Справа № 175/3051/19
Провадження № 1-кп/175/146/19
Вирок

Іменем України

02 жовтня 2019 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000917 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, проживаючого без реєстрації по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

встановив:

07 липня 2019 року о 17.00 годині ОСОБА_5 знаходився біля будинку № 32 по вул. Тепличній у смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, де на лавочці побачив звукову блютуз-колонку, яку вирішив таємно викрасти.

З цією метою він, упевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно викрав приналежну ОСОБА_6 звукову блютуз-колонку «S180U» вартістю 306 грн., і з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

У судовому засіданні ОСОБА_5 свою провину визнав повністю і пояснив, що за обставин, зазначених у обвинувальному акті, він викрав приналежну ОСОБА_7 звукову блютуз-колонку «S180U», яку у подальшому продав на стихійному ринку. У скоєному щиросердно кається та обіцяє виправитися.

Його провина у вчиненні вказаного судом діяння підтверджується доказами, дослідженими за згодою сторін у порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини, судом не досліджувалися докази щодо фактичних обставин вчинення злочину, які не оспорювалися сторонами. Однак, керуючись вимогами ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті від 31 липня 2019 року, та, враховуючи що в розпорядження суду не надано доказів вчинення ОСОБА_8 злочину повторно, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України. До такого висновку суд прийшов з наступних підстав.

Так, за приписами ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частинами статті Особливої частини Кримінального кодексу.

Згідно вимог ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому Кримінальним кодексом України, і встановлено обвинувальним вироком, що набрав законної сили.

У розпорядження суду стороною обвинувачення не надано доказів того, що відносно обвинуваченого є вирок суду про вчинення злочину, який передував кримінальному правопорушенню, який є предметом даного судового розгляду, і який створює повторність, і вину у його вчиненні встановлено обвинувальним вироком.

Та обставина, що відносно ОСОБА_9 на розгляді інших судів, зокрема Жовтневого та Ленінського районних судів м. Дніпропетровська, як про це зазначено в обвинувальному акті, ще перебувають на розгляді кримінальні провадження без прийняття кінцевих рішень, про що повідомили прокурор і обвинувачений, не є доказом, який би давав підстави кваліфікувати дії ОСОБА_9 за ч.2 ст.185 КК України, тобто за кваліфікуючою ознакою повторність.

Враховуючи викладене, суд кваліфікує дії обвинуваченого саме за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При визначенні виду й міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи та особу ОСОБА_9 , - чотири рази притягався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, але в порядку, передбаченому ст.89 КК України, вважається не судимим, зі слів до затримання фактично працював, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують його покарання, суд визнає щиросердне каяття та повне визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

За приписом ст.34 КК України, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

З огляду на ці положення закону і враховуючи, що станом на день ухвалення вироку ОСОБА_5 не має судимостей, суд не визнає рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання, як про це помилково зазначено у обвинувальному акті.
Згідно з ч.1 і ч.2 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з цих вимог закону і положень ст.ст.65-67 КК України, з урахуванням обставин справи і даних про особу обвинуваченого, який, хоч і не має судимостей, але не бажає ставати на шлях виправлення, про що свідчить вчинення ним умисного злочину проти власності, віднесеного ст.12 КК України до категорії середньої тяжкості, а також з урахуванням думки прокурора щодо виду і міри покарання, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк у межах санкції ч.1 ст.185 КК України, вважаючи, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Потерпілий ОСОБА_6 цивільний позов не заявляв.

Відповідно до ст.ст.122, 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати з державного бюджету на залучення експерта для проведення експертизи, які складають 314 грн., що підтверджується актом № 3487-19 здачі-приймання висновку судового експерта (а.к.п.23).
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.185 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік.

Строк покарання обчислювати з моменту затримання по ухвалі слідчого судді, тобто з 31 липня 2019 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін.

У рахунок відшкодування витрат на залучення експерта стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 (ІПН невідомий) 314 грн. на користь держави (розрахунковий рахунок 4079 за ККД 24060300, код за , код банку (МФО) 899998, отримувач УК у Дніпровському районі /24060300/, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), призначення платежу: за судово-товарознавчу експертизу № 3487-19 від 30 липня 2019 року, проведену Дніпропетровським НДІ судових експертиз).

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1