Справа № 629/5672/19
Провадження № 1-кс/629/1829/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Лозівського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000967 від 06.05.2014 року,-

встановив:

06.11.2019 року старшим слідчим Лозівського ВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000967 внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2014 рокуза заявою ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.122 ч.1 КК України, в зв`язку з тим, що ОСОБА_5 знаходився у стані необхідної оборони.

12.11.2019 року ОСОБА_3 , не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся до суду зі скаргою на постанову старшого слідчого Лозівського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_4 посилаючись на те, що зазначене кримінальне провадження неодноразово закривалось постановами слідчих Лозівського ВП ГУНП в Харківській області, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 знаходився у стані необхідної оборони, які ухвалами слідчих суддів Лозівського міськрайонного суду Харківської області були скасовані, у зв`язку з тим, що висновки слідчого про наявність необхідної оборони не відповідають матеріалам кримінального провадження. Постанову про закриття кримінального провадження він отримав 06.11.2019 року. Постанова про закриття кримінального провадження є незаконною та необґрунтованою, оскільки під час досудового розслідування встановлено факт отримання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, при обставинах, які вказані ним. ОСОБА_5 будь-яких тілесних ушкоджень не отримав. З постанови слідчого не вбачається вчинення потерпілим суспільно-небезпечного діяння відносно ОСОБА_5 , що давало б право останньому на необхідну оборону. Матеріали кримінального провадження не вказують на те, що ОСОБА_5 захищався від суспільно-небезпечного посягання. Висновки слідчого про наявність необхідної оборони та про відсутність перевищення меж необхідної оборони, не відповідають матеріалам кримінального провадження.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та день розгляду скарги був повідомлений своєчасно та належним чином.

В судове засідання старший слідчий Лозівського ВП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_4 не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та день розгляду скарги була повідомлена своєчасно та належним чином.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені заявником, потерпілим, його представником чи законним представником рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Частиною 1 статті 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора передбачені ч.1 ст.303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Слідчий суддя вивчивши документи та матеріали справи, якими ОСОБА_3 обґрунтовує доводи скарги, а також матеріали кримінального провадження, приходить до висновку про відсутність підстав про задоволення скарги виходячи з наступного.

Виходячи з вимог ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Однією із форм закінчення досудового розслідування, виходячи з вимог ч.1 ст.283 КПК України, є його припинення шляхом закриття провадження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей і документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановлене сили.

Судом встановлено, що кримінальне провадження розпочате за заявою ОСОБА_3 про спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . Під час досудового розслідування встановлено факт отримання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. ОСОБА_5 будь-яких тілесних ушкоджень не отримав. Також в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_3 першим застосував до ОСОБА_5 фізичну силу, а саме - відштовхнув його, а потім прижав та припідняв двома руками до стіни. У зв`язку з чим, ОСОБА_5 , знаходячись впритул до стіни, почав захищатись та намагатися припинити протиправні фізичні дії проти нього, тим самим схопивши ОСОБА_3 за зап`ястя. Тобто, ОСОБА_5 почав вчиняти відносно ОСОБА_3 дії, необхідні і достатні для негайного припинення посягання, у зв`язку із чим слідчим зроблено висновок про те, що ОСОБА_5 перебував у стані необхідної оборони.

Згідно роз`яснень викладених в Постанові Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі №722/1981/16-к, частиною 3 статті 27 Конституції України передбачено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст.36 КК ці умови полягають у такому: 1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави; 2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК; 3) за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала; 4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається; 5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає; 6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Визначення конкретного моменту, з якого особа перестала перебувати в стані необхідної оборони з огляду на закінчення злочинного посягання, має відносний характер і залежить від конкретних обставин справи, оцінка яких має включати аналіз об`єктивних і суб`єктивних аспектів поведінки як нападника, так і того, хто обороняється. При цьому важливо з`ясувати, чи могла особа, яка обороняється, з огляду на об`єктивну обстановку та поведінку нападника усвідомлювати, що посягання припинилося, тобто чи було для такої особи за даних об`єктивних обставин очевидним, що у застосуванні заходів захисту відпала необхідність. Якщо ж у ситуації, яка склалася, особа не мала можливості усвідомити факт припинення злочинного посягання, слід вважати, що вона діяла в стані необхідної оборони. Крім того, посягання вважається наявним і тоді, коли воно зупинене, однак може відновитися у будь-який момент.

При розгляді справ даної категорії необхідно також з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. При цьому згідно з ч.3 ст.36 КК перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту; перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК. Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Положеннями пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Проаналізувавши вищевказані обставини, вважаю, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні органом досудового розслідування були виконані вимоги ст.ст.2,40,93,94 КПК України і слідчим проведені всі необхідні слідчі дії для перевірки обставин, відомості за якими були внесені до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення, а також на усунення протиріч, в результаті яких слідчий, оцінивши зібрані ним докази, прийняв обґрунтоване рішення про закриття провадження у справі. Слідчий обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_5 знаходився у стані необхідної оборони.

Керуючись ст.ст.36,303-307,372,376,395 КПК України, -

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Лозівського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000967 від 06.05.2014 року, відмовити.

Копію ухвали направити заявнику, слідчому та керівнику Лозівської місцевої прокурори Харківської області, для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1