У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2019 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчої ОСОБА_3 , розглянувши клопотання ФОП ОСОБА_4 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні № 0000043 від 15 березня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України,
в с т а н о в и в :
ФОП ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, у якому просить скасувати арешт накладений 20 грудня 2018 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва на майно, яке вилучене 11 грудня 2018 року під час обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме товарно-матеріальні цінності, не обліковану та не сертифіковану техніку і аксесуари.
Заявник вважає, що арешт накладений необґрунтовано, оскільки в ухвалі слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року, якою надано дозвіл на проведення обшуку, відмовлено в частині не облікованої та не сертифікованої техніки, яка може мати важливе доказове значення для досудового розслідування, оскільки в даному випадку слідчим використано невизначене формулювання щодо речей та документів, які він мав на меті відшукати. Проте, під час зазначеного обшуку були вилучені саме товарно-матеріальні цінності, не облікована та не сертифікована техніка і аксесуари, незважаючи на відсутність дозволу слідчої судді в ухвалі про обшук. Також вилучене майно, на думку заявника, не відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України. Крім того, заявник стверджує, що при арешті майна порушено розумність та співмірність обмеження права власності, що не відповідає завданням кримінального провадження та в результаті чого було заблоковано діяльність ТОВ «БПК «Газінвестпроект».

ФОП ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином.

Слідча СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання з тих підстав, що на даний момент не відпала необхідність в арешті майна. Також ФОП ОСОБА_4 не надано жодних документів, які б підтверджували право власності на вилучене майно та його облік. Крім того, зазначила, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно 11 грудня 2018 року під час обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що слідчим суддею не надавався дозвіл на вилучення зазначеного майна під час проведення обшуку. Із зазначених підстав просила відмовити у задоволенні клопотання ФОП ОСОБА_4 .

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, заслухавши слідчу, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року задоволено клопотання слідчої з ОВС четвертого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_5 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043 від 15 березня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України та накладено арешт на тимчасово вилучене майно 11 грудня 2018 року під час обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: товарно-матеріальні цінності, не обліковану та не сертифіковану техніку і аксесуари.
Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як зазначається в ухвалі слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року метою застосування арешту є збереження речових доказів, згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.

Відповідно до постанови слідчої від 12 грудня 2018 року товарно-матеріальні цінності, вилучені під час обшуку проведеного 11 грудня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 визнані речовими доказами.

Статтею 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Щодо тверджень ФОП ОСОБА_4 про необґрунтованість арешту майна, слід зазначити таке.

Згідно ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до протоколу обшуку 11 грудня 2018 року в присутності двох понятих із застосуванням технічного засобу фіксації, проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року в офісі за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого вилучено не обліковану та не сертифіковану техніку та аксесуари.
Згідно ч. 1 ст. 167 КПК тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Як вбачається з ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року частково задоволено клопотання слідчої ОСОБА_5 та надано дозвіл на проведення обшуку в складських приміщеннях та офісних приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , крім того, відмовлено у задоволенні клопотання, а саме в частині надання дозволу на проведення обшуку з метою відшукання та вилучення не облікованої та не сертифікованої техніки, яка може мати важливе доказове значення для досудового розслідування, оскільки слідчою при обґрунтуванні клопотання застосовано невизначене формулювання щодо речей, які вона має на меті відшукати.
Проте у клопотанні про накладення арешту на тимчасово вилучене майно слідчою конкретно ідентифіковано не обліковане та не сертифіковане майно, зазначено його марку та серію, яке було тимчасово вилучено 11 грудня 2018 року при проведення обшуку.
Крім того, розгляд клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучено майно проведене за участю адвоката ОСОБА_6 , яким не було спростовано доводи зазначені слідчою у відповідному клопотанні та безпосередньо в судовому засіданні, як і не надано відповідні документи про походження та належність вилученого майно.
Оскільки, ФОП ОСОБА_4 у клопотанні та в доданих до нього матеріалах не довів необґрунтованість накладення арешту та враховуючи той факт, що на даний час у накладені арешту не відпала потреба, тому слідчий суддя дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні даного клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 8, 21, 170-174 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:
у задоволенні клопотання ФОП ОСОБА_4 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні № 0000043 від 15 березня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1