Справа № 128/1766/17
Провадження №11-кп/801/1221/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 11 вересня 2019 у об`єднаному кримінальному провадженні №000562 від 25.05.2017 та №0000605 від 02.06.2017 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу та продовжено строк дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_8 на 2 місяці до 10 листопада 2019 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 у поданій ним апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 11 вересня 2019 року про продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу - виді тримання під вартою та ухвалити нову, якою застосувати більш м`який запобіжний захід особисте зобов`язання.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що, на його думку, ризиків, про які зазначає прокурор, не існує, оскільки ОСОБА_8 не має на меті уникати відповідальності, а для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченому достатньо особистого зобов`язання.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подану ним апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на викладені в них доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вважає її законною та обґрунтованою.
Підстави, передбачені ч. 4 ст. 401 КПК України, для обов`язкового виклику обвинуваченого ОСОБА_8 у судове засідання для участі в апеляційному розгляді відсутні, оскільки не порушується питання про погіршення його становища, його участь судом не визнана обов`язковою, а клопотання про це від самого обвинувачених до суду не надходило, відтак судовий розгляд проведено за його відсутності.

Мотиви суду
Заслухавши доповідача, захисника, прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 331 ч.1 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Нормами ч. 2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 в повній мірі дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив з того, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , відповідно до ст.12 КК України віднесений до категорії тяжких, покарання за який передбачено від 3 до 6 років позбавлення волі, що дає підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може, з метою уникнення від покарання, незаконно впливати на потерпілого, який підлягає виклику до суду та уникати явки до суду. Також суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 є раніше судимим за вчинення умисних корисних злочинів, зокрема передбачених ст.185 КК України, а також ст.187 КК України, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення правопорушень. ОСОБА_8 офіційного не працевлаштований, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, батьком дитини народженої від матері ОСОБА_9 в свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 зазначений ОСОБА_10 , а не ОСОБА_8 , що позбавляє суд можливості враховувати наявність дитини у обвинуваченого.
З огляду на встановлені обставини а також, враховуючи те, що судовий розгляд даного кримінального провадження триває, судове слідство не закінчено, потерпілий ОСОБА_11 не допитаний, письмові докази не досліджено, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що тримання під вартою ОСОБА_8 є виправданим, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Як вбачається із змісту ухвали суду, судом перевірялися наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 . При цьому було заслухано думку самого обвинуваченого та його захисника.
Крім того, як вбачається, ОСОБА_8 заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який, а саме на домашній арешт.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 на даний час немає, оскільки судове слідство у кримінальному провадженні наразі триває, і є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі останній може незаконно впливати на потерпілого, переховуватися від суду або іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження а також є ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Щодо доводів апеляційної скарги адвоката про відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому злочинів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений перевіряти належність та допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, робити відносно них свої висновки, у зв`язку з чим, доводи захисника в частині недоведеності вини обвинуваченого не можуть бути предметом даного судового розгляду.
При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу й на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому умисного корисливого тяжкого злочину свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
При цьому, наявність певних соціальних зв`язків, зокрема постійного житла, сім`ї, про що зазначає його захисник в апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Крім того, ні під час судового розгляду, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що передбачені ст. 177 КПК України процесуальні ризики у даному кримінальному провадженні продовжують існувати, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, оскільки жодний інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Всі, викладені захисником обвинуваченого, доводи були досліджені судом першої інстанції при продовженні строку дії запобіжного заходу і їм надана належна оцінка. Інших обставин, які вказували б на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених в ній висновків не спростовують.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування судом апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 11 вересня 2019 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя