Справа № 346/164/18
Провадження № 11-кп/4808/183/19
Категорія ч.2 ст.153 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001168 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Антонівка Тлумацького району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працює, раніше неодноразово судимого, останній раз Коломийським міськрайонним судом 15.11.2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 153 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 153 КК України в редакції 2001р. та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання із покаранням призначеним за вироком Коломийського міськрайонного суду від 15.11.2017 року визначено остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі. Зараховано в строк відбування покарання частково відбуте покарання у виді позбавлення волі за вироком Коломийського міськрайонного суду від 15.11.2017 року та строк відбутого попереднього ув`язнення. При цьому, зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення по справі про обвинувачення ОСОБА_8 за ст. 185 ч.3 КК України - 2 (два) місяці 20 (двадцять) днів, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції 26.11.2015р. Строк відбування остаточного покарання постановлено рахувати з 17.10.2017р.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив задоволення статевої пристрасті неприродним способом з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене повторно, щодо неповнолітнього (насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом), за таких обставин.

Так, обвинувачений, в ніч на 15 жовтня 2017 року, перебуваючи за місцем проживання у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , маючи на меті насильно задовольнити статеву пристрасть неприродним способом із неповнолітнім сином співмешканки ОСОБА_11 - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_1 , впевнившись, що інші присутні у приміщенні будинку особи сплять та за його діями ніхто не спостерігає, ліг на матрац, де в той час спав неповнолітній потерпілий ОСОБА_12 .

Після цього, обвинувачений, умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи, що потерпілий ОСОБА_12 є неповнолітнім, для забезпечення реалізації свого злочинного умислу, приспустив останньому труси, після чого, використовуючи безпорадний стан неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 , так як останній не розумів значення та зміст вчинюваних з ним дій і не міг чинити опір, намагався насильно задовольнити статеву пристрасть неприродним способом шляхом введення свого статевого члена до задньопрохідного отвору неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 . Неповнолітній потерпілий внаслідок протиправних дій зі сторони обвинуваченого прокинувся та викрикнув, а обвинувачений, усвідомлюючи факт можливого викриття його протиправних дій, припинив насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, встав із матрацу де лежав ОСОБА_12 та повернувся на ліжко, де спала співмешканка ОСОБА_11

17 жовтня 2017 року, приблизно о 2 год обвинувачений, перебуваючи за місцем проживання у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що ОСОБА_12 неповнолітній, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, маючи на меті насильно задовольнити статеву пристрасть неприродним способом із неповнолітнім потерпілим ОСОБА_12 , знаходячись на одному ліжку із останнім, впевнившись що інші особи присутні у приміщенні будинку сплять та за його діями ніхто не спостерігає, перевернув неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 на живіт.

Після цього, обвинувачений, для забезпечення реалізації свого злочинного умислу, приспустив неповнолітньому потерпілому труси, після чого використовуючи безпорадний стан ОСОБА_12 , так як останній не розумів значення та зміст вчинюваних з ним дій і не міг чинити опір, насильно задовольнив статеву пристрасть неприроднім способом із неповнолітнім потерпілим ОСОБА_12 шляхом введення свого статевого члена до задньопрохідного отвору неповнолітнього потерпілого. Неповнолітній потерпілий ОСОБА_12 став висловлювати про свої негативні відчуття, біль в результаті протиправних дій зі сторони обвинуваченого, у зв`язку із чим обвинувачений, усвідомлюючи факт можливого викриття його злочинної поведінки, припинив насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом.

Крім того, приблизно о 6 год. 17.10.2017 року, обвинувачений, перебуваючи за місцем проживання у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи, що потерпілий ОСОБА_12 є неповнолітнім, маючи на меті насильно задовольнити статеву пристрасть неприродним способом із неповнолітнім потерпілим, знаходячись на одному ліжку із останнім, впевнившись що інші особи присутні у приміщенні будинку сплять та за його діями ніхто не спостерігає, перевернув неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 на живіт.

Після цього, обвинувачений для забезпечення реалізації свого злочинного умислу приспустив потерпілому труси, після чого використовуючи безпорадний стан неповнолітнього потерпілого, так як останній не розумів значення та зміст вчинюваних з ним дій і не міг чинити опір, насильно задовольнив статеву пристрасть неприроднім способом із неповнолітнім потерпілим ОСОБА_12 шляхом введення свого статевого члена в задньопрохідний отвір неповнолітнього потерпілого.

Згідно консультативної довідки хірурга Коломийської дитячої поліклініки в ході огляду неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 у останнього виявлені: потертості та гіперемія анального отвору; розриви слизової на 11 год. та 5 год.; сфінктер не в тонусі, зіяє.

Згідно висновку судово-медичного експерта у неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого передпліччя та розриву слизової задньопрохідного отвору, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. При цьому, тілесне ушкодження у вигляді розриву слизової задньопрохідного отвору могло утворитися від введення в нього тупого твердого предмета, яким міг бути ерогований статевий член.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Коломийського міськрайонного суду від 05.03.2019 року та закрити кримінальну справу у зв`язку з відсутністю доказів його причетності до вчинення злочину. Винести ухвалу стосовно ОСОБА_13 для проведення експертиз крові і зрізів нігтів для порівняння із висновками експертів №136, №138.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений вказує, що висновки суду про його причетність до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.153 КК України, не підтверджуються жодними доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Звертає увагу на висновки судмедекспертиз №№137,139,343,135,341,136-3,138, які явно свідчать про те, що він немає ніякого відношення до інкримінованого йому злочину. Зокрема, згідно експертиз №№136-3, 138 кров та епітелій, виявлені у ОСОБА_12 не належать ні пасинку, ні йому.

Крім того, вважає невірним висновок суду першої інстанції про недостовірність його показів. Вказує, що в показах міг помилятися, оскільки в цей день переймався хворобливим станом свого сина ОСОБА_14 .

Стверджує, що ОСОБА_12 мав відносини сексуального характеру з ОСОБА_13 , про що він сам йому розказував і вважає, що ОСОБА_12 наговорив на нього, оскільки його намовила ОСОБА_15 (співмешканка ОСОБА_13 ), а пасинок, в силу свого розумового відхилення, не розумів наслідків того, в чому його намовили. При цьому стверджує, що одного разу бачив як ОСОБА_13 приставав до його пасинка вночі, що він із співмешканкою припинили. Про вказане, він та його співмешканка заявляли в суді, однак їхні свідчення були проігноровані.

- захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок Коломийського міськрайонного суду від 05.03.2019 року. Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 закрити, так як не встановлені достатні докази для доведення його винуватості. Запобіжний захід, обраний ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню скасувати.

Вважає, що належних та допустимих, та в їх сукупності достатніх доказів вини обвинуваченого ОСОБА_8 поза всяким сумнівом в даному кримінальному провадженні немає. Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що суд безпідставно послався як на доказ вини обвинуваченого, на показання:

- свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що нічого не бачила, а пізніше показання дала зі слів свідка ОСОБА_11 , у зв`язку з чим вказаний доказ є недопустимим відповідно до вимог ст.97 КПК України;

-свідка ОСОБА_15 , оскільки згідно показань обвинуваченого ОСОБА_8 та його письмових заяв, злочин міг вчинити співжитель вказаного свідка - ОСОБА_16 ;

- свідка ОСОБА_16 , показання якого є сумнівними у зв`язку з вищенаведеним.

Стверджує, що в матеріалах провадження є докази невинуватості ОСОБА_8 , які повністю спростовують версію обвинувачення. Зокрема, це висновки експерта №135 від 28.11.2017р., №137 від 01.12.2017 р., №343 від 03.11.2017 р., №136 від 27.11.2017р.

Зазначає, що відповідно до ч.4 ст.17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. А тому, за вказаних обставин його апеляційна скарга підлягає задоволенню, вирок скасуванню, а провадження закриттю.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити;

- прокурор заперечив з приводу поданих апеляційних скарг, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України, оскільки ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним законом, на підставі об`єктивно встановлених обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням з врахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, є обґрунтованим та належно вмотивованим, а покликання апелянтів в апеляційних скаргах щодо відсутності достатніх доказів вини ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні спростовуються зібраними у справі доказами, перевіреними судом.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої та апеляційної інстанції не визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.153 КК України посилаючись на те, що непричетний до вказаного кримінального правопорушення та стверджував, що потерпілий міг мати статеві зносини з іншими особами, зокрема, вказав на причетність до вищевказаного злочину свідка ОСОБА_16 , який гостював у них разом з ОСОБА_15 .

Вказані доводи обвинуваченого ОСОБА_8 перевірялись судом першої інстанції, внаслідок чого було встановлено їх повну неспроможність.

Зокрема, неповнолітній потерпілий ОСОБА_12 , допитаний в порядку ст. 225 КПК України, показав, що в ніч з 14.10. на 15.10.2017 року прокинувся від болю, оскільки вітчим намагався встромити в його задній прохід статевий член. Після цієї події він ліг спати, мамі нічого не розповідав, оскільки боявся що вітчим буде його бити. Крім того, в ніч з 16.10. на 17.10.2017 року, коли він з вітчимом лежали на ліжку і дивились телевізор, останній підсунувся до нього, перевернув його на живіт, зняв труси і встромлював член в задній прохід. Наступного ранку вітчим знову почав до нього приставати, перевернув його на живіт та засунув статевий член в задній прохід, його боліло. Про те що сталося нікому не розповідав бо вітчим пригрозив, що якщо розповість то буде його бити. Боявся і на даний час боїться вітчима.

Згідно з ч.4.ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

Колегія суддів не вбачає підстав вважати недостовірними показання потерпілого ОСОБА_12 , отримані згідно норм ст. 225 КПК України під час досудового розслідування, оскільки вони повністю узгоджуються з іншими доказами, які були досліджені судом.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини , у разі якщо підсудному було забезпечено відповідну та належну можливість заперечити показання, надані певною особою або під час їхнього надання, або пізніше, їхнє прийняття в якості доказу само по собі не суперечить пункту 1 і підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , однак, якщо вирок ґрунтується виключно або вирішальною мірою на показаннях особи, яку обвинувачений не мав можливості допитати або вимагати, щоб її допитали під час досудового слідства судового розгляду, права сторони захисту обмежуються такою мірою, яка є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Саїді проти Франції» , справа «Лука проти Італії» ,справа «Солаков проти "Колишньої Югославської Республіки Македонії») .

Так, з протоколу допиту неповнолітнього потерпілого в судовому засіданні від 29 листопада 2017 року (т.1 а.п.100-117) вбачається, що він проведений слідчим суддею Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_17 за участю законного представника потерпілого ОСОБА_10 , підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_18 , в присутності яких потерпілому були поставлені ряд питань щодо подій, які стосуються даного кримінального провадження. Під час даного допиту ОСОБА_8 мав можливість задавати питання потерпілому, що не заперечувалось обвинуваченим у судовому засіданні апеляційної інстанції. Крім того, захисник підозрюваного ОСОБА_18 , захищаючи інтереси ОСОБА_8 , приймав активну участь у допиті потерпілого ОСОБА_12 та задавав йому питання, пов`язані з обставинами, які мають значення в даному кримінальному провадженні.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_12 та його законний представник ОСОБА_10 неодноразово викликались у судове засідання апеляційної інстанції у встановленому законом порядку, однак потерпілий до суду не з`явився з невідомих суду причин.

Зі змісту пояснень законного представника потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що йому також невідомі причини неявки потерпілого.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , стверджували, що не наполягають на допиті неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 у судовому засіданні апеляційної інстанції і не бажають щоб суд приймав заходи для забезпечення участі потерпілого у судовому засіданні.

Правдивість показань потерпілого ОСОБА_12 повністю узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_15 та свідчать про причетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому злочину.

Так, свідок ОСОБА_15 вказала, що 17.10.2017р. обвинувачений та потерпілий спали на одному ліжку, оскільки обвинувачений покликав потерпілого спати з ним. Вона почула скрип на ліжку підняла голову та побачила, що обвинувачений накрив потерпілому, який був обернутий до нього спиною, голову ковдрою. Обвинувачений обійняв потерпілого та рухався. Ці рухи були характерними як під час сексу. Це тривало 10-20 хв і затихло. Після чого, обвинувачений відсунувся від хлопчика. Згодом, десь о 06 год ранку вона прокинулась від того, що потерпілий казав, що його болить. Обвинувачений побачивши, що вона прокинулась встав.

Вказані показання свідка ОСОБА_15 , яка була безпосередньо очевидцем вчинення злочину, повністю узгоджуються з показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 в частині часу та місця вчинення злочину, характеру насильницьких дій, які було застосовано до потерпілого обвинуваченим.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання свідка ОСОБА_16 , який вказав, що приїхав зі своєю співмешканкою ОСОБА_15 в гості на День народження до її подруги ОСОБА_11 , відзначали День народження. Наступного дня з обвинуваченим пішли на роботу. Після того, як повернулись ввечері випили по 100 грамів. Молодшого сина ОСОБА_11 забрала швидка допомога. ОСОБА_11 з ОСОБА_19 залишились в лікарні. Обвинувачений і потерпілий спали на одному ліжку. Зазвичай потерпілий спить окремо на матраці. Вони з ОСОБА_15 спали поряд разом на матраці. Вночі чув як скрипнуло ліжко. ОСОБА_15 розповідала йому, що чула вночі і вранці рухи на ліжку, які характерні для сексу. Він нічого не чув і не бачив, бо міцно спав.

Вказані показання свідків повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що 14 жовтня 2017 року до них у гості приїхала подруга ОСОБА_15 із співжителем ОСОБА_16 святкувати її день народження. Гості залишилися ночувати, спали всі в одній кімнаті. Вона з обвинуваченим на ліжку, а гості та син ОСОБА_20 на підлозі на матрацах. Вона заснула та нічого не чула. Наступного дня обвинувачений та ОСОБА_16 пішли на роботу. Її молодший син температурив, і ввечері, викликавши швидку, вона з чоловіком повезли його до лікарні. Вона залишилася з дитиною у лікарні, а чоловік повернувся додому. Наступного дня 17.10.2017р. зранку приблизно о 8 год син ОСОБА_20 приїхав до неї у лікарню, однак нічого не розповідав. Однак, о 09 год їй зателефонувала ОСОБА_15 та розповіла, що вранці бачила обвинуваченого на її синові, рухалася ковдра, обвинувачений оглядався чи ніхто не бачить. Після цього, почала розпитувати потерпілого, який розповів, що вітчим пхав йому у задній прохід статевий член, було боляче. Син розповідав, що 15.10.2017р. вночі обвинувачений також намагався засунути йому статевий член.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано на підтвердження встановлених фактичних обставин та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.153 КК України, послався на сукупність письмових доказів у кримінальному провадженні, які відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності доказів.

Зокрема, відповідно до висновку експерта № 341 від 03 листопада 2017 р. у ОСОБА_12 виявлено тілесне ушкодження: синець в ділянці лівого передпліччя; розрив слизової задньопрохідного отвору, які спричинені дією тупих твердих предметів, можуть відповідати терміну, вказаному в постанові, і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Розрив слизової задньопрохідного отвору міг утворитися від введення в нього тупого твердого предмета, яким міг бути ерегований статевий член.

Відповідно до консультативної довідки хірурга Коломийської дитячої поліклініки у ОСОБА_12 виявлено потертості та гіперемія анального отвору, розриви слизової на 11 год. та 5 год.; сфінктер не в тонусі, зіяє.

Вищевказаний висновок експерта повністю узгоджується з показаннями потерпілого ОСОБА_12 в частині насильства, яке було застосовано до нього з боку обвинуваченого та його наслідків.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на висновок експерта № 138 від 01 грудня 2017 року, відповідно до якого при дослідженні піднігтьового вмісту правої руки потерпілого ОСОБА_12 знайдено епітеліальні клітини статеву приналежність яких встановити не вдалось. Розташування клітин у вигляді пласта може свідчити про травматичний характер їх походження. При серологічному дослідженні клітин виявлено антиген А за ізосерологічною системою АВО. Виявлені клітини могли походити від особи (осіб), в крові якої (яких) міститься антиген А ізосерологічної системи АВ0, в тому числі за рахунок клітин, як потерпілого ОСОБА_12 так і ОСОБА_8 .

Відповідно до висновку експерта №136 від 27 листопада 2017 року, антиген А, виявлений у слідах крові на трусах (об.№2), вилучених у потерпілого ОСОБА_12 , міг виникнути за рахунок крові особи (осіб), в крові якої (яких) міститься вищевказаний антиген, в тому числі за рахунок крові, як потерпілого ОСОБА_12 так і ОСОБА_8 .

Згідно із висновком судово-психіатричного експерта №296/2017 від 22 листопада 2017 року підекспертний ОСОБА_12 психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих щодо нього протиправних дій, здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними у відповідності віку. Неповнолітній ОСОБА_12 під час вчинення щодо нього кримінального правопорушення не розумів значення та зміст вчинюваних з ним дій, та не міг чинити опір, перебував у безпорадному стані. Йому не притаманні такі риси як схильність до вигадування, навіювання, фантазування. З урахуванням його індивідуально-психологічних та вікових особливостей, стану розумового розвитку, здатний правильно сприймати зовнішню фактичну сторону обставин, що мають значення для кримінального провадження та давати по них свідчення.

Висновки судово-психіатричної експертизи свідчать про правдивість показань потерпілого ОСОБА_12 , оскільки останній не схильний до вигадування, навіювання чи фантазування.

Висновки вищевказаних судово-медичних експертизи повністю спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його непричетності до інкримінованого йому злочину і прямо вказують на нього як на особу, яка вчинила насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом з використанням безпорадного стану неповнолітнього потерпілого.

Колегія суддів, на підставі об`єктивно з`ясованих судом першої інстанції обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, вважає безпідставними доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 про непричетність обвинуваченого до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.153 КК України та незаконність вироку суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив задоволення статевої пристрасті неприродним способом з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене повторно, щодо неповнолітнього (насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом) та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 153 КК України.

Отже, підстав для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст. 153 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі та на підставі ч.4 ст.70 КК України визначив остаточне покарання у виді семи років позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5