Справа № 722/243/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2019 року року смт. Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про самовідвід судді ОСОБА_3 , -

сторона обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Кельменецького районного суду надійшло клопотанням начальника державної установи „Сокирянська виправна колонія №67" про застосування до засудженого ОСОБА_5 заходу стягнення у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу.
12 березня 2019 року суддя ОСОБА_3 заявив самовідвід з тих підстав, що ОСОБА_5 засуджений згідно вироку Новодністровського міського суду Чернівецької області від 04 травня 2018 року за ст. 185 ч. 3, ст. 309 ч.1 із застосуванням ч.1 та ч.4 ст. 70 до 4 років 8 місяців позбавлення волі.
Раніше в цьому кримінальному проваджені 15 березня 2017 року він як слідчий суддя розглядав клопотання слідчого слідчого відділення Кельменецького відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області ОСОБА_6 про арешт майна, 5 квітня 2017 року, як слідчий суддя розглядав клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна, 30 травня 2017 року як слідчий суддя розглядав клопотання старшого слідчого слідчого відділення Кельменецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_5 .
Прокурор ОСОБА_4 подав заяву про розгляд заяви судді про самовідвід в його відсутності.

Ознайомившись із заявою судді ОСОБА_3 про самовідвід, дослідивши матеріали, додані до клопотання, вважаю, що заяву про самовідвід судді слід задовольнити, виходячи з такого.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини » суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі (Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п.66 рішення Європейського суду З прав людини в справі "Мироненко і Мартенко проти України" (Заява N 4785/02), набуло статусу остаточного 10.03.2010, офіційно опубліковано в «Офіційному віснику України» від 08.11.2010 2010 р., № 83, стор. 93, стаття 2932, згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності . У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Відповідно до п.67 даного рішення Суду особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного. Відповідно до п.69 даного рішення Суду, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими. Згідно п.70 даного рішення Суду у цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 22 квітня 1994 року у справі Сайрава ді Карвальо, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду. Будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Згідно частини першої статті 76 КПК України, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій.
Згідно до п.4 ч.1 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Згідно до частини першої статті 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
Наведені в заяві судді ОСОБА_3 обставини та факти можуть викликати в учасників кримінального провадження об`єктивно обґрунтовані сумніви та підозру у недостатній неупередженості судді ОСОБА_3 , який брав участь у кримінальному провадженні про обвинувачення засудженого ОСОБА_9 під час досудового розслідування.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 75,76, 80 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід задовольнити.

Відвести суддю ОСОБА_3 від розгляду клопотанням начальника державної установи „Сокирянська виправна колонія №67" про застосування до засудженого ОСОБА_5 заходу стягнення у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя