Дата документу 27.11.2019 Справа № 337/707/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/707/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1834/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2019 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, -

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 2 січня 2020 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2019 року було задоволено клопотання прокурора про продовження застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 2 січня 2020 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який передбачено покарання до 5 років позбавлення волі, ухилявся від явки до суду, перебував у розшуку, постійного місця реєстрації не має, не працює, стабільного джерела доходу не має, стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувачений раніше не судимий, проходив лікувальні процедури щодо колінного суглобу, не має наміру переховуватися від суду або будь-яким чином впливати на свідків.
Крім того, після скасування вироку в даній справі, яким ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України, дана справа розглядається з кваліфікацією злочину за ч. 1 ст. 119 КК України, який є злочином середньої тяжкості, у зв`язку з чим, з огляду на п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, судом неправомірно було продовжено строк тримання обвинуваченого під вартою.
Також зазначає, що ОСОБА_7 є пенсіонером, має «гарячий» стаж, а тому зможе мати власний дохід у виді пенсійних надходжень, у зв`язку з чим, доводи прокурора про відсутність у нього доходів є необґрунтованими.
Звертає увагу, що суд першої інстанції не надав повної та всебічної оцінки відсутності прямих доказів винуватості ОСОБА_7 , не врахував тяжкість інкримінованого йому злочину, що вже є підставою для не застосування найбільш суворого запобіжного заходу.
Від представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона зазначає, що обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, його перебування на лікуванні не спростовувало висновків суду про систематичні неявки до суду, твердження щодо недоведеності його вини є необґрунтованими та спростовується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, поведінка обвинуваченого та дані про його особу свідчать про наявність викладених в клопотанні прокурора ризиків. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що вирок був за ст. 121 КК України, але зараз кримінальне провадження розглядається за ст. 119 КК України, що виключає можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду просив ухвалу суду першої інстанції змінити та зазначив, що в розшуку він не перебував, інкримінований йому злочин він не вчиняв, наміру переховуватись у нього не було. Також зазначив, що він постійно перебував на зв`язку зі своїм адвокатом, його готували в лікарні до операції, він має третю групу інвалідності, йому необхідно завершити оформлення пенсії.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та зазначила, що обвинуваченому продовжували строк тримання під вартою вже мінімум 6 разів, за цей час нічого не змінилося, і апеляційний суд жодного разу не вважав за необхідне замінити запобіжний захід на більш м`який. Також зазначила, що обвинувачений дійсно раніше не судимий, проте він переховувався від суду та був у розшуку, а відомості про неможливість перебування в слідчому ізоляторі за станом здоров`я відсутні.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що оскаржувана ухвала є законною, а суд першої інстанції врахував всі обставини. Також зазначила, що обвинувачений переховувався, до зміни запобіжного заходу до нього застосовували приводи, але ні вдома ні в лікарні його не було.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, представника потерпілих та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та знайшло своє підтвердження у відповідних матеріалах кримінального провадження, 24 жовтня 2019 року в судовому засіданні суду першої інстанції, в порядку ст. 331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

З огляду на ч. 3 ст. 199 КПК України, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Так, судом встановлено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а застосування альтернативного запобіжного заходу є недоцільним, з чим колегія суддів, з урахуванням обставин справи та відомостей щодо особистості ОСОБА_7 повністю погоджується.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , а також доводи обвинуваченого та його захисника щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який передбачено покарання до 5 років позбавлення волі, ухилявся від явки до суду, перебував у розшуку, постійного місця реєстрації не має, не працює, стабільного джерела доходу не має, стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має, що вказує на ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідка, що перешкоджатиме судовому провадженню.

При цьому, суд першої інстанції правильно встановив, що враховуючи дані про особу обвинуваченого, відсутність стійких соціальних зв`язків, офіційного працевлаштування, поведінку обвинуваченого, яка полягає в ухилення від явки до суду та перебуванні в розшуку, а також враховуючи тяжкість інкримінованого йому злочину та суворість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, існує ризик того, що він буде переховуватись від суду.

Також не виключається можливість незаконного впливу на потерпілих та свідків, оскільки обвинуваченому відома адреса їх проживання, до того ж, після скасування вироку за ст. 121 КК України, під час нового судового розгляду за ч. 1 ст. 119 КК України вказані особи в судовому засіданні допитані ще не були.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі, до того ж, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а не факту конкретного їх вчинення.

Матеріали провадження не містять інших переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Тяжкість можливого покарання не може сама по собі бути підставою для продовження запобіжного заходку у вигляді тримання під вартою, проте з урахуванням встановлених ризиків та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з викладеними у клопотанні прокурора доводами про необхідність продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Доводи обвинуваченого про те, що він раніше не судимий, проходив лікування, є інвалідом третьої групи, є пенсіонером, має «гарячий» стаж та може мати власний дохід не є підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, апеляційний суд вважає, що ці обставини не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами від подальшої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Що стосується доводів обвинуваченого з приводу того, що він має захворювання та поганий стан здоров`я, то висновків суду першої інстанції про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вони також не спростовують, оскільки відповідно до п.1.1 розділу Х «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року, у слідчих ізоляторах функціонує медична частина, що в свою чергу не перешкоджає лікуванню ОСОБА_7 у слідчому ізоляторі.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що відсутні докази його винуватості, є предметом дослідження судом при судовому розгляді по суті обвинувачення, у зв`язку з чим, вказаним обставинам колегія суддів не вправі надавати оцінку при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу.

Всі інші доводи захисту були об`єктом дослідження судом при продовженні ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Апеляційним судом також не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 2 січня 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4