ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 647/3331/18 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1 Номер провадження : 11-кп/819/517/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року червня місяця 18 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі: Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в режимі відеоконференції в залі Херсонського апеляційного суду кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за №0001012, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_9 на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 26 березня 2019 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Генічеського району Херсонської області, українця, громадянина України, освіта базова загально середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, -
в с т а н о в и л а :

Зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки. Згідно ст.76 ч.1 п.1, 2 КК України зобов`язано його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи, проживання. Запобіжний захід відносно нього не обирався. Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 18.10.2018 року близько 23:30 години, з метою відкритого заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, знаходячись біля пам`ятника, розташованого навпроти готелю «Ластівка» в м. Берислав по вул. 1-го Травня, 111-а Херсонської області, застосував до ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилося в утриманні рукою за потилицю та здавлюванні рукою шиї останнього, що призвело до заподіяння фізичного болю і позбавило останнього можливості чинити опір його діям, відкрито викрав мобільний телефон марки «Lenovo K10A40 (C2 Power)», гарнітуру навушників «ErgoBT-530 Black», ланцюжок зі срібла, які належать ОСОБА_10 , внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 2302,70 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікував за ст.186 ч.2 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу де не оспорюючи фактичних обставин скоєння кримінальних правопорушень, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та висновків суду про доведеність вини ОСОБА_8 , вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості скоєного злочину внаслідок м`якості. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 засудженим за за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін. В апеляційній скарзі прокурор, в обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, раніше притягувавсь до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів. де судимості погашені. Також, вказує на те що майно було повернуто тільки тоді коли потерпілий звернувсь до поліції та у ОСОБА_8 відсутнє каяття .

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційних скарг, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які просили вирок залишити без змін, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях, та останнє слово обвинуваченого, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Вимогами ч.1 ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку. Фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України апелянтом в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст.404 КПК України переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з вироку, суд, при звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України, зазначених вимог закону не дотримався.

Суд, вказуючи у вироку те, що обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства обрав при цьому покарання у виді позбавлення волі. А звільнюючи ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням з застосуванням вимог ст. 75,76 КК України вказане у вироку взагалі не обґрунтував.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання поза увагою суду фактично залишено той принцип, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції дійсно маючі дані про те, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти власності, за що відбував покарання реально, і хоча судимість за вказані злочини погашена, вчинив умисний злочин проти власності, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 4 до 6 років, тобто безпідставно призначив покарання застосувавши ст. 75, 76 КК України, чим допустив невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, що відповідно до ст. 409 ч. 2 КПК України є підставою для скасування судового рішення. Колегія суддів погоджується з посиланням прокурора про те, що призначене останньому покарання є занадто м`яким.

Таким чином, покарання ОСОБА_8 слід було призначити за ч.2 ст.186 КК у вигляді позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок суду на підставі ст. 409, 414 КПК України у зв`язку з невідповідність призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та порушення кримінального закону підлягає скасуванню в частині призначення покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, вчинив тяжкий злочин, конкретні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, вину не заперечував під тиском доказів, майнова шкода відшкодована у ході досудового слідства. Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлено. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні. А тому колегія приходить до висновку, про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції інкримінованої йому статі у виді позбавлення волі, без застосування ст. 75 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Таке покарання домірне тяжкості злочину і не сприймається явно несправедливим унаслідок м`якості чи/або суворості.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 26 березня 2019 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання.

Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі(з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу).

Запобіжний захід відносно нього не обирати.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно та може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги.

Судді : ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2