ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2296/19 Справа № 207/2657/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_8

розглянувши у розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000568 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не працюючого, освіта середня, шлюб розірвано, маючого на утриманні неповнолітню дитину, який мешкає по АДРЕСА_1 , раніше судимого :

27 липня 2017 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 164 КК України 2001 року до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року ОСОБА_8 було визнано винним за ч. 2 ст. 164 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України 2001 року до призначеного покарання за цим вироком приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 липня 2017 року у вигляді 1 місяця обмеження волі і за сукупністю вироків призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 2 років 1 місяця обмеження волі з відбуванням покарання в установі виконання покарань .

Строк покарання обчислювати з моменту затримання .

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді особистого зобов`язання.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом, ОСОБА_8 , будучи судимим 27 липня 2017 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 164 КК України 2001 року до 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України 2001 року звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки , протягом визначеного судом іспитового строку вчинив злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини .

ОСОБА_8 згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2014 року зобов`язаний до сплати аліментів на утримання його доньки ОСОБА_9 до досягнення нею повноліття, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини ОСОБА_10 , починаючи з дня подання позову, а саме з 11 січня 2013 року .

Згідно розрахунку заборгованості, наданої Південним відділом державної виконавчої служби міста Кам`янське, за період часу з 28 липня 2017 року по 23 липня 2018 року включно ОСОБА_8 нараховані до сплати 16350,90 гривень, що в свою чергу сукупно перевищує суму виплат відповідних платежів за три місяці.

Крім того, ОСОБА_8 на обліку в центрі зайнятості не перебуває і участі у вихованні доньки ОСОБА_11 не приймає. При цьому він був повідомлений про необхідність виплати аліментів щомісячно на користь ОСОБА_10 на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до її повноліття, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, до повноліття дитини, а також попереджений про кримінальну відповідальність, яка виникає у разі ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 КК України 2001 року.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 допустив заборгованість по виплаті аліментів на утримання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_9 за період часу з 28 липня 2017 року по 23 липня 2018 року включно, що у твердій грошовій сумі складає 16350 гривень 90 копійок і його дії згідно Закону України про внесення змін до ст. 164 КК України, який набрав чинності 2 червня 2016 року № 1404-VIII, являються злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів), тобто направлені на невиконання рішення суду та привели до виникнення заборгованості по виплаті таких коштів , що сукупно складають суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів, тобто більше, ніж на суму 4731,00 гривня.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року та ухвалити новий, яким виправдати його за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_8 посилається на те, що ухвалюючи вирок та визнаючи його винним, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що з жовтня 2017 року по серпень 2018 року обвинувачений проходив навчання за рахунок бюджетних коштів з метою отримання водійського посвідчення, як учасник АТО, відповідно до постанов КМУ від 31 березня 2015 року №179 та від 21 червня 2017 року №432, а також згідно з програмою Заходи із психологічної реабілітації, соціальної та професійної адаптації, забезпечення санаторно-курортним лікуванням постраждалих учасників Революції Гідності, учасників антитерористичної операції та осіб, які здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганських областях, а тому коштів не отримував, працювати не міг і як наслідок не мав матеріальної можливості виконувати рішення суду та сплачувати аліменти, що свідчить про відсутність в його діях складу злочину за ч. 2 ст. 164 КК України.

Також, посилається на те, що при ухваленні вироку, суд першої інстанції не взяв до уваги відомості про те, що в обвинуваченого на утриманні знаходиться мати інвалід 2 групи, яка обмежена можливістю обслуговувати себе, потребує стороннього догляду.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Захисник апеляційну скаргу свого підзахисного також підтримав з підстав та мотивів, викладених в ній.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду без змін.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, думку та пояснення обвинуваченого, обговоривши доводи, викладені в апеляції та в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 КК України, злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, карається громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин або арештом на строк від трьох до шести місяців, або обмеженням волі на строк від двох до трьох років.

Так, в своїй апеляційній скарзі обвинувачений посилається на те, що в його діях відсутній склад злочину, інкримінований йому ч. 2 ст. 164 КК України, оскільки він з жовтня 2017 року по серпень 2018 року обвинувачений проходив навчання за рахунок бюджетних коштів з метою отримання водійського посвідчення, як учасник АТО, відповідно до постанов КМУ від 31 березня 2015 року №179 та від 21 червня 2017 року №432, а також згідно з програмою Заходи із психологічної реабілітації, соціальної та професійної адаптації, забезпечення санаторно-курортним лікуванням постраждалих учасників Революції Гідності, учасників антитерористичної операції та осіб, які здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганських областях, а тому коштів не отримував, працювати не міг і як наслідок не мав матеріальної можливості виконувати рішення суду та сплачувати аліменти.

Однак, колегія суддів вважає такі доводи обвинуваченого безпідставними, так як перебування ОСОБА_8 на навчанні не звільнює його від виконання батьківського обов`язку, покладеного на нього положеннями сімейного законодавства України, по утриманню своєї дитини. Більш того, слід звернути увагу, що основним доводом обвинуваченого є посилання не на те, що він безпосередньо перебував у зоні АТО та проходив військову службу, а лише посилання на те, що він перебував на навчанні з метою отримання військового посвідчення, як учасник АТО, своїм правом на звернення до центру зайнятості не скористався, об`єктивних та обґрунтованих доводів щодо неможливості пошуку роботи та отримання доходу з метою виконання, покладеного на нього рішенням суду, обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини не навів.

Після закінчення навчання ОСОБА_8 будь-яких дій з метою погашення заборгованості, про яку він був обізнаний і що не заперечував, не вчинив, що свідчить про умисне ухилення обвинуваченого від сплати аліментів.

Щодо посилань ОСОБА_8 на матір інваліда 2 групи, то слід зазначити, що дана обставина була врахована судом першої інстанції при ухваленні вироку як обставина, яка пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України, про що судом першої інстанції було зазначено в мотивувальній частині вироку.

Тобто, вказаній обставині під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції було надано належну оцінку та враховано її при призначенні покарання обвинуваченому. Клопотань щодо повторного дослідження даної обставини або інших доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції в силу вимог ч. 3 ст. 404 КПК України від обвинуваченого не надходило.

Окрім цього, колегія суддів приймає до уваги, що дані про особу обвинуваченого, який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів, належних висновків не зробив та продовжив злісно ухилятися від виконання рішення суду, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з видом та розміром призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому та вважає, що покарання у виді обмеження волі з відбуванням покарання в державній установі буде сприяти подальшому вихованню ОСОБА_8 , є достатнім та відповідним вчиненому кримінальному правопорушенню, обставинам справи та особі винного.

Інших порушень кримінального чи кримінального процесуального законодавства України, які відповідно до ст. 409 КПК Україною є підставами для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 164 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4