Справа № 135/952/19
Провадження № 1-в/135/85/19
03.10.2019 Ладижинський міський суд Вінницької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши в режимі відеоконференції в приміщенні Ладижинського міського суду Вінницької області клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст.82 КК України,
До Ладижинського міського суду Вінницької області звернувся захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке, зазначивши, що вироком Апеляційного суду Донецької області від 19.04.2004 ОСОБА_5 засуджено за п. п. а, г, е, і ст.93, ч.3 ст.142, ст.42 КК України ( в редакції 1960 року), за ч.2 ст.263 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна. Початок строку відбування покарання рахувати з 11.03.2001, тобто з моменту його затримання. На сьогодні він фактично відбув більш ніж 22 роки позбавлення волі, тому враховуючи практику ЄСПЛ він має право на перегляд довічного строку покарання, а також право знати , на яких критеріях та коли саме такий перегляд може бути здійснений.
У судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_6 , якого підтримав засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив замінити ОСОБА_5 невідбуту частину покарання більш м`яким відповідно до ст.82 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки відсутні правові підстави для задоволення клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 , вказавши про те, що чинне кримінальне законодавство не дозволяє застосовувати положення статей 81 та 82 КК України до осіб, яким призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, тому заміна його на більш м`яке не передбачена.
Представник ДУ «Ладижинська ВК (№ 39)» ОСОБА_4 підтримав позицію прокурора та вважав, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити.
Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що дане клопотання не підлягає до задоволення, з таких підстав.
Встановлено, що вироком Апеляційного суду Донецької області від 19.04.2004 ОСОБА_5 засуджено за п. п. а, г, е, і ст.93, ч.3 ст.142, ст.42 КК України ( в редакції 1960 року), за ч.2 ст.263 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна. Початок строку відбування покарання рахувати з 11.03.2001, тобто з моменту його затримання.
З характеристики на засудженого ОСОБА_5 , наданої адміністрацією Державної установи «Ладижинська виправна колонія (№39)» вбачається, що засуджений ОСОБА_5 допускав порушення встановленого порядку відбування за, що 2 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, адміністрацією установи не заохочувався. Стягнення погашені у встановленому законодавством порядку.
Згідно довідки від 28.03.2019, наданої завідувачем медичної частини Державної установи «Ладижинська виправна колонія (№39)» лікарем ОСОБА_7 вбачається, що засуджений ОСОБА_5 має ряд захворювань з приводу яких отримує курси амбулаторного лікування. Стан засудженого ОСОБА_5 задовільний, перебуває під наглядом лікарів медичної частини.
На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39)».
Згідно з положеннями статті 82 Кримінального кодексу України «Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким»: 1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. 2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. 3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. 4. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі; 3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання. 5. До осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 цього Кодексу.
Пунктами 2, 3 частини 1 статті 537 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Суд зазначає, що Кримінальний кодекс України визначає два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким передбачена ст. 82 Кримінального кодексу України та може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачене.
Проте, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
Частиною першою статті 87 Кримінального кодексу України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з частиною другою статті 87 Кримінального кодексу України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Суд вважає за потрібне роз`яснити засудженому, що відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.
Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Такою можливістю вправі скористатися і засуджений ОСОБА_5 .
Крім того, суд зазначає, що у справі «Ласзло Магяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року Європейський суд з прав людини у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.
З даного рішення слідує, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення.
Разом з тим, на даний час, до прийняття відповідного Закону, відсутні передбачені законодавством України підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому до довічного позбавлення волі.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 370-372, 376, 395, 537, 539 КПК України, ст. 82 КК України, суд
У задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст.82 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області.
Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя