Справа № 473/4088/18
Номер провадження1-кп/473/60/2019
ВИРОК
іменем України

"20" листопада 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську кримінальне провадження №0001824 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина Грузії, грузина, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 07.09.2017 року Ленінським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, який відбуває покарання в «Вознесенська ВК (№ 72)» за адресою: Миколаївська область м. Вознесенськ вул. Київська, 300 ,

- в скоєні злочину, передбаченого ст.391 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 будучи судимим 07.09.2017 року Ленінським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 186, ст.. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі та, відбуваючи покарання з 27.12.2017 року у ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)». незважаючи на те, що йому роз`яснені права та обов`язки засуджених та вимоги відбування покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин. За час відбування покарання в установі, засуджений ОСОБА_5 , заохочень не мав, за систематичне порушення встановленого режиму відбування покарання має 15 дисциплінарних стягнень, з яких 5 разів поміщався до дисциплінарного ізолятору та 1 раз переводився до приміщення камерного типу, а саме: 11.06.2018 року строком на 1 місяць. Загалом, за весь період відбування покарання в ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)», до засудженого застосовано 15 дисциплінарних стягнень, які на теперішній час не зняті і не погашені у встановленому законом порядку.

Так, 24.09.2018 року о 05:30 годині засуджений ОСОБА_5 , відбуваючи покарання в приміщенні камери № 2 ДІЗО/ПКТ відкрито, в категоричній формі, в присутності представників адміністрації установи виконання покарань, а саме: начальника установи ОСОБА_6 , виконуючого обов`язки першого заступника начальника установи ОСОБА_7 , заступника начальника установи з соціально-виховної роботи ОСОБА_8 члена оперативної групи ОСОБА_9 , відмовився виконувати законні вимоги адміністрації установи, а саме: приступити до прибирання в приміщенні камері № 2 ДІЗО/ПКТ, в якій він утримується, чим порушив вимоги ст. 9 КВК України, згідно якої засуджені зобов`язані виконувати законні вимоги адміністрації органів та установ виконання покарань, ч. 3 ст. 107 КВК України, п. 4 ч. 2 - розділу II Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, згідно яких засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконання покарань, а також п. 2 ч. 2 розділу II Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, згідно яких засуджені зобов`язані утримувати в чистоті і порядку приміщення установи виконання покарань. При цьому, засуджений забезпечений необхідним робочим інвентарем, пройшов інструктаж з техніки безпеки та за станом здоров`я міг залучатися до прибирання в приміщенні камери № 2 ДІЗО/ПКТ.

В подальшому, засудженому ОСОБА_5 повторно, в усній формі, роз`яснено його права та обов`язки, доведено вимоги режиму відбування покарань, які передбачені ст. 9 КВК України, ч. 3 ст. 107 КВК України, п. 4 ч. 2 розділу ІІ Правил, п. 2 ч. 2 розділу II Правил, а також попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 391 КК України, після чого, засудженому повторно запропоновано приступити до прибирання в приміщенні камери № 2 ДІЗО/ПКТ, однак засуджений ОСОБА_5 відкрито, в категоричній формі, в присутності вищезазначених працівників установи відмовився виконувати законні вимоги адміністрації установи.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , які виразились в злісній непокорі законним вимогам адміністрації установи відбування покарань, належить кваліфікувати за ст.391 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України, до суду надійшла угода про визнання винуватості від 20 листопада 2019 року, укладена між прокурором Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_5 , що є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні, за участю захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 скоїв злочин, який відноситься до злочинів середньої тяжкості. Шкода, внаслідок вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст.391 КК України заподіяна лише державним інтересам.

Виходячи із змісту даної угоди, ОСОБА_5 визнав свою вину у зазначеному діянні.

Згідно угоди, сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_5 за ст.391 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати покарання не відбуте за вироком Ленінського районного суду Миколаївської області від 07.09.2017 року і остаточно до відбуття призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі. ОСОБА_5 із запропонованим видом та мірою покарання згоден.

У судовому засіданні обвинувачений вказав, що він цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч. 4 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, які йому були роз`яснені судом в ході судового засідання.

Також в судовому засіданні обвинувачений беззастережно визнав свою вину та надав судові згоду на призначення узгодженого покарання.

На підставі пояснень обвинуваченого, суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам ст 472 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Таким чином, виходячи із зазначеного та керуючись ст. 373, 374, 468-475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 20 листопада 2019 року, укладену в м. Вознесенську Миколаївської області між прокурором Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні та ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним в скоєні злочину, передбаченого ст.391 КК України та, на підставі угоди про визнання винуватості, призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду Миколаївської області від 07.09.2017 року, остаточно ОСОБА_5 призначити покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати з 20 листопада 2019 року.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд протягом 30 (тридцяти) днів усіма учасниками процесу з моменту його проголошення, з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України.

Суддя: ОСОБА_1