Справа № 345/4401/18
Провадження № 11-кп/4808/441/19
Категорія ст. 122 ч. 1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі :

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у кримінальному провадженні №0000533 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 на вирок Калуського міськрайонного суду від 16 вересня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не судимого

засуджено за ст. 122 ч. 1 КК України (ККУ) до покарання у виді обмеження волі на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 ККУ його звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з покладеними на нього згідно ст. 76 ККУ обов`язків.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково: 729,71 грн. матеріальної шкоди, 20000 грн. моральної шкоди, 4000 грн. за надання правової допомоги та 4040 грн. судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Злочини скоєно за таких обставин.

9.05.2018 року близько 14:00 год., ОСОБА_9 , перебуваючи на дорозі поблизу домогосподарства, що знаходиться в с. Мостище Калуського району, вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_11 у ході якого, наніс йому удар кулаком правої руки в ділянку бороди зліва, чим спричинив йому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Захисник ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій вважає вирок суду незаконним внаслідок того, що суд не надав належної оцінки письмовим доказам. Слід було визнати неналежним та недопустимим доказом письмову заяву потерпілого ОСОБА_11 на ім`я начальника Калуського відділення поліції (а.с. 99), оскільки походження такої заяви є сумнівним, не містить даних про її реєстрацію та фіксацію.

Судом залишено без уваги те, що заява потерпілого в порушення ст. 26 ч. 4, ст. 478 ч. 1 КПК подана не слідчому, прокурору чи іншій службової особи органу, уповноваженого почати досудового розслідування.

Вирок суду є незаконним. Як видно із витягу з ЄРДР шодо цього кримінального провадження підставою реєстрації була не заява потерпілого, а рапорт працівника поліції, в якому зафіксовано повідомлення медичної установи про те, що до лікарні за медичною допомогою звернувся ОСОБА_11 з побоями, побив невідомий в с. Мостище близько 14:00 год. (а.с. 97) та рапортом працівника поліції, з якого слідує, що 9.05.2018 р. о 14:37 год. надійшло повідомлення від ОСОБА_12 , яка повідомила про те, що сусід наніс тілесні ушкодження її родичу (а. с. 98), що підтвердив представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 . Про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин ОСОБА_12 не попереджалася, з приводу подання такої заяви допитана не була, тому заява не може вважатися належним та допустимим доказом вини обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, не може вважатися належним допустимим доказом протокол огляду місця події від 29.09.2018 року, оскільки конфлікт мав місце 9.05.2018 року, а зафіксована дата 29.09.2018 року у протоколі огляду місця події не є точною.

В постанові слідчого від 10.08.2018 р. про визнання речей речовими доказами наявна вказівка про повернення речових доказів (медичної карти стаціонарного хворого і догоспітального клінічного протоколу) в ОКЛ м. Івано-Франківськ (а.с. 72), насправді такі документи не були повернуті, не були надані стороні захисту в порядку доступу до матеріалів досудового розслідування, оригінали не повернуті, їхні копії долучені до матеріалів справи (а.с. 84-96).

Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити відповідно до ст. 417 та ст. 284 ч. 1 п. 3 КПК України за недоведеністю вини. Цивільний позов залишити без розгляду, процесуальні витрати віднести за рахунок держави.

В апеляційній інстанції:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу та просять її задовольнити;

- прокурор та представник потерпілого визнали апеляційну скаргу захисника безпідставною, просять вирок залишити без змін.

Апеляційний розгляд проведено без участі потерпілого ОСОБА_11 згідно його заяви з участю його представника адвоката ОСОБА_8 .

З`ясувавши обставини справи, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Оскаржений вирок суду відповідає вказаним вимогам закону.

Вина обвинуваченого за ст. 122 ч.1 ККУ переконливо обгрунтована у вироку суду, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_11 про нанесення обвинуваченим йому удару в обличчя, аналогічними показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , що об`єктивно підтверджено висновком його судмедекспертизи та показаннями самого обвинуваченого про нанесення такого удару потерпілому.

Всі апеляційні доводи апелянта не дають підстав для скасування чи зміни вироку. Вказані доводи захисника обвинуваченого були предметом дослідження суду першої інстанції і вмотивовано відхилені ним як необгрунтовані.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній інстанції на те, що вказаний удар потерпілому він наніс в межах оборони, спростовуються показаннями потерпілого, не підтверджуються встановленими судом обставинами події і є способом захисту.

Апеляційні доводи захисника обвинуваченого про недопустимість заяви потерпілого ОСОБА_11 на ім`я начальника Калуського відділення поліції (а.с. 99), що тягне за собою незаконність всього досудового слідства у справі приватного обвинувачення, є необгрунтованими. Вказана заява була предметом дослідження суду першої інстанції, який правильно визнав її такою, що подана без істотних процесуальних порушень, які б ставили під сумнів все досудове розслідування у цьому провадженні. Потерпілий підтвердив її подання, чим спростовуються доводи апелянта про те, що вона подана не ним. Долучення її до матеріалів досудового розслідування без реєстрації і відповідної резолюції та адресування її не слідчому чи прокурору, а начальнику поліції не є істотним процесуальним порушенням.

Твердження апелянта про те, що реєстрацію повідомлення про цей злочин зроблено не за зверненням потерпілого, а інших осіб, суперечить змісту витягу із зазначеного реєстру ЄРДР (а.с. 102), в якому в графі «заявник або потерпілий : » вказано « ОСОБА_11 », який є потерпілим у цій справі.

Посилання апелянта на те, що не може вважатися допустимим доказом протокол огляду місця події від 29.09.2018 року, колегія суддів відхиляє, як такі, що не можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку, оскільки цей протокол не містить даних, які б істотно суперечили встановленим судом обставинам нанесення обвинуваченим тілесного ушкодження потерпілому.

Претензії захисника щодо незаконності судмедекспертизи потерпілого через сумнівність медичної карти стаціонарного хворого і догоспітального клінічного протоколу щодо потерпілого обгрунтовано спростовані у вироку суду. Такі ж апеляційні доводи апелянта позбавлені переконливого обгрунтування і не є підставами для скасування вироку. Висновок судмедекпертизи побудовано на підставі належно досліджених експертом медичних документів потерпілого, що в апеляційного суду не викликає сумнівів. Порушень права обвинуваченого на захист з приводу доступу до вказаних медичних документів не встановлено.

Як з`ясовано апеляційним судом, в обвинувальному акті слідчим помилково вказана дата події не 9.05.2018 року, а 5.05.2018 року. Однак, судом при дослідженні всіх обставин події належно встановлена і зазначена у вироку дійсна дата цього злочину 9.05.2018 року, яку беззастережно підтвердили сторони провадження. За таких обставин, апеляційний суд не вважає вказану описку в обвинувальному акті підставою для скасування вироку.

Посилання апелянта на помилкове посилання у вироку на ст. 121 ККУ є необгрунтованим, оскільки таке посилання відповідає диспозиції ст. 122 ч.1 ККУ, в якій обумовлюється відсутність наслідків, які передбачені в ст. 121 цього Кодексу.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 50, 65, 75 ККУ. При цьому суд належно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, обставини при яких був скоєний злочин, а також думку потерпілих і позицію прокурора.

Тому підстав для зміни покарання апеляційний суд не вбачає.

Цивільний позов судом вирішено відповідно до чинного законодавства.

За таких обставин колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника без задоволення, вирок без змін.

Заява представника поетрпілого про відшкодування витрат потерпілого ОСОБА_11 на правову допомогу в апеляційній інстанції на 800 грн підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, вирок Калуського міськрайонного суду від 16 вересня 2019 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Додатково стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_11 800 грн за надання йому правової допомоги в апеляційій інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_3