ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 637/225/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2376/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 09 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілого, належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого на вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 24 05 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел.Хацапетівка Єнакіївського району Донецької області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, розлученого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 05 08 2015 року за ч.2 ст.190 КК України, ст.70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 06 02 2017 року у зв`язку з відбуттям покарання,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

Залишено ОСОБА_7 міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили - тримання під вартою.

Визначено, що строк відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з 06 02 2019 року, з дня винесення ухвали суду про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи в сумі 858,00 грн.

ОСОБА_7 визнаний винним судом та засуджений за те, що:

05 01 2019 року, зранку, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись за місцем свого тимчасового мешкання у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , де, побачивши залишений без нагляду на зарядному пристрої мобільний телефон ОСОБА_9 , який мешкав разом з ОСОБА_7 у тому ж будинку, реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, переконавшись, що ОСОБА_9 , вийшов з будинку, заволодів мобільним телефоном «Nomі І 281», вартістю 346,50 грн., разом з вставленою в нього картою пам`яті «mісго SD НС 8 GВ сlass 4», вартістю 66,33 грн., та зарядним пристроєм, вартістю 16 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 428,83 грн.

Вказані дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції в частині призначеного покарання, потерпілий подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 , мінімальне покарання за ч.2 ст.185 КК України, передбаченого ст.63 КК України, у виді 1 року позбавлення волі.

В обґрунтування своїх доводів зазначив про те, що обвинувачений є його товаришем по роботі та телефон, який у нього було викрадено, не має для нього значної вартості та вже йому повернутий.

Крім того, на вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга прокурором, від якої останній в подальшому відмовився, надавши до апеляційного суду відповідну заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги потерпілого та просили задовольнити її вимоги.

Прокурор заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги потерпілого, вважала рішення районного суду законним та обґрунтованим.

Потерпілий в прохальній частині поданої ним апеляційної скарги вказав, що приймати участь у апеляційному розгляді не бажає.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, з`ясувавши позицію прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого сторонами не оспорюється, а тому ці обставини колегією суддів не переглядаються.

Згідно п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Відповідно до п.1 та п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 24 10 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснив, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Як вбачається із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, відомості про особу винного, який раніше неодноразово судимий, не працює, перебуває на обліку у лікаря нарколога, за місцем проживання характеризується негативно, протягом року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд правильно визнав та врахував визнання вини та щире каяття у скоєному.

Проте, на думку колегії суддів, поза увагою суду залишилися деякі дані про особу обвинуваченого, зокрема не враховано те, що ОСОБА_7 є особою похилого віку, викрадений телефон потерпілому повернув, а також те, що скоєний ним злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості

Крім того, колегія суддів враховує те, що апеляційна скарга з проханням про пом`якшення покарання подана саме потерпілим про справі, який вказав, що обвинувачений є його товаришем, а майно, яке у нього було викрадено, не мало для нього значної вартості та на теперішній час вже йому повернуте.

Відповідно до змісту положень ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Враховуючи викладене, виходячи з принципу співмірності та індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити ОСОБА_7 призначене основне покарання в мінімальних межах, визначених санкцією ч.2 ст.185 КК України.

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими викладені в апеляційній скарзі потерпілого доводи, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає зміні: замість покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі 1 рік позбавлення волі.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 24 05 2019 року по справі щодо ОСОБА_7 , - змінити в частині призначеного покарання.

Апеляційну скаргу потерпілого, - задовольнити.

Пом`якшити покарання ОСОБА_7 за цим вироком за ч.2 ст.185 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4