Справа №:755/6645/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
провівши відкрите підготовче судове засідання в залі судових засідань Дніпровського районного в суду м. Києва за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000104 від 25 травня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боржомі Грузія, громадянина Грузії, з вищою освітою, не працюючого, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги кримінального процесуального закону та обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст.291 КПК України, в тому числі, послався на відсутність підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту.

Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заявила клопотання про повернення обвинувального акту та цивільного позову прокурору, оскільки обвинувальний акт складено з істотними порушеннями вимог ст.291 КПК, він не містить конкретного формулювання обвинувачення її підзахисному, у ньому не зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону про кримінальну відповідальність, а тому її підзахисний позбавлений права на забезпечення належного захисту, чим і порушуються його права; цивільний позов поданий неналежною особою. Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року аналогічний за змістом акт з вищезазначених мотивів вже повертався прокурору, однак, останній не враховуючи вимоги суду, знову направив аналогічний за змістом акт, фактично залишивши без виконання ухвалу суду, яка набрала законної сили.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступного.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000104 від 25 травня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, було повернуто прокурору для усунення виявлених судом недоліків та виконання вимог Кримінального процесуального Кодексу України, які унеможливлювали призначення обвинувального акту для розгляду в судове засідання.
Однак, при повторному направлені обвинувального акту до суду вимоги вищенаведеної ухвали виконані не були, до суду був направлений обвинувальний акт аналогічний за змістом попередньому.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 цього Кодексу.

Поряд з цим, вимогами п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України визначено, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Крім того, обставинами, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, що чітко не викладено в даному обвинувальному акті.

Так, органом досудового розслідуванням ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він своїми діями, які виразилися в умисному ухиленні від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введеного у встановленому законом порядку, вчиненими службовою особою підприємства, яке призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у особливо великих розмірах, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 212 КК України.»

При формулюванні ОСОБА_3 обвинувачення не визначено час виникнення та розмір податкового зобов`язання, зарахованого в рахунок податкового кредиту, формування якого сторона обвинувачення вважає неправомірним, та коли саме воно було зараховано в рахунок податкового кредиту
Також, обвинувальний акт не містить об`єктивної сторони правопорушення, оскільки не містить фактичного розміру ненадходження до державного бюджету саме податкового зобов`язання, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони і підлягає з`ясуванню під час судового провадження.
Крім того, при формулюванні ОСОБА_3 обвинувачення та викладені фактичних обставин обвинувачення зазначено, що він 2014-2017 роках підписав своїм електронним цифровим ключем і скріпив печаткою підприємства та засобами Інтернет зв`язку подав в електронному вигляді податкові декларації з податку на додану вартість. В той же час, відсутні відомості про те хто, коли та де складав ці декларації, не вказані їх суми.
Також не вказані суми грошових коштів при перерахуванні податкових накладних, а саме грошові кошти, що підлягали сплаті до державного бюджету, як податкові зобов`язання, - є предметом кримінального правопорушення.
Крім того, податкове зобов`язання є неузгодженим в силу скасування податкових повідомлень-рішень на підставі яких воно було встановлено.
Крім того, обвинувальний акт в частині правової кваліфікації не містить посилання на нормативно-правові акти, які були порушені умисними діями ОСОБА_3 .
Крім того, в обвинувальному акті не в повній мірі зазначені дані про особу обвинуваченого, зокрема відомості про освіту, місце роботи, сімейний стан, відомості щодо наявності або відсутності на утриманні осіб, пільги, тощо, - які є важливими при вирішенні питання про призначення покарання, у випадку доведеності його вини.
Вищенаведені порушення вимог кримінального процесуального законодавства позбавляють можливості сторону захисту, належним чином здійснювати свій захист під час судового розгляду, крім того, може призвести до скасування будь-якого прийнятого судом кінцевого рішення у зв`язку із порушенням права на захист обвинуваченого.
Таким чином, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті відносно ОСОБА_3 , є нечітким та незрозумілим, не викладена об`єктивна і суб`єктивна сторона злочину. Тобто, у порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , не містить чіткого формулювання обвинувачення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини у кримінальному провадженні та визначена правова кваліфікація кримінального правопорушення є важливим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатися від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Крім того, наведені суперечності та неконкретність формулювання обвинувачення позбавляє колегію суддів можливості визначити межі судового розгляду щодо обвинуваченого з огляду на положення ч. 1 ст. 337 КПК України.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення, головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Відповідно до закону, суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.

Крім того, згідно з вимогами ст. 374 КПК України, якщо суд ухвалює вирок, у ньому також зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 квітня 2008 року також зазначив, що у контексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`яснення «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінські проти Австрії). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Песільє та Сассі проти Франції»).

На підставі наведеного та, керуючись вимогами ст. ст. 291, 314, 369- 372, 376, 395 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 задовольнити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000104 від 25 травня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, повернути прокурору для усунення виявлених судом недоліків та виконання вимог Кримінального процесуального Кодексу України.
Ухвала може бути оскарження до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 7-ми днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1