КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2927/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року,
за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.04.2019 року задоволено частково клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на грошові кошти в сумі 7400 (сім тисяч чотириста) американських доларів купюрами номіналом по 50 та 100 американських доларів, що належать підозрюваному ОСОБА_10 , які вилучені 21.03.2019 року при проведенні обшуку за його місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , тимчасово заборонивши ОСОБА_10 користуватись та розпоряджатись даним майно.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді першої інстанції, представник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.04.2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник зазначає, що оскаржувана ухвала винесена із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме: обшук приміщення де проживає ОСОБА_10 був проведений 21.03.2019 року та вилучено майно, яке не входить до переліку щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку, що свідчить про порушення службовими особами Генеральної прокуратури строків зазначених у ч. 5 ст. 171 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки клопотання про його накладення було подане 27.03.2019 року.

Апелянт вважає, що законних підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_10 в рамках вказаного провадження не має, та останнє повинно бути повернуто негайно, про що слідчому судді було наголошено у судовому засіданні, однак слідчий суддя вказану обставину не взяв до уваги.
Клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна, як зазначає представник не містить жодних доказів того, що вилучені при проведенні обшуку грошові кошти є доказом вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення або є набутими у результаті здійснення злочинної діяльності останнім.

Натомість, походження вказаних грошових коштів, підтверджується тим, що 25.02.2019 року, матір`ю ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно із яким остання продала земельну ділянку кадастровий № 90:12:020102151 розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , третій особі.

Згідно п. 4 вказаного Договору, сума продажу земельної ділянки становить 950.000 тисяч рублів 00 коп., які були отримані ОСОБА_11 готівкою, та частина з яких була передана її сину ОСОБА_10 .

Представник зазначає, що вказані кошти не мають жодного відношення до кримінального провадження 0000123 від 22.01.2018 року, та не є набутими в результаті здійснення злочинної діяльності.

В судове засідання представник не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за відсутності представника, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів клопотання, Управлінням з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000123 від 22.01.2018 року за підозрою ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 за ч. З ст. 307, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 209 КК України, а також за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України.
Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні 21.03.2019 року на виконання ухвали слідчого судді від 14.03.2019 року за № 757/13051/19-к за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_32 адресою АДРЕСА_1 , прокурором проведено обшук, в ході якого вилучено речі та документи, на відшукання яких слідчим суддею прямо не надано дозвіл, а саме: грошові кошти в сумі 7400 (сім тисяч чотириста) американських доларів, паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , ідентифікаційний код особи № НОМЕР_2 .

21.03.2019 року ОСОБА_10 затримано за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України, за які передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

23.03.2019 року прокурор другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 через поштовий зв`язок подав до Печерського районного суду міста Києва клопотання про накладення арешту на грошові кошти в сумі 7400 (сім тисяч чотириста) американських доларів купюрами номіналом по 50 та 100 американських доларів, паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , ідентифікаційний код особи № НОМЕР_2 , що належать підозрюваному ОСОБА_10 , які вилучені 21.03.2019 року при проведенні обшуку за його місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , тимчасово заборонивши ОСОБА_10 користуватись та розпоряджатись даним майно, мотивуючи його тим, що вилучене майно є доказом вчинення кримінального правопорушення та може підлягати конфіскації майна як виду покарання, у зв`язку із чим існують достатні правові підстави для його накладення.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.04.2019 року клопотання прокурора задоволено частково та накладено арешт на грошові кошти в сумі 7400 (сім тисяч чотириста) американських доларів купюрами номіналом по 50 та 100 американських доларів, що належать підозрюваному ОСОБА_10 , які вилучені 21.03.2019 року при проведенні обшуку за його місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , тимчасово заборонивши ОСОБА_10 користуватись та розпоряджатись даним майно.

Задовольняючи частково клопотання прокурора про накладення арешту на майно ОСОБА_10 слідчий суддя виходив з наявності передбачених законом підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації, як виду покарання.

З такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, передбачає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою, щодо якої такий захід застосовується, кримінального правопорушення, а у випадку застосування такого запобіжного заходу відносно юридичної особи, то застосування арешту майна з даних підстав вважатиметься законним, якщо відносно вказаної юридичної особи здійснюється кримінальне провадження.

Задовольняючи частково клопотання прокурора про накладення арешту на грошові кошти в сумі 7400 (сім тисяч чотириста) американських доларів купюрами номіналом по 50 та 100 американських доларів, що належать підозрюваному ОСОБА_10 , які вилучені 21.03.2019 року при проведенні обшуку за його місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , тимчасово заборонивши ОСОБА_10 користуватись та розпоряджатись даним майно, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання та з`ясувавши обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна прийшов до висновку про наявність передбачених п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вищезазначене майно ОСОБА_10 .

При цьому, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що вищевказане майно на яке детектив просить накласти арешт відповідає критеріям ст. 170 КПК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні детектива та доданих до нього матеріалах дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України.
Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, в клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри.

Отже, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозри ОСОБА_6 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Враховуючи, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 307 КК України, за які законом передбачено покарання у вигляді конфіскації майна, слідчий суддя дійшов правильного висновку про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 , з метою забезпечення у майбутньому виконання рішення суду в частині конфіскації майна.

Доводи представник про пропущення прокурором строків на подання клопотання про накладення арешту на майно, не заслуговують на увагу колегії суддів та спростовуються матеріалами провадження (а.с. 54).

З огляду на обставини вчинення кримінальних правопорушень, матеріали провадження, додані до клопотання прокурора, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на майно, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя накладаючи частково арешт на майно ОСОБА_6 , діяв у спосіб та у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності і співмірності, оскільки незастосування арешту на вищевказане майно може призвести до подальшого незаконного його відчуження та у подальшому унеможливить виконання рішення суду в частині забезпечення виконання рішення суду щодо конфіскації майна, у зв`язку з чим, посилання апелянта на незаконність ухвали слідчого судді слід визнати безпідставними.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді зі змісту апеляційної скарги, колегією суддів не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення слідчого судді суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року, якою задоволено частково клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на грошові кошти в сумі 7400 (сім тисяч чотириста) американських доларів купюрами номіналом по 50 та 100 американських доларів, що належать підозрюваному ОСОБА_10 , які вилучені 21.03.2019 при проведенні обшуку за його місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , тимчасово заборонивши ОСОБА_10 користуватись та розпоряджатись даним майно, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4