Справа № 169/590/16-к Провадження №11-кп/802/81/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неодружену, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, не працює, раніше не судиму,
засуджено:

- за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання визначено обчислювати з часу приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній домашній арешт із покладенням на ОСОБА_7 обов`язків: не відлучатися з постійного місця проживання та реєстрації в період з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. з`являтися на виклик до суду та іншого державного органу, що відає виконанням вироку.
Цивільні позови ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування немайнової (моральної) шкоди, заподіяної злочином, задоволено повністю.
Стягнуто з обвинуваченої на користь ОСОБА_10 100000 (сто тисяч) гривень немайнової (моральної) шкоди, на користь ОСОБА_11 100000 (сто тисяч) гривень немайнової (моральної) шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати в сумі 2272 (дві тисячі двісті сімдесят дві) гривні 39 коп. за проведення експертизи холодної зброї та імунологічних експертиз.
Арешт, накладений на майно ОСОБА_7 , відповідно до ухвали слідчого судді Турійського районного суду Волинської області від 27.10.2016 року з метою забезпечення цивільних позовів, а саме житловий будинок, загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 31,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,25 га, в с. Туровичі Турійського району Волинської області, кадастровий номер :08:001:0003 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 325994 від 12 грудня 2008 року); земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,45 га, в с. Туровичі Турійського району Волинської області, кадастровий номер :08:001:0004 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 325995 від 12 грудня 2008 року), залишено чинним до вирішення питання про звернення стягнення на це майно за цивільними позовами потерпілих.
В порядку ст.100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що 24 липня 2016 року близько 22 год. 30 хв. вона, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання, у приміщенні літньої кухні, що на АДРЕСА_1 , під час сварки з чоловіком ОСОБА_12 , яка раптово виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, схопивши правою рукою кухонний ніж, який знаходився на столі, умисно протиправно заподіяла смерть ОСОБА_12 , нанісши ножем в область грудної клітки зліва один удар, заподіявши тим самим смерть потерпілому.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченої, прокурор оскаржує вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Не погоджується із покаранням, призначеним ОСОБА_7 , внаслідок його м`якості. Посилається на те, що обвинувачена вчинила особливий тяжкий злочин, що призвело до смерті людини, у стані алкогольного сп`яніння, у вчиненому не розкаялася. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, призначивши покарання у виді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
У поданій апеляції захисники обвинуваченої оскаржують вирок суду у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказують на те, що судом першої інстанції належним чином не досліджено та не надано оцінки доказам, які покладено в основу обвинувального вироку. Стверджують, що судом допущено неповноту судового розгляду, що тягне за собою скасування рішення та направлення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції для нового розгляду.

Обвинувачена у апеляційних доводах стверджує про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зауважує, що не мала умислу на вчинення вбивства свого чоловіка. Зазначає, що щиро розкаюється у скоєному. Посилається на наявність на її утриманні трьох дітей, матері-пенсіонера та діда. З огляду на наведене просить пом`якшити призначену їй міру покарання.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, обвинувачену та її захисників, які подані ними апеляції підтримали у повному обсязі та заперечили апеляцію прокурора і просили скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, міркування прокурора та потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечили доводи апеляцій сторони захисту, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги обвинуваченої та її захисників частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави ухвалення.
Згідно зі ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку апеляційного суду, при ухваленні рішення судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було.
Посилання сторони захисту на те, що суд при формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України неправильно визнав доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає обґрунтованими.
Обвинувачена у суді першої та апеляційної інстанцій ствердила, що її чоловік своєю рукою змахнув зі столу весь посуд, який впав на землю та розбився. Після цього ОСОБА_12 встав та наніс їй два удари кулаком в голову та відійшов від столу. Коли повернувся до неї обличчям, вона побачила його розлючені очі, злякалась, що він знову почне її бити, а вона з дитиною на руках може впасти на розбите скло, тому дотягнувшись до ножа, який лежав на столі, схопила його правою рукою, встала і хотіла таким чином налякати чоловіка, щоб встигнути вибігти з дитиною з кухні. Як саме нанесла удар, вона не пам`ятає, пам`ятає лише звук ножа при падінні на цементовану підлогу. Після цього звуку вона думала, що чоловік її наздоганяє, почала втікати з кухні, вибігла з дитиною на вулицю та зайшла за хлів. В подальшому дізналася, що її чоловік помер.

Частиною 2 статті 27 Конституції України гарантовано кожному право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Дана норма знайшла своє відображення й у приписах ч.2 ст.36 КК України, відповідно до яких кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Однак, місцевий суд при поставленні вироку залишив поза увагою вказані вимоги закону, та зазначив у своєму вироку, спростовуючи доводи обвинуваченої про те, що ОСОБА_12 наніс їй два удари кулаком в голову, і що вона тримаючи дитину на руках, захищаючись, схопила зі столу ніж, вказав що, обвинувачена мала можливість вільно втекти від потерпілого (а.в.5), і що саме така поведінка свідчить про спрямованість її умислу на заподіяння смерті потерпілому.

При цьому, місцевий суд у вироку вказав, що між обвинуваченою та її чоловіком були напружені стосунки, потерпілий перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, міг безпричинно наносити їй тілесні ушкодження в присутності дітей.

Крім того, спростовуючи доводи сторони захисту, щодо кваліфікації дій обвинуваченої за ст.118 КК України, суд першої інстанції вказав, що віктимна поведінка потерпілого в даному випадку могла відіграти певну роль в діях обвинуваченої.

Проте, викладаючи такі висновки, місцевий суд знову не врахував положень ч.2 ст.27 Конституції України та ч.2 ст.36 КК України.

Більше того, дослідивши в судовому засіданні висновок судово-психіатричного експерта №226 від 03.10.2016, суд залишив поза увагою приписи п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», згідно яких суспільно небезпечне посягання на законні права, інтереси, життя і здоров`я людини, суспільні інтереси чи інтереси держави може викликати в особи. яка захищається, сильне душевне хвилювання.

А у п.2 вказаної Постанови зазначено, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди.

Місцевий суд в ході судового розгляду не з`ясував вказаних обставини, не повно перевірив доводи сторони захисту та допусти невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року № 2 регламентовано, що відповідно до ст. 76 КПК України для встановлення причин смерті, тяжкості й характеру тілесних ушкоджень призначення експертизи є обов`язковим. При цьому слід враховувати, що визначення наявності ознак особливої жорстокості, мучення, мордування, катувания, знівечення обличчя є компетенцією суду. Встановлювати ж, чи є знівечення обличчя непоправним, необхідно за допомогою судово-медичної експертизи . Водночас треба мати на увазі, що висновки судово-медичних експертиз містять лише медичну оцінку наслідків злочинного діяння і саме в такому розумінні вони повинні оцінюватися судами при вирішенні питання про доведеність винуватості особи у злочині, обставин його вчинення та про його кримінально-правову кваліфікацію.

Згідно з висновком експерта № 160 від 25 липня 2016 року на тілі трупа ОСОБА_12 при судово-медичній експертизі виявлені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани (2) грудної клітки зліва… По тілу ОСОБА_12 було нанесено не менше двох ударів предметом, що має колото-ріжучі властивості. В момент нанесення йому тілесних ушкоджень, ОСОБА_12 знаходився передньою поверхнею тіла до травмуючого предмета (а.к.п. 80).
Однак, апеляційний суд вважає, місцевим судом належним чином не досліджено та не дано правової оцінки поясненням експерта ОСОБА_13 , даних ним у суді першої інстанції.

Як вбачається з пояснень останнього, не виключається падіння потерпілого на ножа, який тримала в руках обвинувачена, зважаючи на ступінь алкогольного сп`яніння потерпілого. Проте, в такому випадку рука обвинуваченої, в якій вона тримала ніж, мала би бути твердо зафіксованою, зокрема, ліктем в свій тулуб (а.к.п.107).
Місцевим судом перевірялося твердження сторони захисту щодо вчинення обвинуваченою вбивства у стані сильного душевного хвилювання, однак не в повній мірі звернуто увагу та не дано оцінку висновку судово-психіатричного експерта № 226 від 03.10.2016, згідно з яким ОСОБА_7 перебувала в стані вираженого емоційного напруження (фрустрації), що сприяв частковій дезорганізації її поведінки в досліджуваній ситуації, та в деякій мірі обмежував її свободу дій (а.к.п.107).
Положення п. 30 Постанови «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року № 2 передбачають, що відповідно до вимог статей 23 і 23-2 КПК судам необхідно з`ясовувати причини й умови, що сприяли вчиненню вбивств чи заподіянню тілесних ушкоджень, реагувати окремими ухвалами (постановами) на недоліки в запобіганні протиправній поведінці осіб та невжиття передбачених законом заходів за заявами громадян про факти посягання на їх життя та здоров`я.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26 квітня 2002 року № 1 стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Для дій, вчинених у стані сильного душевного хвилювання, характерним є умисел, який виник раптово, оскільки заподіюється шкода потерпілому не в обстановці захисту і відповідно не у стані необхідної оборони. При цьому обов`язковою ознакою злочину є заподіяння шкоди саме під впливом такого хвилювання.

Таким чином, аналізуючи докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що місцевий суд у рішенні допустив істотні суперечності, описавши стан сильного душевного хвилювання та необхідної оборони обвинуваченої, при цьому кваліфікувавши її дії за ч.1 ст.115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).
З огляду на наведені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції допущено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, які є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, і які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Тому вирок місцевого суду на підставі ч.1 ст.412 КПК України підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України апеляційний суд не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність винуватості обвинуваченої, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
При новому судовому розгляді слід усунути виявленні порушення кримінального процесуального закону, перевірити доводи апеляційних скарг, розгляд провадження провести у відповідності до вимог КПК України, перевірити доводи та за його наслідками прийняти законне і обґрунтоване рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 412, 415 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Головуючий

Судді