Провадження №1-кп/127/485/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України (далі КК).
Стороною обвинувачення подано до суду клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, розгляд якого було відкладено з метою надання стороні захисту можливості ознайомитись з поданим клопотанням. В подальшому в судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав та просив його задовольнити, мотивуючи клопотання тим, що під час досудового розслідування ОСОБА_5 не з`являвся на виклики до слідчого у зв`язку з чим до нього було застосовано привід і в подальшому оголошено в розшук. Також ОСОБА_5 не з`являвся на виклики до слідчих суддів для вирішення питання щодо застосування до нього запобіжного заходу. Прокурор також зауважив на те, що сторона захисту перешкоджала завершенню досудового розслідуванню, ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, перебуваючи на волі, може чинити перешкоди судовому розгляду кримінального провадження та ухилятись від суду.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 вважає, що правові підстави для задоволення заявленого клопотання відсутні, оскільки прокурором не доведено обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення заявленого клопотання.
ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною другою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Главою 18 чинного кримінально-процесуального закону регламентовано питання щодо запобіжних заходів та затримання особи. При цьому питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, зі змісту частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України» п. 175; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»). Водночас наявність щирої впевненості є недостатньою для обґрунтування підозри. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 48, справа «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час триває з`ясування обставин справи та перевірка їх доказів, а тому вирішення даного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що Європейським Судом з прав людини звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Також суд приймає до уваги, що Європейський Суд з прав людини звернув увагу на те, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (п. 63, справа «Тодоров проти України»).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 03.06.2019 р. на виконання ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2019 р. було затримано ОСОБА_5 і 03.06.2019 р. слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 38430 грн. Згідно з ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14.06.2019 р. ухвалу від 03.06.2019 р. скасовано і застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 115260 грн.

Суд враховує, що стороною обвинувачення не надано суду документального підтвердження факту ухилення ОСОБА_5 від явок до органу досудового розслідування (слідчого та/або прокурора) та слідчого судді. Зокрема, сторона обвинувачення посилалась на те, що ОСОБА_5 ухилявся від таких явок у зв`язку з чим до нього було застосовано привід і в подальшому дозвіл на затримання з метою приводу. Однак відповідних процесуальних документів з цього приводу стороною обвинувачення суду подано не було. Тому посилання сторони обвинувачення на зазначені обставини суд оцінює критично, як такі, що не були доведені в судовому засіданні.

Крім того, стороною обвинувачення як на підставу для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу здійснено посилання на попередні судимості ОСОБА_5 . Однак, правові наслідки судимості визначені статтею 88 КК, зі змісту частини першої якої випливає, що особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Відповідної копії судового рішення (вироку суду), якою було б підтверджено засудження ОСОБА_5 , суду надано не було, тому посилання на зазначену обставину суд також оцінює критично.

Посилання сторони обвинувачення на перешкоджання стороною захисту досудовому розслідуванню як підставу для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу суд також оцінює критично. Зокрема, сторона обвинувачення посилалась на те, що таке перешкоджання проявлялось в ухиленні сторони захисту від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Однак, на даний час судом здійснюється розгляд кримінального провадження по суті, сторона захисту виконала покладені на неї обов`язки ознайомитись з наданими суду матеріалами кримінального провадження, а тому суд вважає, що стороною обвинувачення не мотивовано, як саме ухилення від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження перешкоджатиме кримінальному провадженню (пункт 4 частини першої статті 177 КПК).

Отже, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, які б свідчили про необхідність застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Разом з тим, зі змісту частини четвертої статті 194 КПК випливає, що у разі, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як вже судом було зазначено вище, для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, згідно з приписами статті 94 КПК та § 3 глави 28 КПК, тобто за результатами судового розгляду кримінального провадження. Разом з тим, на даний час триває дослідження доказів у справі, тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбаченим чинним кримінально-процесуальним законом, суд вважає за доцільне застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1-4 частини п`ятої статті 194 КПК, а саме: прибувати до Вінницького міського суду Вінницької області за першою вимогою; не відлучатися з міста Вінниці без дозволу суду; повідомляти суд та прокурора про зміну місця свого проживання; утримуватися від спілкування зі свідками в кримінальному провадженні, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені пунктами 1-4 частини п`ятої статті 194 КПК, а саме: прибувати до Вінницького міського суду Вінницької області за першою вимогою; не відлучатися з міста Вінниці без дозволу суду; повідомляти суд та прокурора про зміну місця свого проживання; утримуватися від спілкування зі свідками в кримінальному провадженні, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: