Справа № 301/2285/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и
10.09.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11кп/4806/30/19 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 02.06.2017.
Цим вироком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, працюючий охоронцем у фермерському господарстві «Лан КР», не судимий, засуджений за ст. 128 КК України на один рік шість місяців виправних робіт з відрахуванням щомісячно із суми заробітку 15 % в дохід держави.
Ухвалено: цивільний позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 2 108 грн. 88 коп. у покриття матеріальної шкоди та 20 000 грн. у покриття моральної шкоди.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 12.06.2016 приблизно о 20:00 під час сварки біля колодязя в урочищі «Біля кладбища» в с. Богаревиця Іршавського району штовхнув потерпілого ОСОБА_8 в область лівого плеча, від чого ОСОБА_8 , спіткнувся, впав на бетонну плиту і при падінні отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що суд розглянув справу неповно, не усунув суперечності між висновком і показаннями судово-медичного експерта та показаннями потерпілого, безпідставно відмовив у проведенні комісійної судово-медичної експертизи, не з`ясував механізму виникнення тілесних ушкоджень, зокрема того, чи не виникли вони внаслідок падіння з висоти власного зросту через особисту необачність, а тому дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Окрім цього вказує, що ОСОБА_6 є інвалідом та за станом здоров`я не може бути залучений до виправних робіт. Просить вирок скасувати, постановити новий, виправдувальний вирок.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_10 зазначає, що вирок є законним і обґрунтованим, судово-медична експертиза проведена на підставі даних, які містяться в оригіналах медичних документів, її висновки узгоджуються з обставинам кримінального провадження, встановленими іншими доказами, зокрема показаннями свідків, підстав для проведення додаткової чи повторної експертизи немає. Вважає, що покарання у виді виправних робіт є законним, оскільки ОСОБА_6 , хоч і є інвалідом другої групи, працює охоронцем у фермерському господарстві на території якого мала місце подія і дані про його особу жодних заборон щодо такого виду покарання не зумовлюють.

Потерпілий ОСОБА_8 у своїх запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення і зазначає, що згоден з вироком. Зауважує, що свідок ОСОБА_11 , на його думку, намагався «перекрутити» обставини події і надавав неправдиві показання.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку, вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, пояснення захисника і обвинуваченого на підтримання апеляційних вимог, заперечення проти них прокурора і потерпілого, за клопотанням сторони захисту дослідив частково матеріали кримінального провадження, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого і вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Злочином, передбаченим ст. 128 КК України, в якому визнано винним ОСОБА_6 , є необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до ст. 25 КК України злочин визнається вчиненим з необережності, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння але легковажно розраховувала на їх відвернення або якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити.
Згідно з засадою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, зміст якої викладено у ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Суд першої інстанції, окрім іншого, визнав установленим, що конфлікт між обвинуваченим і потерпілим з приводу використання води в колодязі стався біля колодязя на території колишнього колгоспу в урочищі «Біля кладбища» в с. Богаревиця, що під час конфлікту потерпілий упав і отримав середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження і що очевидців досліджуваної події не було.
Ці обставини жодним учасником кримінального провадження не оспорюються.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні своєї провини в спричиненні потерпілому тілесних ушкоджень не визнав і пояснив, що під час сварки, яку затіяв потерпілий, між ними сталась штовханина під час якої потерпілий спіткнувся і впав. Після цього потерпілий сів на бетонну плиту і став телефонувати дружині ОСОБА_12 , а він своєму братові ОСОБА_11 .
Потерпілий ОСОБА_8 , у свою чергу, у тому числі під час слідчого експерименту, твердив, що під час конфлікту ОСОБА_6 його вдарив («штовхнув кулаком») у плече і саме від цього удару (поштовху) він впав на бетонну плиту та зламав праву ногу.
Згідно з висновком судово-медичного експерта ОСОБА_13 , який підтвердив свій висновок у судовому засіданні, у ОСОБА_12 у період, який відповідає встановленому слідчим часу події, внаслідок падіння на площині з ударом правою кульшовою ділянкою об площину співудару, стався закритий медіальний трансцервікальний перелом шийки правої стегнової кістки. Експерт зазначив, що падіння потерпілого могло статись як з наданням так і без надання його тілу прискорення і що за вказаним механізмом спричинення тілесного ушкодження потерпілий зазнав не менше одного удару.
Є очевидним, що єдиним ударом, який, за висновком експерта напевно зазнав ОСОБА_12 , і є удар правою кульшовою ділянкою об площину, отриманий ним внаслідок падіння. Будь-яких слідів, які свідчили б про нанесення потерпілому ще одного удару експерт не виявив.
В обґрунтування обвинувачення прокурор, а також суд у вироку, окрім показань потерпілого, в цілому підтверджених ним під час слідчого експерименту, і висновку судово-медичної експертизи, підтвердженого в судовому засіданні експертом, послалися на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 і ОСОБА_11 .
З показань свідка ОСОБА_12 , як вони викладені у вироку, вбачається, що про обставини події їй відомо з показань чоловіка потерпілого ОСОБА_8 . З показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , як вони викладені у вироку, вбачається, що про обставини події їм відомо зі слів обвинуваченого ОСОБА_6 , який доводиться ОСОБА_11 рідним братом, а ОСОБА_11 ОСОБА_14 чоловіком. Отже, показання вказаних свідків є похідними від показань потерпілого і обвинуваченого, відповідно, з ними узгоджуються, а отже самостійного значення, як достовірні докази, мати не можуть.
Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 44 від 08.11.2018, проведеної на підставі ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 23.10.2017 за клопотанням захисника, установлено, що закритий медіальний трансфервікальний перелом шийки правої стегнової кістки у потерпілого ОСОБА_8 міг виникнути внаслідок дії тупих твердих предметів з переважаючою контактуючою поверхнею по ударному механізму спричинення при падінні на праву кульшову ділянку, як з наданням тілу прискорення, так і без надання тілу прискорення. Вказане тілесне ушкодження може виникнути при падінні через особисту необачність, або в разі надання тілу прискорення, при ударі або поштовху сторонньою людиною з послідуючим падінням тіла на тверде покриття бетонної плити. Суперечностей між цим висновком і висновком експерта ОСОБА_13 немає.
Жоден з доказів, як вони викладені у вироку, в тому числі в сукупності з показаннями обох учасників конфлікту та висновком комісійної судово-медичної експертизи, не переконують у тому, що ОСОБА_6 умисно або з необережності вдарив або штовхнув ОСОБА_8 , передбачаючи при цьому можливість настання суспільно небезпечних наслідків такого діяння у вигляді будь-якої шкоди його здоров`ю але легковажно розраховуючи на їх відвернення, а якщо не передбачав можливості спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_8 , то повинен був і міг її передбачити.
Інших доказів обвинувачення прокурор суду не надав.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 284 КПК України в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, кримінальне провадження закривається.
У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, суд, згідно з приписом ч.3 ст. 129 КК України, залишає позов без розгляду.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу задовольнити.

Вирок Іршавського районного суду від 02.06.2017 щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити за відсутністю достатніх доказів для доведення його винуватості та вичерпаністю можливості їх отримати.

Цивільний позов ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена касаційним порядком безпосередньо Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: