Справа № 216/4081/15-к
1-кп/214/885/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0004065 від 23.12.2014 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, п. п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.146, п. п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

У відповідності до ухвали колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року, вирок Саксаганського районного осуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в частині засудження за ч.3 ст.146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України скасований і призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

23 вересня 2019 року у провадження судді надійшли обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження №0004065 від 23.12.2014 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, п. п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.146, п. п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України

Прокурор в підготовчому судовому засіданні надав до суду письмові клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на 60 днів. В обґрунтування своїх клопотань прокурор зазначає на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є запобігання їх спробам: вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від суду, впливати на потерпілих, свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.Так останні вчинили злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. Також, ОСОБА_7 офіційно ніде не працевлаштований, не має стабільного офіційного джерела доходу, не має місця реєстрації.Що свідчить про відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків.

Потерпіла ОСОБА_10 підтримала клопотання прокурора в повному обсязі.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , кожен окремо, проти клопотання прокурора заперечували та просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на інший.

Колегія суддів, вислухавши думки учасників підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних злочинів передбаченихч.3 ст.146 КК України та п. п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Колегія суддів вважає, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних злочинів, які, згідно ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, за один з яких передбачено покарання до від 10 до 15 років позбавлення волі, або довічне позбавлення волі. При цьому, ОСОБА_6 знаходячись на волі може, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Одночасно, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_6 раніше не судимий, з середньою освітою, має на утриманні трьох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання, однак вказані обставини не виключають можливість застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і в даному випадку не є гарантією запобігання вказаним ризикам.

З урахуванням вищевикладеного, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого умисних злочинів, маються всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних злочинів передбачених ч. 3 ст. 146 КК України, та п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Колегія суддів вважає, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних злочинів, які, згідно ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, за один з яких передбачено покарання від 10 до 15 років позбавлення волі, або довічне позбавлення волі. При цьому, ОСОБА_7 характеризується з нейтрального боку, не має зареєстрованого місця мешкання, не одружений, тобто у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, не мав до затримання постійного місця роботи, що вказує на те, що він не має належних і достатніх засобів для існування.Знаходячись на волі ОСОБА_7 може, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Одночасно, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_7 раніше не судимий, з середньою освітою, однак вказані обставини не виключають можливість застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і в даному випадку не є гарантією запобігання вказаним ризикам.

З урахуванням вищевикладеного, особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого умисних злочинів, маються всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п. 1ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, колегія суддів вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та вважає за неможливе застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 110, 315-317, 369, 371 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят)днів, тобто до 15 грудня 2019 року.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 15 грудня 2019 року.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання начальнику Криворізької установи виконання покарань № 3 УДПтСУ у Дніпропетровській області.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 17.10.2019 року о 13 год. 10 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3