Справа № 442/8601/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/639/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2019 року у кримінальному провадженні № 0002026 відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дрогобича Львівської області, з неповною середньою освітою, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого: 07.11.2018 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст. 296 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітнього ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

встановила:
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.06.2019, яким засуджено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:

за ч. 1 ст. 121 КК України - 7 років позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 185 КК України - 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 186 КК України - 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш сурового покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 покарання - 7 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.11.2018 та даним вироком, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 8 років позбавлення волі, повністю зарахувавши ОСОБА_7 відбуте покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.11.2018.

Строк відбуття покарання відраховується з 22.09.2018, тобто з часу затримання.

Запобіжний захід - тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.
Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави витрати за проведення молекулярно-генетичної експертизи в розмірі 7802,30 грн. та дактилоскопічної експертизи в розмірі 1256,08 грн. а всього: 9058,38 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_9 в користь Дрогобицької міської ради 16378 гривень витрат, понесених КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради на стаціонарне лікування потерпілих від злочину ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції змінити в бік пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Апелянт покликається, що даний вирок є надто суворим, висновок суду не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки ОСОБА_7 вину у скоєні злочинів пред`явлених йому досудовим розслідуванням не визнав. Свою поведінку в суді першої інстанції пояснював емоційним збудженням та збігом важких сімейних обставин

Апелянт наголошує, що при призначенні покарання неповнолітньому необхідно враховувати вимоги ст. 91 КПК України, а також чітко з`ясувати мету та мотив скоєння злочинів. Для повного об`єктивного розгляду даної справи необхідно встановити чи дійсно ОСОБА_7 щиросердно розкаявся у своїй поведінці, чи усвідомлював наслідки своїх дій, чи діяв він з метою захисту коли витягував ніж та став наносити удари потерпілим. Тільки після цього необхідно змінити вирок в сторону призначення пом`якшення покарання, адже вирок є надто суворим і застосований до неповнолітнього.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.07.2018 приблизно о 04 год. 40 хв. неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу приміщення залізничного вокзалу у АДРЕСА_2 , маючи умисел на повторне, відкрите викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, підбіг до ОСОБА_12 , після чого зірвав із його шиї ланцюжок з підвіскою вартістю 180 гривень.

Своїми умисними діями, які виразились у вчиненні повторного, відкритого викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України.

Крім цього, 18.09.2018 в нічний час доби, неповнолітній ОСОБА_7 , маючи умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, вирізавши ножем отвір у пластикових вхідних дверях, проник в приміщення торгового кіоску з продажу рибної продукції, на АДРЕСА_3 , який належить СПД ФОП ОСОБА_13 , звідки таємно викрав 3000 гривень 75 копійок.

Своїми умисними діями, які виразились у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаної із проникненням у приміщення, вчиненого повторно, ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України.

Крім цього, 22.09.2018 близько 07.00 годин, неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи на тимчасово встановленій сцені на майдані Т.Шевченка в м.Дрогобичі, під час раптово виниклого конфлікту, з метою умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_10 3 удари ножем в життєво важливі органи, а саме: один удар в ділянку грудної клітки зліва, другий удар в грудну клітку справа та третій - в нижню третину зовнішньої поверхні лівого плеча, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва в V міжребер`ї по задньоаксілярній лінії з гемотораксом, непроникаючого колото-різаного поранення задньої поверхні грудної клітки справа на рівні V ребра на 3 см від остистих відростків та різаного поранення на нижній третині зовнішньої поверхні лівого плеча, які мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент нанесення (заподіяння).

Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_11 один удар ножем в грудну клітку зліва, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва, з ушкодженням XII ребра, очеревини, органів черевної порожнини та заочеревинного простору (лівої нирки та поперечно ободової кишки) з розвитком внутрішньочеревної кровотечі, масивної заочеревинної гематоми, геморагічного шоку І-ІІІ ступенів, що зумовило видалення лівої нирки, і мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент нанесення (заподіяння).

Таким чином, ОСОБА_7 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

Заслухавши доповідача, думку захисника - адвоката ОСОБА_6 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 та його представником ОСОБА_9 , про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, перевірені документи та докази, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченому ОСОБА_7 , обрано покарання в межах санкції статей обвинувачення, метою якого є запобігання подальшого вчинення кримінальних правопорушень.

Таким чином, детальний аналіз наявних у справі доказів дозволив суду першої інстанції зробити висновок про те, що вина ОСОБА_7 повністю підтверджена дослідженими судом доказами.

Отже, сукупністю даних досудового та судового слідства, котрі співпадають між собою та об`єктивно доповнюють одні одних, стверджено винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України.

Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за:

- ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного із проникненням у приміщення, вчиненого повторно;

- ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна, повторно.

- ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки він заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, що небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні покарання суд відповідно до вимог ст. 50 КК України мав на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В даній справі, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, при виборі останньому заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, враховував дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Як зазначено у вироку суду першої інстанції, та перевірено в суді апеляційної інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення обвинуваченим тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває; посередньо характеризується за місцем проживання; частково визнав вину у скоєному, але неодноразово притягався до кримінальної відповідальності(а.с.6 т.2) за злочини проти власності; враховано не бажання стати на шлях виправлення а також досудову доповідь органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі може становити високу небезпеку для суспільства, а тому суддя прийшов до переконання про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, так як виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства. При призначені покарання обставиною, що пом`якшує покарання, суддя зазначив вчинення злочину обвинуваченим у неповнолітньому віці.

Покликання захисника обвинуваченого зазначені в апеляційній скарзі щодо суворості призначеного покарання ОСОБА_7 та його емоційного збудження, під час судового розгляду в суді першої інстанції, і збігом сімейних обставин, які сприяли вчиненню злочинів, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Суддею першої інстанції призначено ОСОБА_7 покарання в межах санкції статей обвинувачення у виді позбавлення волі, шляхом часткового складання покарань на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, повністю зарахувавши відбуте покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.11.2018 року.

Дане покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

На думку колегії суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.
Керуючись ст. ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Дрогобицького районного суду Львівської області від 11 червня 2019 року, у кримінальному провадженні № 0002026, яким неповнолітнього ОСОБА_7 , засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: