Номер провадження: 11-сс/813/793/19
Номер справи місцевого суду: 523/6886/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одесивід 03.05.2019 року про обрання запобіжного заходу в кримінальному провадженні №0001210від 01.04.2019 року,-

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в місті Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_9 погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 та відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, не одруженого, із неповною середньою освітою, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 09.10.2018 Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 (один) рік та звільнений після відбуття строку покарання, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК Українизастосований запобіжний захід у виді тримання під вартоюстроком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01.07.2019 року, з визначенням застави у виді 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 96050 (дев`яносто шість тисяч п`ятдесят) гривень.
Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0001210внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він, 27.03.2019 року, приблизно о 17 год. 00 хв., у ОСОБА_8 , який перебував за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел направлений на заволодіння шляхом зловживання довірою майном своєї матері ОСОБА_11 , а саме належним останній мобільним телефоном марки «Huawei y5 2018» в корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 вартістю 3000 гривень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи за вищезазначеною адресою під приводом здійснення телефонного дзвінка ОСОБА_8 попросив належний ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Huawei y5 2018» в корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , після отримання якого, не маючи намір здійснювати дзвінок, направився на вихід з квартири. ОСОБА_11 усвідомлюючи, що ОСОБА_8 не збирається здійснювати телефонний дзвінок та повертати телефон, попросила повернути належний їй мобільний телефон, однак отримала відмову. Після чого побігла вслід за ОСОБА_8 та перебуваючи у квартирі вирвала з його рук мобільний телефон марки «Huawei y5 2018» в корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2

Не дивлячись на те, що ОСОБА_11 не дозволяла ОСОБА_8 на користування належним їй мобільним телефоном, останній продовжуючи здійснення дій, направлених на відкрите викрадення чужого майна, вирвав з рук ОСОБА_11 належний їй мобільний телефон та вибіг з квартири, розпорядившись викраденим майном на свій власний розсуд, зокрема відкрито викрадений мобільний телефон марки «Huawei y5 2018» в корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 належний ОСОБА_11 заклав до ломбарду, виручені грошові кошти витратив на власні потреби, завдавши матеріального збитку потерпілій ОСОБА_11 на загальну суму 3000 гривень.

01.04.2019 року відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України були внесені до ЄРДР за №0001210.

02.05.2019 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 03.05.2019 року клопотання слідчого задоволено та підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 01.07.2019 року, з визначенням застави у розмірі у виді 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 96050 (дев`яносто шість тисяч п`ятдесят) гривень.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на необґрунтованість ухвали слідчого судді, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем мешкання. Захисник в апеляційній скарзі вказує на те, що слідчим суддею не взято до уваги стан здоров`я підозрюваного, який хворіє на вірусний гепатит С та ВІЛ.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності апелянта захисника ОСОБА_7 , оскільки остання подала до апеляційного суду заяву, в якій просила про розгляд її апеляційної скарги за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував вагомістю наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим, ступенем тяжкості скоєного злочину, міцністю соціальних зв`язків, наявністю судимостей у підозрюваного.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою прийшов до висновку про необхідність визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, в межах визначених ст.182 КПК України.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: протокол прийняття заяви від ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 ; протоколи огляду речових доказів, допиту свідка ОСОБА_12 ; протокол пред`явлення особи для впізнання; пояснення підозрюваного ОСОБА_8 ; повідомлення про підозру; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_8 та інші матеріали кримінального провадження в сукупності,на думку апеляційного суду, виключають собою можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

Крім того, апеляційний суд враховує те, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК України.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого повторно та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій.

Застосувавши до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя районного суду з достатньою повнотою мотивував своє рішення та на законних підставах визначив розмір застави, як альтернативу запобіжному заходу у виді тримання під вартою, який не перевищує розмір застави, встановлений положеннями п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

Слідчий суддя правильно вирішив, що застава в межах розмірів, зазначених в п.3 ч.5 ст.182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків. Стороною захисту не надано будь-яких доказів, які вказують на відсутність ризиків.
На думку апеляційного суду, визначений слідчим суддею розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Таким чином, доводи захисника щодо необґрунтованості оскаржуваної ухвали є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою. Стороною захисту апеляційному суду надано виписку з історії хвороби підозрюваного ОСОБА_8 , яка датована 2008 роком та довідку про встановлення ОСОБА_8 інвалідності, строк якої закінчився 01.12.2017 року.

Таким чином, н адані захисником документи не спростовують доводів прокурора та слідчого про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також не свідчать про неможливість перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 03.05.2019 року про обрання запобіжного заходу в кримінальному провадженні №0001210 від 01.04.2019 року відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4