Справа № 494/855/19
1-кс/504/973/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.09.2019смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні смт. Доброслав Одеської області клопотання заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення Березівського відділення поліції Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000235 від 27.07.2019 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Заступник начальника відділення поліції - начальник слідчого відділення Березівського відділення поліції Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області капітан поліції ОСОБА_4 , звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з клопотанням про арешт майна вилученого у ході проведення огляду.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.07.2019 надійшла заява від судового-експерта ОНДЕКЦ МВС України ОСОБА_5 про те, що ним 26.07.2019 під час експертного дослідження автомобіля транспортного засобу марки «ГАЗ» моделі «3309», р.н. НОМЕР_1 , виявлено нанесення номера рами даного транспортного засобу не в заводських умовах, шрифтом що не викорисювується підприємством виробником вказаного автомобіля.
26.07.2019 в ході огляду виявлено та вилучено транспортний засіб марки «ГАЗ» моделі «3309», р.н. НОМЕР_1 , в білій кабіні, жовтому кузові, 2008 року виписку, із зазначеним номером рами « НОМЕР_2 », який перебував на узбіччі дороги навпроти домоволодіння №2 по вул. Мічуріна в м. Березівка. Одеської області.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на ГАЗ 3309, за р.н. НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами (VIN) є « НОМЕР_5 », власником є ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довіреності серії ННА номер 562658 від 29.03.2018 ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса, АДРЕСА_2 , експлуатувати та розпоряджатися вищевказаним автомобілем, строком на три роки.
27.07.2019 відповідно до ст. 98 КПК України прийняте рішення про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів, у зв`язку із тим, що є матеріальним об`єктом, що зберегли на собі сліди злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Під час досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, передбаченого главою 17 КПК У країни, - арешті
майна, у виді вилучених речей, з метою їх збереження, як речових доказів, для подальшого запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна та настання інших наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню та істотно ускладнивши одержання органом досудового розслідування достовірних доказів.
В судовому засіданні слідчий та прокурор, підтримали заявлене клопотання, просили суд його задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у ньому.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання необґрунтоване та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні фактиі докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.
Слідчим суддею встановлено, що викладені у клопотанні відомості не підтверджуються долученими до клопотання матеріалами.
Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У клопотанні слідчого зазначено, що Лиманським ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000235, внесеному до ЄРДР 27.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.
Слідчий суддя вважає викладені у клопотанні прокурора доводи щодо необхідності накладення арешту на майно необґрунтованими з огляду на такі обставини.
Статтею 41 Конституції України встановлений принцип недоторканості права власності, згідно з яким кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Обставин, які свідчили би про відповідність майна критеріям, встановленим ст.98 КПК України, у клопотанні слідчого не вказано та слідчим суду не надано. За таких обставин законних підстав для накладення арешту на майно слідчий суддя не вбачає.
На думку суду, такий підхід органу досудового розслідування до процесу доказування у кримінальному провадженні не повинен компенсуватись за рахунок обтяження законних прав та інтересів власника майна, а також істотного обмеження закріпленої в Конституції України непорушності права власності.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, слідчий суддя доходить висновку про не обґрунтованість клопотання про накладення арешту на майно та вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення Березівського відділення поліції Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000235 від 27.07.2019 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1