ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/549/19 Номер провадження 11-кп/814/736/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора представника виправної колонії засудженоїОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 7 березня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Удіма Котласького району Архангельської області Російської Федерації, мешканці АДРЕСА_1 , громадянці України, з середньою освітою, незаміжній, засудженій вироком Марківського районного суду Луганської області від 7 липня 2016 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України на 5 років позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Марківського районного суду Луганської області від 7 липня 2016 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_8 поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення, оскільки за період відбування покарання має лише одне заохочення.

Крім того, комісія Державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№65)» неодноразово приходила до висновку, що засуджена не стає на шлях виправлення.

За змістом апеляційної скарги засуджена не погоджується з рішенням суду та просить звільнити її умовно-достроково від відбування покарання. При цьому зазначає, що за період відбування покарання має заохочення, працевлаштована на швейній дільниці установи. Наявність лише одного заохочення пояснює незадовільним станом здоров`я.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування представника виправної колонії, який не вбачав визначених законом підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Доводи апеляційної скарги засудженої про можливість її умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є непереконливими.
Як вбачається з матеріалів провадження, за період відбування покарання ОСОБА_8 хоча і мала одне заохочення, але воно було застосоване безпосередньо перед настанням строку, після якого можливе умовно-дострокове звільнення (а.о.с.160).
Посилання засудженої на незадовільний стан здоров`я суперечить наявним в матеріалах особової справи даним з її медичної картки.

ОСОБА_8 дійсно працевлаштована на швейній дільниці установи, проте за час роботи має відсоток виконання норми виробітку нижче середнього (а.с.153, 154, 165, 182).
Згідно з характеристиками, затвердженими начальником виправної колонії, засуджена не завжди має охайний зовнішній вигляд, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, участь у соціально корисній діяльності в установі та безоплатних роботах по благоустрою місць позбавлення волі бере лише періодично.
Також місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_8 неодноразово судима, звільнялася від покарання на підставі Закону України «Про амністію», неодноразово застосувався іспитовий строк, але вона належних висновків не зробила і вчинила новий злочин (а.о.с.110, 133, 144, 169, 179).
Крім того, суд врахував висновок психологічної характеристики про необхідність постійного контролю засудженої, корекції поведінки та систематичного тривалого виховного впливу (а.о.с. 117, 139).
За таких обставин відсутні підстави стверджувати про доведення засудженою сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення, тобто досягнення нею такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати в майбутньому нових злочинів.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду про неможливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково ґрунтується на всебічному врахуванні даних про її поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання та є правильним.
Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга засудженої не підлягає задоволенню.

Керуючисьст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 7 березня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а її апеляційну скаргу,- без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4