Провадження № 1-кс/344/9483/19
У Х В А Л А
10 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , її адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу на бездіяльність у внесенні відомостей в ЄРДР, -

Встановив:

в скарзі вказано, що 02/10/2019 скаржник через підприємство зв?язку подала заяву про вчинення злочину за ст. 190 КК України щодо ОСОБА_5 та її чоловіка ОСОБА_6 за обставин придбання у них пластин. Протягом 24 годин орган досудового розслідування не вніс відомості в ЄРДР, а тому скаржник просила суд зобов`язати слідчий відділ Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області внести в ЄРДР відомості за відповідною заявою.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав скаргу з підстав, що в ній зазначені та надав перед судом пояснення про те, що слідчий відділ Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області не вправі відмовити у внесенні відомостей в ЄРДР.

Представник органу Національної поліції не з`явився в судове засідання.

В судовому засіданні скаржник підтримала скаргу з підстав, що в ній вказані.

Судом встановлено на ступні обставини.

02/10/2019 скаржник подала органу досудового розслідування заяву про вчинення злочину за обставин її з ОСОБА_5 домовленостей про придбання товарів.

12/06/2019 скаржник та ОСОБА_5 склали акт приймання-передачі грошових коштів на виконання доручення скаржника на суму 100023 гривень.

12/06/2019 скаржник склала на ім?я та ОСОБА_5 довіреність щодо придбання товарів.

12/06/2019 скаржник та ОСОБА_5 склали акт приймання-передачі товарів.

04/10/2019 орган досудового розслідування склав передав заяву скаржника до Івано-Франківського ВПГУНП в Івано-Франківській області з підстав не зазначення в ній інформації, яку може бути внесено в ЄРДР.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Отже процесуальним законом передбачено порядок оскарження бездіяльності у не внесенні відомостей в ЄРДР.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий уповноважений починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

При цьому в п. 5 ст. 40 КПК України вказано, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Отже внесення відомостей в ЄРДР належить до компетенції слідчого, яка реалізується ним дискреційно з правових підстав та у порядку, що визначені процесуальним законом.

Так само в п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Павлюлінець проти України» (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України. Отже право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно відповідним компетентним державним органом.

Крім цього відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Баглай проти України» (Baglay v. Ukraine), № 22431/02, п. 31, рішення від 8 листопада 2005 року, та «Стоянова та Недельку проти Румунії» (Stoianova and Nedelcu v. Romania), № 77517/01 та № 77722/01, п. 20) право на кримінально-правове переслідування належить саме органу державної влади, який наділений компетенцією щодо проведення кримінально переслідування чи його припинення.

Отже зазначене прав належить органу досудового розслідування безпосередньо та реалізується ним самостійно.

У свою чергу особа, яка звернулась зі скаргою має право надати суду докази неправомірності дій, рішень та бездіяльності органу досудового розслідування. Само по собі непогодження і не визнання рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування не вказує на їх неправомірність, не визначено законом в якості правової підстави для зобов?язання органу досудового розслідування внести відповідні відомості в ЄРДР.

Відповідно до п. 52 рішення від 26/07/2011 р. Європейського суду з прав людини в справі «Georgel and Georgeta Stoicescu проти Румунії» (скарга № 9718/03), якщо не встановлено безпосереднього заподіяння тілесного ушкодження, то позитивне зобов`язання держави щодо «ефективності судової системи» не вимагає порушення кримінальної справи, достатнім є дисциплінарний, цивільний чи адміністративний спосіб правового захисту потерпілому (наприклад, постанова Європейського суду з прав людини в справі «Во проти Франції» (Vo v. France), скарга № 53924/00, § 90, ECHR 2004-VIII, і постанова в справі «Мастроматтео проти Італії" (Mastromatteo v. Italy), скарга № 37703/97, §§ 90 и 94-95, ECHR 2002-VIII).

Таким чином у органу досудового розслідування є правові підстави для самостійного прийняття рішення щодо внесення повідомлення в ЄРДР чи відмову в цьому, контроль за якими здійснюється на основі правових підстав таких дій та порядку їх здійснення.

В п. 3 ст. 26 КПК України вказано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Також відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I Суд повторює, що саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам.

Однак перед судом не доведено порушення прав скаржника, оскільки в заяві скаржника вказано лише на непогодження із діяльністю третьої особи щодо їх відносин про придбання товару та передання грошових коштів в його оплату.

В заяві скаржниці до органу досудового розслідування описано спір цивільно-правового характеру, не вказано на дії, які б відповідали будь-якій з диспозицій статей особливої частини КК України.

Таким чином органом досудового розслідування не внесено в ЄРДР відомості за заявою скаржниці саме з підстав не відповідності її змісту положенню ст. 214 КПК України.

Таким чином скаржником не доведено правових підстав для внесення в ЄРДР інформації про її цивільно-правовий спір. Скаржником не доведено, що її сумніви і припущення щодо цивільно-правового спору підлягають перевірці та юридичній оцінці в порядку здійснення досудового розслідування злочинів і використання для цього засобів органів досудового розслідування.

В заяві про злочин описано обставини цивільного правового спору та вказано на бажану скаржником кваліфікацію дій осіб за її вибором.

Однак вирішення цивільних правових спорів в порядку, що передбачений для розслідування злочинів також не гарантовано заявникові кримінальним процесуальним законом.

Гарантії незалежності слідчого, що вказані в ст. 40 КПК України в тому числі забезпечуються і диспозицією ст. 343 КК України, в якій передбачено неправомірність впливу у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу, з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків, добитися прийняття незаконного рішення.

В ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено заборону зловживати правами, що гарантовані положеннями Конвенції.

Поняття «зловживання» представлене в статті 17 та статті 35§ 3 (a) (зловживання правом на індивідуальне звернення). Вона посилається на своє звичайне значення відповідно до загальної теорії права, а саме - шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене (Miroпubovs і інші проти Латвії, §§ 62 та 65; S.A.S. проти Франції [ВП], § 66).

У свою чергу у справі Європейського суду з прав людини "Preda and Dardari v. Italy" (1999) Суд вказав, що метою конвенції також є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.

Таким чином положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не тільки не гарантовано можливість зловживати правами, а прямо заборонено відповідну поведінку.

При цьому Європейський суд з прав людини вказує, що елементом, передбаченого пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми (рішення у справі «Бентем проти Нідерландів» від 23 жовтня 1985 року, заява № 8848/80, п. 32).

Тому суд не є засобом для будь-яких учасників кримінальних процесуальних відносин у зловживанні правами, не толерує таких дій та не сприяє цьому.

В заяві про вчинення злочину повинно бути однозначно вказано на фактичні обставини, які відповідають будь-якій із диспозицій особливої частини КК України, а не про триваючі та, невирішені цивільно-правові спори скаржника.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

Постановив:

в задоволені клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1