Справа № 562/626/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И
05.11.2018 року.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

її захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Здолбунів Рівненської області кримінальне провадження №0000030 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Уфа Башкирія, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, одруженої, працюючої в Здолбунівській амбулаторії загальної практики сімейної медицини №3, проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и в :

13 січня 2018 року близько 00.30 години на дорозі по АДРЕСА_2 поблизу домогосподарства по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 під час суперечки з ОСОБА_4 , яка виникла на ґрунті особистих неприязнених відносин, умисно нанесла останній не менше п`ять ударів дерев`яною палицею по тулубу та голові, внаслідок чого спричинила потерпілій легкі тілесні ушкодження у вигляді рани в лобній ділянці голови посередині, синців: на лівій половині грудної клітки в проекції 2-4 ребер по передньо-аксілярній лінії, на лівому плечі по зовнішній поверхні в середній третині, на правому плечі по задній поверхні у верхній третині, на спині зліва на відстані 3,5см медіальніше лівої лопатки.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України не визнала та по суті пояснила, що в ніч на 13 січня 2018 року вона почула лай собаки та п`яні голоси невідомих осіб, які були незадоволені камінням, яке лежало між хвірткою та воротами її господарства по АДРЕСА_1 , відділяючи пішохідну частину вздовж будинку та проїжджу частину. Коли голоси почали віддалятися, вона легко вдягнулася та вийшла на вулицю та побачила розкидане каміння, яке поскладала на місце. Але через 15 хвилин вона знову почула лай собаки, який зірвався з цепи, реагуючи на людей, які стояли перед хвірткою, знову почула їх невдоволення з приводу каміння. Коли вийшла на вулицю та привідкрила хвіртку, то побачила невідомого чоловіка ( ОСОБА_7 ), а за ним нетверезу ОСОБА_4 , яка пхала ногою каміння та на зауваження не реагувала. ОСОБА_7 був агресивним та пішов на неї з кулаками, зайшов у двір, у зв`язку з чим вона покликала свого чоловіка ОСОБА_8 . Оскільки на прохання покинути двір ОСОБА_7 не реагував, то її чоловік ОСОБА_8 взяв останнього за одежу і намагався виставити за територію подвір`я, де вони послизнувшись та впали. Після того як ОСОБА_8 піднявся і відійшов до хвіртки, ОСОБА_4 намагалася підняти ОСОБА_7 , але не втрималася і впала. Усі ці події вона спостерігала через відкриту хвіртку і до ОСОБА_4 не наближалася, будь-яких тілесних ушкоджень палицею їй не наносила. Згодом ОСОБА_4 та ОСОБА_7 пішли. Через деякий час вона знову почула стукіт у двері воріт та побачила ОСОБА_9 , яка просила оглянути ОСОБА_4 , у якої на голові була кров, походження якої їй невідомо. Цивільний позов не визнає.

Оцінюючи зібрані по справі докази, досліджені у судовому засіданні в їх сукупності суд, незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, яке розцінює як обраний нею спосіб захисту, вважає, що вина ОСОБА_5 у скоєному кримінальному правопорушенні доведена повністю.
Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що пізно вночі 12 січня 2018 року вона разом із ОСОБА_7 проводила ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у напрямку смт.Квасилів та ідучи по вулиці Ярослава Мудрого у м.Здолбунів натрапили на камінь з гострими кутами, який лежав посеред пішохідної частини вулиці, яка у цьому місці була залита великою калюжею. Аби цим каменем ніхто не пошкодився, вони вирішили його відтягнути ближче до забору будинку. Повертаючись із ОСОБА_7 назад тією ж вулицею вона побачила біля воріт будинку ОСОБА_5 із дерев`яною палицею, схожою на біту, а камінь, який вони відтягли, був знову на тому ж місці посеред дороги. Коли вони підійшли ближче до ОСОБА_5 , то остання запитала їх навіщо вони чіпають її каміння. Через це між ними виник словесний конфлікт, у ході якого ОСОБА_5 почала їм погрожувати, покликала свого чоловіка ОСОБА_8 , який зчепився та вдарив ОСОБА_7 , від чого останній впав. Коли вона намагалася відтягнути ОСОБА_8 від ОСОБА_7 , то у цей час її хтось почав бити по спині. Відчувши два сильних удари вона розвернулася та побачила ОСОБА_5 із палицею, яка замахнулась та вдарила її палицею по голові. Від удару палицею у неї пішла кров та вона втратила свідомість. На місце події викликали поліцію та подзвонили ОСОБА_12 . Раніше конфліктів з ОСОБА_5 у неї не було та під час події у стані алкогольного сп`яніння не перебувала. У лікарні їй надали медичну допомогу, проходила стаціонарне лікування, у зв`язку з цим понесла витрати на придбання медичних препаратів, томографа, проходила відповідні обстеження, у зв`язку з чим понесла матеріальні збитки на загальну суму 1351,62 коп. та зазнала моральних і фізичних страждань, які оцінює у 10000 грн. Позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_5 завданої їй шкоди підтримує повністю та просить задоволити.

Показання потерпілої з приводу обставин виниклого конфлікту підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , а також свідка ОСОБА_7 щодо механізму нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень палицею по голові та тілу.

Крім того, показання потерпілої та свідків щодо часу та місця події узгоджуються з реєстрацією Здолбунівським ВП ГУНП у Рівненській області повідомлення зі служби 102, протоколом огляду місця події від 23 січня 2018 року з долученої до нього ілюстративною таблицею, деталізацією вихідних дзвінків за мобільними номерами телефону потерпілої та свідка ОСОБА_11 , а щодо обставин події протоколом впізнання особи за фотознімками від 17 січня 2018 року за участі свідка ОСОБА_7 , який впізнав ОСОБА_5 як особу, яка нанесла удари палицею потерпілій ОСОБА_4 , протоколом впізнання особи за фотознімками від 24 січня 2018 року за участі ОСОБА_4 , протоколами проведення слідчого експертименту від 16 січня 2018 року та від 17 січня 2018 року, під час якого ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_7 на статистові показали механізм нанесення потерпілій тілесних ушкоджень.
Згідно висновку експерта №16 у потерпілої ОСОБА_4 за даними медичної карти №345/68 при госпіталізації 13 січня 2018 року у неврологічне відділення Здолбунівської ЦРЛ діагностовано «забій м`яких тканин голови, забій лівої половини грудної клітки, лівого плеча», а при огляді 15 січня 2018 року виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани в лобній ділянці голови посередині, синців: на лівій половині грудної клітки в проекції 2-4 ребер по передньо-аксілярній лінії, на лівому плечі по зовнішній поверхні в середній третині, на правому плечі по задній поверхні у верхній третині, на спині зліва на відстані 3,5см медіальніше лівої лопатки, які виникли не менш як від п`яти травматичних дій (ударів) тупими предметами без відображення індивідуальних особливостей травмуючої поверхні з достатньою силою нанесення.

Указані тілесні ушкодження згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як кожне окремо, так і в своїй сукупності та могли утворитися незадовго до поступлення в лікарню, а саме 13 січня 2018 року.

Механізм виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 , який вона та свідок ОСОБА_7 показали під час проведення з ним слідчого експерименту, відповідно до висновків експерта №19 та №35 не суперечить судово-медичним даним їх виникнення.

Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_13 свої висновки підтвердив повністю, вказавши, що зазначений у висновках час виникнення у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень не є категоричним, проте відомостей про отримання потерпілою тілесних ушкоджень за інших обставин судом не встановлено.

З огляду на досліджені судом докази показання допитаного у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 (чоловіка обвинуваченої), який стверджував, що його дружина ОСОБА_5 не наносила потерпілій тілесних ушкоджень, суд оцінює критично, а доводи захисту щодо розбіжностей у показаннях та відсутності знаряддя злочину відхиляє, оскільки перебіг обставин події учасниками сприймалися суб`єктивно та не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченої.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 умисно нанесла потерпілій ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, а тому її дії стороною обвинувачення правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.

При обранні міри покарання обвинуваченій суд враховує, що злочин, в якому вона обвинувачується, згідно ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, за місцем проживання характеризується посередньо та за місце роботи позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судима.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої. судом не встановлено.

За таких умов суд рахує, що виправлення обвинуваченої та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування, не застосовувалися.

Судових витрат по справі немає.

Речові докази по справі відсутні.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.ст.12, 81 ЦПК України).
Відповідно до епікризу №345 ОСОБА_4 знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Здолбунівської ЦРЛ з 13 січня 2018 року по 17 січня 2018 року з діагнозом «забій м`яких тканин голови. Забій лівої половини грудної клітки, лівого плеча».

Належних та допустимих у розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України доказів понесення витрат на придбання медичних препаратів відповідно до призначеного лікування (бісопорол, анантиваті, тридуктан тощо) в сумі 314,67 грн., оплати проведеного обстеження молочних залоз позивач не представила та причинного зв`язку понесення витрат на придбання томографа в сумі 686,95 грн. із винними діями відповідача не довела, а тому в цій частині позовні вимоги є недоведеними.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно ст.23 ЦК України, роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення на її користь із ОСОБА_5 моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, які вона зазнала внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, що призвело до вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках у зв`язку з протиправною поведінкою останньої, глибину цих фізичних та душевних стражданьсуд, з урахуванням обставин справи приходить до висновку про те, що позов у цій частині підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.129, 368-371, 374, 395 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Запобіжний захід по справі відносно ОСОБА_5 не обирати.

Документи кримінального провадження №0000030 залишити у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 5000 (п`ять) грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У решті вимог позивачу відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя: