У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційні скарги потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 на вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 19 жовтня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 29 січня 2019 року стосовно ОСОБА_19 ,

в с т а н о в и в:

У касаційних скаргах, які є аналогічними за змістом та вимогами, потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 викладено вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивують неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а саме недоведеністю винуватості засудженого ОСОБА_19 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, так як відносини з потерпілим ОСОБА_20 були виключно цивільно-правовими. Крім того, вказують на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, так як судом неповно враховано даних про особу засудженого, а також обставини, які пом`якшують покарання, зокрема, часткове відшкодування засудженим ОСОБА_19 шкоди потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , що позбавило суд можливості призначити покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Крім того, вказали і на недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України, оскільки при залишенні без задоволення їх апеляційних скарг, своє рішення належним чином не мотивував.
Вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 19 жовтня 2018 року ОСОБА_19 засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік; за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, окрім житла.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_19 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, окрім житла.
Стягнуто з ОСОБА_19 матеріальну шкоду на користь потерпілих ОСОБА_10 3 500 грн, ОСОБА_5 8 600 грн, ОСОБА_9 11 000 грн, ОСОБА_11 2 000 грн, ОСОБА_21 6 000 грн, ОСОБА_14 5 000 грн, ОСОБА_22 6 000 грн, ОСОБА_4 5 000 грн, ОСОБА_12 12 000 грн, ОСОБА_7 5 600 грн, ОСОБА_16 5 000 грн, ОСОБА_13 900 грн, ОСОБА_15 7 500 грн, а також ОСОБА_23 6 400 грн та 1 000 грн моральної шкоди. Вироком суду також вирішено процесуальні витрати та долю речових доказів.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 29 січня 2019 року вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 19 жовтня 2018 року відносно засудженого ОСОБА_19 залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_19 визнано винуватим у тому, що він наприкінці грудня 2012 року близько 11.00 год. на АДРЕСА_1 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману повідомив завідомо неправдиву інформацію ОСОБА_10 , що виготовить та встановить пам`ятник на могилі її покійного чоловіка ОСОБА_24 , однак отримавши від потерпілої 4 500 грн обіцяного не виконав, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_19 в період з листопада 2014 року до червня 2016 року у м. Берислав та с. Червоний Маяк Бериславського району Херсонської області діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, повторно, шляхом обману повідомив завідомо неправдиву інформацію потерпілим, що виготовить та встановить пам`ятники на могилах їх покійних родичів, однак отримавши від цих осіб грошові кошти обіцяне не виконав, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_23 на загальну суму 6 400 грн, ОСОБА_8 2 500 грн, ОСОБА_5 8 600 грн, ОСОБА_9 11 000 грн, ОСОБА_6 6 000 грн., ОСОБА_11 3 000 грн, ОСОБА_21 6 000 грн, ОСОБА_14 6 000 грн, ОСОБА_25 6 000 грн, ОСОБА_26 3 000 грн, ОСОБА_22 6 000 грн, ОСОБА_4 5 000 грн, ОСОБА_12 13 000 грн, ОСОБА_27 7 500 грн, ОСОБА_7 7 600 грн, ОСОБА_16 5 000 грн, ОСОБА_13 1 900 грн, ОСОБА_17 4 000 грн, ОСОБА_15 7 500 грн.
Крім того, ОСОБА_19 , 07 квітня 2015 року в денний час доби у дворі будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно з корисливих мотивів, повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, повідомив ОСОБА_20 завідомо неправдиву інформацію, що він виготовить та встановить пам`ятник на могилі його покійної матері ОСОБА_28 , створивши у нього хибну уяву в доцільності та вигідності передачі йому автомобіля ВАЗ-21011 у якості оплати робіт з виготовлення та встановлення пам`ятника. Ввівши ОСОБА_20 в оману, ОСОБА_19 обернув вказаний автомобіль на свою користь та розпорядився ним на свій розсуд, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на суму 12 464, 07 грн.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як свідчить зміст вироку, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_19 дослідив усі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у ньому, повно і всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідувані докази та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_19 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 та, зокрема, за ч. 2 ст. 289 КК України.

Крім того, як убачається з копії ухвали Херсонського апеляційного суду від 29 січня 2019 року доводи касаційних скарги щодо недоведеності винуватості ОСОБА_19 у незаконному заволодінні транспортним засобом та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України, про те, що мали місце цивільні правовідносини, є аналогічними вимогам апеляційних скарг потерпілих та були предметом перевірки апеляційного суду, який даних, які б свідчили про невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам справи не встановив.
Доводи касаційних скарги потерпілих щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є необґрунтованими.
Судом при призначенні покарання повною мірою враховано тяжкість вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжкими, кількість епізодів, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, на утриманні має чотирьох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Разом з тим, судом першої інстанції враховано й моральні страждання потерпілих, оскільки було зневажено їх шанобливе ставлення до померлих родичів, намагання належним чином облаштувати місця поховання близьких родичів.
Обставин, які пом`якшують покарання судом не встановлено. Причому судом першої інстанції зазначено, що часткове відшкодування ОСОБА_29 шкоди завданої потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , як обставину що пом`якшує покарання не враховує, так як з урахуванням судового провадження, яке тривало понад рік, таке відшкодування здійснено обвинуваченим перед судовим засіданням, в якому відбувались судові дебати.
Обставинами, які обтяжують покарання, судом визнано вчинення кримінальних правопорушень за десятьма епізодами щодо осіб похилого віку.
Крім цього, враховано й думку потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_30 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , які підтримали думку прокурора щодо призначення покарання у виді позбавлення волі, а також наявності чотирнадцяти невідшкодованих цивільних позовів.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі із призначенням додаткового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, у виді конфіскації всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла.
Отже, призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_29 , попередження вчинення ним нових злочинів.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, доводи апеляційних скарг потерпілих щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеності винуватості у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, є аналогічні тим, що наведені в їх касаційних скаргах, перевірені апеляційним судом повною мірою та спростовані з наведенням належного й достатнього обґрунтування постановленого рішення.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 на вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 19 жовтня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 29 січня 2019 року стосовно ОСОБА_19 .
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3