печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням старшого слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001167 від 28.05.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий в ОВС Другого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , за погодженням прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно.

Обґрунтовуючи внесене клопотання, сторона кримінального провадження, вказує, що Управлінням спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001167 від 28.05.2019 року за підозрою Президента України 2005-2010 років ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що 24.05.2019 року у кримінальному провадженні № 0002833 від 25.12.2015 року складено письмове повідомлення про підозру Президенту України 2005-2010 років ОСОБА_9 у вчинені заволодіння ним чужим (державним) майном в особливо великих розмірах за попередньо змовою групою осіб шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за ознаками злочину, передбаченого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

28.05.2019 року постановою прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими управління спеціальних розслідувань Департаменту організації та процесуального керівництва досудовим розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 виділено з кримінального провадження № 0002833 від 25.11.2015 року в окреме провадження матеріали досудового розслідування та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером, а саме: № 0001167.

04.06.2019 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Посилаючись на те, що з метою забезпечення збереження майна та в подальшому можливої його конфіскації виникла необхідність у накладенні арешту на майно ОСОБА_9 , слідчий просив клопотання задовольнити.

У засіданні слідчі підтримали вказане клопотання, просили накласти арешт на майно ОСОБА_9 із встановленням заборони особам, у володінні, користуванні яких перебуває вказане майно, розпоряджатися ним будь-яким чином.

В засіданні представники особи, щодо, якої вирішується питання про арешт майна - адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , проти задоволення клопотання заперечували, вважали його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов наступного висновку.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що Управлінням спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001167 від 28.05.2019 року за підозрою Президента України 2005-2010 років ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Відповідно до ст. 131 КПК України при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно положень ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно положень ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Тобто, при визначенні обсягу майна, на яке накладається арешт, необхідно врахувати розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та наявність санкції у виді конфіскації майна.

Для встановлення вартості майна, на яке накладається арешт, можна запросити спеціаліста, яким може бути товарознавець чи оцінщик, оскільки оцінка майна, майнових прав, це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності, однак органом досудового розслідування слідчому судді в засіданнях не надано даних про вчинення дій для встановлення вартості майна, що свідчить про нехтування положеннями вказаної статті та відсутність підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову та конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ч. 5 ст. 36 КПК України Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування. Забороняється доручати здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, іншому органу досудового розслідування.

Стороною захисту, в судовому засіданні зазначено, що здійснення досудового розслідування у даному кримінального провадження здійснювалось в порушення вимог ст. 216 КПК України

Разом з тим стороною обвинувачення зазначене твердження не було спростовано в засіданні відповідно до ч. 5 ст. 36 КПК України.

Зокрема, як вбачається з матеріалів клопотання та долучених до нього документів, що підслідність у кримінальному провадженні № 0002833 від 25.12.2015 року визначена за слідчим управлінням спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України постановою заступника Генерального прокурора-керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_11 від 04.12.2018 року про продовження здійснення досудового розслідування слідчими органів прокуратури та постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_12 від 14.12.2018 року, якою здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні доручено слідчим другого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України, тобто до моменту вручення повідомлення про підозру ОСОБА_9 .

Також, захисниками-адвокатами ОСОБА_9 було зазначено, що дії щодо отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яке перебуває у власності ОСОБА_9 , здійснював прокурор ОСОБА_13 , який не має процесуального статусу на здійснення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукові) дій у даному кримінальному провадженні.

Разом з тим, зазначене твердження стороною обвинувачення слідчому судді не було спростовано з дотриманням ст.ст. 36, 37 КПК України.

Відповідно до ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зокрема, стороною обвинувачення не надано слідчому судді достатніх та належних даних для висновку про наявність підстав, які вказували б про вчинення ОСОБА_9 дій щодо відчуження вказаного майна, як вимагає положення ст. 170 КПК України.

Крім того, при зазначені у клопотанні обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, стороною обвинувачення не враховано, що Розпорядження Президента України № 148/2007-рп від 09.07.2007 року «Про внесення зміни до розпорядження Президента України від 12.01.2005 року № 9 скасовано не було.

Всупереч ч. 2 ст. 171 КПК України будь-яких доказів, на підставі яких слідчий суддя зміг би пересвідчитися в існуванні мети накладення арешту майна, слідчий ні до матеріалів клопотання не долучає, ні додає в засіданні, цивільний позов у даному кримінальному провадженні також ніким не заявлено, крім того арешт на майно накладається з метою відшкодування шкоди за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному проваджені, вказане позбавляє слідчого суддю згідно вимог ст. 173 КПК України можливості врахувати і співрозмірність обмеження права власності, а також наслідки арешту для інших осіб, оскільки арешт майна у даному випадку може порушувати право законного власника.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 КПК України суд не має права виконувати функції сторін кримінального провадження, закон забороняє суміщення функцій державного обвинувачення, захисту і судового розгляду в покладення їх на одного суб`єкта, тим більше самостійно витребувати у сторони обвинувачення будь-які документи на підтвердження доводів клопотання.

Право власності будь-якої особи є непорушним і перебуває під захистом як національного, так і міжнародного права, зокрема, ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо посилання в засіданні слідчого про те що сторона обвинувачення просить слідчого суддю застосувати лише заборону розпорядження майном, то слід зазначити, що з клопотанням про зміну, доповнення та відкликання клопотання може звертатись тільки прокурор, в той час як прокурор погодив позицію щодо арешту майна.

Тому, оскільки стороною обвинувачення під час формування даного клопотання не враховано всі обставини провадження, що може призвести до неправильного застосування кримінального процесуального закону України, то слідчий суддя вважає, що доводи органу досудового розслідування щодо необхідності накладення арешту, є безпідставними, та клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про арешт майна, яке на праві власності належить ОСОБА_9 , а саме:

- Земельної ділянки :04:005:0064;

- Земельної ділянки :04:005:0070;

- Земельної ділянки :04:005:0071;

- Земельної ділянки 223187700:04:005:0072, які розташовані за адресою: Київська область, Обухівський р., с/рада Старобезрадичівська,

- 1 /2 земельної ділянки :02:022:0037;

- 1 /2 земельної ділянки :04:007:0008;

- 1 /2 земельної ділянки :04:007:0005;

- 1 /2 земельної ділянки :04:007:0010;

- 1 /2 земельної ділянки :04:007:0009;

- 1 /2 земельної ділянки :04:007:0014;

- 1 /2 земельної ділянки :02:022:0038;

- 1 /2 земельної ділянки :04:007:0006;

- 1 /2 земельної ділянки :04:007:0011;

- 1 /2 земельної ділянки :04:007:0012;

- 1 /2 земельної ділянки :04:007:0013;

- 1 /2 земельної ділянки :04:007:0015;

- 1 /2 земельної ділянки :04:007:0016;

- 1 /2 земельної ділянки :04:007:0017;

- 1 /2 земельної ділянки :02:022:0035;

- 1 /2 земельної ділянки :04:007:0004;

- 1 /2 земельної ділянки :04:007:0007, які розташовані за адресою: Київської обл., Обухівський р., с. Нові Безрадичі,

- Кафе з житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка місця розташування: :13:008:0052)

- Житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Івано-Франківська обл., м. Яремче, с. Татарів, Женець, будинок 737а (земельна ділянка місця розташування: :13:008:0052)

- Житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1