справа №619/3843/18
провадження №1-кс/619/1904/19
УХВАЛА
іменем України

26 вересня 2019 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської областіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області у кримінальному провадженні №0000625 від 24.04.2018, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_4
підозрюваногоОСОБА_3
захисникаОСОБА_5 .

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
До суду надійшло клопотання слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обґрунтовуючи його ризиками, які зазначені у пунктах 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, які зазначені у ньому.
У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволенні клопотання, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.
Встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 , будучи раніше судимим, а саме 04.08.2014 Ленінським судом м. Харкова за ч.3 ст.187 КК України до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, 18.11.2014 Дергачівським районним судом за ч.1 ст.122, ч.1 ст.296, 70 КК України до обмеження волі на строком на 2 роки, звільнений 23.11.2017 на підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 15.11.2017 умовно достроково на не відбутий строк покарання 1 рік 8 місяців 17 днів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та в період умовно-дострокового відбування останнього покарання знову вчинив злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин.
23.04.2018 приблизно о 05 год 00 хв, більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 приїхав до торгівельного кіоску «Кулиничі», що розташований в центрі с.Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області де побачив раніше незнайомого йому чоловіка ОСОБА_7 . У вказаний період часу, між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , раптово виник словесний конфлікт, після чого, у останнього виник прямий злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, який знаходячись зліва від ОСОБА_7 , зі значною силою, наніс один удар кулаком правої руки в ліву область обличчя ОСОБА_7 , внаслідок чого останній впав на землю обличчям донизу і продовжував лежати. В послідуючому ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , який перебував в горизонтальному положення обличчям донизу, діючи умисно, наніс почергово три удари носком ноги в ліву сторону обличчя ОСОБА_7 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лицьового черепу у вигляді переломів передньої стінки лівої верхньощелепної пазухи, нижньої стінки лівої орбіти, кісток носу та правого суглобового відростку нижньої щелепи, з наявністю синців (на тлі набряку м`яких тканин) у лівій навколоочній ділянці з переходом на ліву виличну ділянку, ділянку лівої щоки, лівий кут нижньої щелепи, лівого крила носа і спинку носа, у ділянці проекції правого скронево-нижньощелепного суглобу та правої щоки, забитої рани у внутрішнього кута лівого ока, а також садна у правій завушній ділянці. Закрита травма лицьового черепу не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 день) і за цією ознакою у сукупності відноситься до ушкоджень відповідно до висновку експерта №09-3244/2018 від 26.11.2018 до середнього ступеню тяжкості (згідно п.п.2.2.1. «а», «б», «в», 2.2.2., «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995).
Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифіковану Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР, надалі «Конвенція». За визначенням Європейського суду з прав людини обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин (справа K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Слідчим суддею проведено аналіз всіх ризиків, визначених частиною 1 статті 177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема практика ЄСПЛ, яка відповідно до частиною 5 статті 9 КПК України застосовується у кримінальному процесуальному законодавстві України (Рішення у справі «Смирнова проти Росії», скарги № 46133/99 та 48183/99, від 08.06.1995 у справі «Ягчі і Саргін проти Туреччини», від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії» тощо).

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно з ч.1 ст.181 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту повинен перевірити чи достатньо підстав для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є домашній арешт до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також, чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням іншого запобіжного заходу.
При обранні виду запобіжного заходу суди враховують вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Натомість, протягом розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту у певний період доби не було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Матеріали кримінального провадження, на які посилається слідчий у клопотанні, дають підстави вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

При цьому, слідчий суддя вважає, що прокурор не довів обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, та розглядаючи можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, враховує, що підозрюваний має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває малолітня донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з часу подій, в яких підозрюється ОСОБА_3 , пройшло майже півтора року.

Отже, слідчий суддя дійшов висновку, що є всі підстави для застосування, у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України, більш м`якого запобіжного заходу.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, характеризуючи особу підозрюваного ОСОБА_3 немає підстав в даний час стверджувати про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, на запобігання, яким спрямоване застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Згідно з положенням Конвенції про захист прав людини, а також загальної спрямованості реформи кримінального судочинства на гуманізацію й підвищення гарантій захисту прав особи, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, слідчий суддя дійшов висновку про обрання підозрюваному міри запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
Відповідно до ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
Так як до підозрюваного застосовується запобіжний захід, то слідчий суддя зобов`язує підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою та покладає обов`язки, які передбачені пунктами 2,3 ч.5 ст.194 КПК України.
Відповідно до ч.7 ст.194 КПК України обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного на строк не більше двох місяців.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні.
Згідно з ч.3 ст.309 КПК України скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Статтею 205 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Керуючись ст.ст. 177-179, 181, 186, 193, 194, 196, 203, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
постановив:
Відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_3 прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_3 на строк до 23 листопада 2019 року такі обов`язки:

- не відлучатися за межі Харківської області без дозволу слідчого, прокурора чи суду.

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити під розпис підозрюваному ОСОБА_3 негайно після її оголошення.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Ухвала в частині відмови в застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1