Зокрема, засуджений у громадському місці, умисно грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства з особливою зухвалістю, здійснив з зазначеного вище обрізу один постріл і завдав ОСОБА_17 легкого тілесного ушкодження у виді вогнепального поранення, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я.
4. На зазначені судові рішення захисник ОСОБА_15 в інтересах засудженого ОСОБА_16 подала касаційну скаргу, в якій порушує питання про скасування вироку й ухвали на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Захисник вважає недоведеним установлений судом час переробки ОСОБА_16 вогнепальної зброї і неспростованою можливість вчинення засудженим таких дій до внесення у Кримінальний кодекс України змін на підставі Закону України № 5064-VIвід 05 липня 2012 року, яким було посилено санкцію частини першої статті 263 цього Кодексу й доповнено його статтею 263-1. З огляду на зазначене й положення частини третьої статті 62 Конституції України, статей 4, 5 КК України, на переконання автора скарги, дії ОСОБА_16 можуть кваліфікуватися за частиною першою статті 263 цього Кодексу в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 5064-VIвід 05 липня 2012 року, а норми статті 263-1 КК України не підлягають застосуванню як такі, що на час інкримінованого засудженому незаконного поводження зі зброєю не діяли, погіршують його правове становище і тому не мають зворотної сили. Захисник також зазначає, що відсутність спеціального закону, який би регламентував порядок поводження з вогнепальною зброєю, і регулювання цих питань на підставі лише підзаконного нормативно-правового акта Міністерства внутрішніх справ України не дає правових підстав для притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення передбачених диспозицією частини першої статті 263 КК України дій без передбаченого законом дозволу.

Оспорює скаржник також висновки суду про наявність у діях ОСОБА_16 хуліганського мотиву як обов`язкової ознаки злочину, передбаченого статтею 296 КК України, стверджуючи, що протиправні дії засудженого були зумовлені лише особистою неприязню до потерпілого на ґрунті конфлікту з ним. Крім цього, захисник посилається на порушення апеляційним судом засади безпосередності судового розгляду, недоведеність вчинення ОСОБА_16 злочину у стані алкогольного сп`яніння та необґрунтовану суворість призначеного йому покарання.
5. На касаційну скаргу захисника потерпілий ОСОБА_17 подав заперечення, в яких наводить доводи щодо законності й обґрунтованості судових рішень, просить залишити їх без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.

6. 28 серпня 2018 року ухвалою колегії суддів Касаційного кримінального суду відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 16 квітня 2019 року матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_15 в інтересах засудженого ОСОБА_16 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) з підстави, передбаченої частиною п`ятою статті 434-1 КПК України, оскільки матеріали провадження містять виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Обґрунтування в ухвалі колегії суддів Касаційного кримінального суду підстав для передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати

7. Приймаючи рішення про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати, колегія суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі Касаційний кримінальний суд) виходить із того, що розгляд касаційної скарги вимагає вирішення питання про розмежування складів злочинів, передбачених статтями 296 (хуліганство) і 125 КК України (умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження). Кримінальна відповідальність за хуліганство, яке засудженому інкриміновано відповідно до обвинувального акта, реалізується за процедурою публічного обвинувачення. Водночас кримінальне провадження щодо умисного заподіяння легкого тілесного ушкодження згідно з частиною першою статті 477 КПК України здійснюється у формі приватного обвинувачення, тобто може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, відмова якого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття справи. Проте заяви про притягнення ОСОБА_16 до кримінальної відповідальності за злочин приватного обвинувачення потерпілий у цій справі не подавав.
В ухвалі наголошується на тому, що кримінальний процесуальний закон не містить чіткої й однозначної відповіді на питання про наявність чи відсутність у суду процесуальних повноважень за результатами судового розгляду кримінального провадження, розпочатого в порядку публічного обвинувачення, змінити кваліфікацію діяння на статтю кримінального закону, провадження за якою здійснюється у формі приватного обвинувачення, за відсутності відповідної заяви потерпілого, і судова практика касаційного суду з цього питання є суперечливою.
8. Звертає увагу колегія суддів і на проблеми, які виникають під час судового розгляду у зв`язку зі з`ясуванням думки потерпілого щодо зміни кваліфікації: відповідні дії суду до видалення до нарадчої кімнати можуть сприйматися як висловлення своєї позиції по суті справи до прийняття рішення і ставити під сумнів його неупередженість, а в разі виявлення підстав для юридичної оцінки діяння як злочину приватного обвинувачення в нарадчій кімнаті суд узагалі не в змозі поставити це питання перед сторонами.

9. З огляду на зазначене, Касаційний кримінальний суд як виключну правову проблему й підставу для передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати окреслив необхідність вирішення таких питань: чи може суд, розглянувши справу за обвинуваченням у злочині публічного обвинувачення, змінити правову кваліфікацію інкримінованого діяння на злочин приватного обвинувачення незалежно від позиції потерпілого у справі; чи може вважатися заява потерпілого про вчинення щодо нього злочину без визначення правової кваліфікації діяння або з невірною правовою кваліфікацією підставою для продовження розгляду, розпочатого за справою публічного обвинувачення, і винесення рішення щодо кваліфікації злочину; чи може суд прийняти рішення про кваліфікацію діяння як злочину приватного обвинувачення у справі, що була розпочата в порядку публічного обвинувачення без заяви потерпілого.

Позиція Великої Палати Верховного Суду
10. Згідно з частиною четвертою статті 434-2 КПК України підстави, з яких Касаційний кримінальний суд передає кримінальне провадження до Великої Палати, повинні бути належним чином мотивовані.
11. Перевіривши обґрунтування наявності виключної правової проблеми, Велика Палата вважає, що кримінальне провадження підлягає прийняттю до розгляду.
12. В ухвалі колегії суддів Касаційного кримінального суду належним чином обґрунтовано існування проблеми наявності/відсутності в суду процесуальних повноважень у кримінальному провадженні, розпочатому в порядку публічного обвинувачення, за результатами судового розгляду змінити кваліфікацію діяння на злочин приватного обвинувачення за відсутності заяви потерпілого про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за такий злочин.
13. Із урахуванням розходжень у судовій практиці з цього приводу й невизначеності законодавчого регулювання означеного питання, у контексті його розв`язання необхідним є вироблення правових орієнтирів щодо способу досягнення балансу між засадою диспозитивності судового процесу й обов`язком суду прийняти законне й обґрунтоване рішення, яке би ґрунтувалося на об`єктивно з`ясованих обставинах, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду, правильному застосуванні закону про кримінальність і узгоджувалося з визначеними у статті 2 КПК України завданнями захисту особи, суспільства й держави від кримінальних правопорушень з тим, щоб кожний, хто вчинив таке правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини. Виходячи з наведеного поставлені Касаційним кримінальним судом питання застосування норм процесуального права становлять виключну правову проблему, розв`язання якої Великою Палатою є необхідним для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
14. Велика Палата враховує семантичне значення терміну «проблема», яке означає складне практичне питання, що потребує вивчення, дослідження, оцінки і вирішення. Зокрема, правовою проблемою визнають суперечливі ситуації, що характеризуються протилежними підходами до розуміння тих чи інших питань правозастосування і вимагають формування рекомендації чи пропозиції як орієнтирів для свого вирішення.
Керуючись статтями 430, 434-1, 434-2, 441 КПК України, пунктом першим частини другої статті 45 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:
Прийняти до розгляду кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_15 в інтересах засудженого ОСОБА_16 на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18 липня 2018 року щодо ОСОБА_16 .
Призначити кримінальне провадження до касаційного розгляду Великою Палатою Верховного Суду на 03 липня 2019 року о 10.00 год. у приміщенні Верховного Суду за адресою: місто Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.
Копії ухвали надіслати учасникам судового провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачОСОБА_1
Судді:ОСОБА_2 ОСОБА_9
ОСОБА_3 ОСОБА_10
ОСОБА_4 ОСОБА_11
ОСОБА_5 ОСОБА_12
ОСОБА_6 ОСОБА_13
ОСОБА_7 ОСОБА_14
ОСОБА_8