Ухвала
іменем України
22 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 333/989/18
провадження № 51-5770ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив:
Ухвалою судді Запорізького апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року відмовлено

у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2019 року про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу

у вигляді домашнього арешту.

Не погодившись з оскарженим судовим рішенням, захисник звернувся

до суду з касаційною скаргою, в якій порушує питання щодо його перегляду

в касаційному порядку та вказує на невірне застосування Запорізьким апеляційним судом статей 392, 399 КПК, з урахуванням рішення Конституційного Суду України

№4-р/2019 від 13 червня 2019 року.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити

з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили,

а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову в застосуванні примусових заходів медичного

або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 зазначеної статті ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Вищевказаним рішенням, Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 КПК щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження саме ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Як убачається з наданих судових рішень, під час судового розгляду відносно обвинуваченого ОСОБА_5 обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню

в апеляційному порядку.
За таких обставин апеляційний суд прийняв правильне рішення про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2019 року, оскільки апеляційна скарга була подана

на рішення суду про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих

до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_4 необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки, з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що відповідно

до ч. 2 ст. 428 КПК, підстав для її задоволення немає.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Судді: