Номер провадження: 11-кп/813/1018/19
Номер справи місцевого суду: 521/5347/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 17 квітня 2019 року про встановлення адміністративного нагляду за місцем проживання у відношенні
ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Сарата, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, до засудження не працюючого, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше судимого,
засудженого 17 березня 2016 року вироком Саратського районного суду Одеської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч.ч.1,3, ст.357, ст.ст.70,71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці,-
ВСТАНОВИВ:

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2019 року частково задоволено подання начальника ДУ «Одеська виправна колонія №14» та встановлено у відношенні засудженого ОСОБА_7 адміністративний нагляд за місцем проживання строком на 12 місяців, а також обмеження, передбачені ст.10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» від 01.12.1994 року.

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 3 ст.185, ч.1,3, ст.357, ст.ст. 70,71 КК України, один з яких відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, та неодноразово судимий. Крім того, відповідно до характеристики ОСОБА_7 за час відбуття покарання зарекомендував себе негативно та не бажає стати на шлях виправлення. До дисциплінарної відповідальності притягувався 10 разів.
Не погодившись з постановою суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати зазначену постанову, обґрунтовуючи свої вимоги тяжким матеріальним станом та відсутністю постійного місця проживання.

В судове засідання засуджений ОСОБА_7 не з`явився вдруге, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
За таких обставин та з огляду відсутність підстав, що перешкоджають апеляційному розгляду даного провадження за відсутності засудженого, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 за його відсутністю.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 2 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» від 01.12.1994 року (із змінами та доповненнями) зазначено, що адміністративний нагляд встановлюється з метою запобігання вчиненню злочинів окремими особами, звільненими з місць позбавлення воді, і здійснення виховного впливу на них.
Згідно п.«б» ч.1 ст.3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», адміністративний нагляд встановлюється щодо повнолітніх осіб: засуджених до позбавлення волі за тяжкі, особливо тяжкі злочини або засуджених два і більше разів до позбавлення волі за умисні злочини, якщо під час відбування покарання їх поведінка свідчила, що вони вперто не бажають стати на шлях виправлення і залишаються небезпечними для суспільства.
Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що даний примусовий профілактичний захід застосовується до повнолітніх осіб, звільнених з місць позбавлення волі за наявності сукупності 2-х обставин:

-засудження за вчинення певної категорії злочинів,

-небажання такої особи стати на шлях виправлення, що обумовлює її небезпечність для суспільства.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування відносно засудженого ОСОБА_7 адміністративного нагляду, як до повнолітньої особи, звільненої з місць позбавлення волі.
Так, вироком Саратського районного суду Одеської області від 17 березня 2016 року ОСОБА_7 був засуджений за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1,3, ст.357, ст.ст. 70,71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці.
Злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а тому згідно з вимогами п.«б» ч.1 ст.3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» ОСОБА_7 , який вищезазначеним вироком визнаний винним у вчиненні в тому числі умисного тяжкого злочину, відноситься до кола осіб, до яких застосовується адміністративний нагляд.
Також судом першої інстанції вірно прийнято до уваги той факт, що раніше ОСОБА_7 притягався до кримінальної відповідальності, що в сукупності з фактом його засудження вироком Саратського районного суду Одеської області від 17 березня 2016 року за вчинення ряду епізодів злочинів, свідчить про його стійке небажання становитися на шлях виправлення.
Крім того, згідно характеристики Державної установи «Одеська виправна колонія №14», наявної в матеріалах провадження, ОСОБА_7 за час відбування покарання в даній установі зарекомендував себе негативно, оскільки за порушення режиму утримування 10 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, на виробництві установи не працював, заохочень не має, а тому, враховуючи інші характеризуючі особу засудженого ОСОБА_7 обставини, Державною установою «Одеська виправна колонія №14» був зроблений висновок про необхідність встановлення адміністративного нагляду у відношенні ОСОБА_7 по місцю мешкання відділом поліції і застосування відповідних обмежень.
Зважаючи на вищевикладене, судом першої інстанції вірно зроблений висновок про те, що на даний час засуджений ОСОБА_7 вперто не бажає стати на шлях виправлення і залишається небезпечними для суспільства.
Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про тяжкий матеріальний стан та відсутність визначеного місця проживання апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують необхідність та наявність підстав застосування до ОСОБА_7 адміністративного нагляду та не перешкоджають йому в реалізації його права на труд, оскільки відповідно до оскаржуваної постанови заборона виходу з будинку встановлена тільки в нічний час доби (з 22-00 години до 06-00 години).

На підставі наведеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, оскільки висновки постанови суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам провадження, а тому відсутні підстав для зміни або скасування постанови.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, положеннями Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2019 року, якою встановлений у відношенні засудженого ОСОБА_7 адміністративний нагляд за місцем проживання строком на 12 місяців, а також обмеження, передбачені ст.10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3