Справа № 188/914/18
Провадження № 1-о/188/2/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка заяву прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28.08.2019 про звільнення від покарання з випробуванням, призначеного вироком, стосовно

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника Петропавлівського МРВ ОСОБА_5 ,

встановив:

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28.08.2019 задоволено подання начальника Петропавлівського міжрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про звільнення від покарання по закінченні іспитового строку ОСОБА_4 . ОСОБА_4 звільнено від покарання по закінченню іспитового строку, призначеного за вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16.08.2018.

Ця ухвала не оскаржувалася і набрала законної сили.

23.10.2019 прокурор Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_3 подав до суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами зазначеної ухвали, посилаючись на те, що ОСОБА_4 в період іспитового строку вчинив новий злочин, про що не знали і не могли знати орган пробації при внесенні подання про звільнення засудженого від покарання і суд при розгляді цього подання.

В судове засідання прокурор не з`явився.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, будучи повідомлений належним чином про час і місце судового засідання.

Представник органу пробації в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.466 КПК України учасники судового провадження повідомляються про дату, час та місце розгляду заяви. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.459 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Нововиявленими обставинами визнаються, зокрема, інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути (п.5 ч.2 ст. ст.459 КПК України).

За приписами ст.ст.460, 461 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.

Прокурор надав суду на підтвердження нововиявлених обставин:

витяг з кримінального провадження № 0000371, з якого вбачається, що воно зареєстроване 18.07.2019 за заявою потерпілого ОСОБА_6 від 17.07.2019 про те, що ОСОБА_4 близько 18.00 години 10.04.2019, перебуваючи у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку у ході якої спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді перелому щелепи, внутрішньої черепно-мозкової травми та інших ушкоджень;

копію повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, яке 19.09.2019 було вручене слідчим СВ Петропавлівського ВП ОСОБА_7 підозрюваному ОСОБА_4 ;

копію затвердженого прокурором 30.09.2019 обвинувального акту у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000371 від 17.07.2019.

У підозрі та обвинувальному акті зазначається, що ОСОБА_4 10 квітня 2019 року близько 18 години 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку домоволодіння ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ніжкою від стільця наніс ОСОБА_6 не менше такої кількості ударів в наступні анатомічні ділянки: нижня щелепа ліворуч на рівні кута - 1, ніс - 1, права половина грудної клітки проекція 7-го ребра - 1, тім`яна ділянка голови - 4, чим спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді рублених ран тім`яної ділянки голови, закритого перелому кісток носа без зміщення уламків, які по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткотривалий розлад здоров`я тривалістю більше 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день), та тілесні ушкодження у вигляді відкритого ангулярного (на рівні кута) перелому нижньої щелепи ліворуч з незначним зміщенням уламків, закритого перелому 7-го ребра правої половини грудної клітки без зміщення уламків, які по своєму характеру відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, термін зрощення кісткової тканини більше 21 доби.

Умисне середньої тяжкості ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , кваліфікується за ч. 1 ст. 122 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.78 Кримінального кодексу (далі КК) України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Статтею 11 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.

У частині 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до статті 62 Конституції України та ст.2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загально правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості об`єктивне правоположення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно більшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання особи винуватою у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом це суд, який за змістом ст. 124 Конституції України є носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності.

Вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість особи у вчиненні злочину.

При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним.

Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, необхідно визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (пункт 42 рішення від 21 вересня 2006 року в справі «Грабчук проти України» (заява №8599/02); пункт 48 рішення від 12 січня 2012 року в справі «Довженко проти України» (заява №36650/03)).

Враховуючи системний аналіз норм КПК України та принцип презумпції невинуватості, який закріплений у статті 11 Загальної декларації прав людини, статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 62 Конституції України, статті 2 КК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав стверджувати, що особа, яка не перебуває в статусі підозрюваного чи в іншому із зазначених вище процесуальних статусів, має відношення до вчинення злочину, який розслідується. Відповідно до положень КПК України здійснюється досудове розслідування злочинів (статті 215, 216, 246, 294 КПК України), а про початок здійснення чи наявність кримінального провадження стосовно конкретної особи можливо стверджувати виключно у випадку наявності підозрюваних у таких провадженнях.

Таким чином, посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку зі злочином, кримінальним провадженням чи його розслідуванням можливо лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного.

Підозра у вчиненні нового злочину ОСОБА_4 повідомлена 19.09.2019, тобто вже після постановлення судом ухвали про звільнення ОСОБА_4 від покарання по закінченні іспитового строку, призначеного вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16.08.2018.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.78 КК України, ОСОБА_4 на момент закінчення іспитового строку мав бути звільнений від покарання з випробуванням, а тому в задоволенні заяви прокурора слід відмовити.

На підставі викладеного, статті 11 Загальної декларації прав людини, ч.2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 62 Конституції України, статті 2 КК України, керуючись ст.ст. 17, 459-467 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28.08.2019 про звільнення ОСОБА_4 від покарання з випробуванням, призначеного вироком, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1