Справа №635/7959/18
Провадження №1-кс/635/46/2019

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.Покотилівка клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування ЗУ "Про внесення змін до Кримінального кодексу України (щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання)", -
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2018 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 , в якому він зазначає, що вироком Жовтневого районного суду міста Полтави від 23.12.2015 року був засуджений за ст.ст.263 ч.1, 358 ч.1, 358 ч.4, 70, 75 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі з іспитовим строком на два роки. Ухвалою Київського районного суду міста Полтави від 05 листопада 2017 року, яка була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2018 року, іспитовий строк відносно нього було скасовано і його було направлено в місця позбавлення волі для відбуття призначеного вироком суду покарання. Зазначеною ухвалою йому був змінений запобіжний захід на тримання під вартою і його було взято під варту в залі суду. З урахуванням вимог діючого законодавства просив зарахувати йому строк попереднього ув`язнення з 05 листопада 2017 року по 22 березня 2018 року до строку призначеного йому покарання з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Засуджений та представник ДУ "Темнівська виправна колонія (№100)" в судове засідання не з`явились, надали суду письмові заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Засуджений в своїй заяві також просив задовольнити заявлене клопотання, а представник виправної колонії залишив вирішення цього питання на розсуд суду.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти заявленого клопотання, посилаючись на те, що у засудженого ОСОБА_5 відсутній строк попереднього ув`язнення, який йому потрібно зараховувати до строку призначеного йому покарання.
Заслухавши прокурора, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Вироком Жовтневого районного суду міста Полтави від 23 грудня 2015 року ОСОБА_5 був засуджений за ст.ст.263 ч.1, 358 ч.1, 358 ч.4, 70 КК України до трьох років шести місців позбавлення волі. У відповідності з вимогами ст.75 КК України ОСОБА_5 від призначеного покарання було звільнено з іспитовим строком на два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили було залишено без змін - особисте зобов`язання.
Ухвалою Київського районного суду міста Полтави від 05.11.2017 року ОСОБА_5 був направлений для відбування покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, призначеного вироком Жовтневого районного суду міста Полтави від 23.12.2015 року. Зазначеною ухвалою ОСОБА_5 був взятий під варту в залі суду.
Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2018 року ухвала Київського районного суду міста Полтави від 05.11.2017 року була залишена без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_5 - без задоволення.
Початок строку відбування покарання - 05.11.2017 року.
Кінець строку - 05.05.2021 року.
Існують три види дії законів та інших нормативно-правових актів у часі:
- пряма дія (коли новий нормативно-правовий акт або нова правова норма поширюється на факти й правовідносини, що виникли та/або існують після набрання ним чинності, тобто такий акт діє лише «вперед» із моменту набрання ним чинності та до моменту його скасування чи зміни);
- зворотна (ретроактивна) дія (коли новий нормативно-правовий акт або нова правова норма застосовується до фактів та правовідносин, які існували до набрання цим актом (нормою) чинності, - іншими словами, дія нормативно-правового акта поширюється на всі факти й правовідносини не лише «вперед» (пряма дія), але й «назад» у часі (зворотна дія);
- переживаюча (ультраактивна) дія (коли правова норма продовжує свою дію навіть після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акта чи зміни відповідної його частини).
Нормативно-правові акти за загальним правилом мають пряму дію і лише в окремих випадках - зворотну чи переживаючу дію. Це повною мірою стосується положень законодавства про кримінальну відповідальність, зокрема чинного Кримінального кодексу України.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи; ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Таким чином, ця норма визначає загальне правило прямої дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, а також заборону їх зворотної дії, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують саме відповідальність особи (тобто йдеться про злочинність та караність діяння).
Питання дії закону про кримінальну відповідальність у часі врегульовано також статтями 4 та 5 КК України, положення яких доповнюють одне одного і мають тлумачитися та застосовуватися в їх взаємозв`язку.
Зокрема, якщо новим законом передбачено суворіше покарання за певний злочин, ніж це було визначено раніше, то до злочинів, вчинених (і закінчених) до набрання новим законом чинності, в силу положень ч.2 ст.4 КК України повинен застосовуватися закон про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, тоді як новий закон, з огляду на положення ч.2 ст.5 КК України, не має зворотної дії. Іншими словами, для того, щоб із посиланням на принцип заборони зворотної дії нормативно-правових актів зробити висновок про неможливість застосування до певних фактів чи правовідносин нового закону після того, як він набрав чинності, необхідно, щоб згідно з положеннями ч.2 ст.4 КК України до вказаних фактів та правовідносин застосовувалися норми попереднього закону.
Отже, при визначенні редакції ч.5 ст.72 КК України, яка підлягає застосуванню в конкретному випадку, з огляду на положення ч.2 ст.5 КК України необхідно з`ясувати, чи забезпечується в цьому випадку дія після 21 червня 2017 року попередньої редакції згаданої норми з урахуванням положень ч.2 ст.4 КК України. При вирішенні зазначеного питання необхідно звернути увагу на відмінність формулювань указаних норм, оскільки в цьому випадку вони мають принципово важливе значення.
Так, ч.1 ст.5 КК України передбачає, що закон про кримінальну відповідальність, який скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі. Відповідно до частини 2 цієї статті - закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
У той же час за приписами ч.2 ст.4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Аналіз змісту зазначених норм дозволяє зробити висновок, що ст.5 КК України регулює виключно питання зворотної дії закону (тобто встановлює правила застосування закону до діянь і правовідносин, які були вчинені до набрання новим законом чинності й не тривають (не продовжуються) після цього), але не забороняє його пряму дію (тобто не виключає можливість застосування «нового» закону до діянь або правовідносин, які виникли та/або тривають після набрання ним чинності).
Водночас ч.2 ст.4 КК України установлює, що застосуванню підлягає не будь-який закон про кримінальну відповідальність, який діяв на момент вчинення діяння, а лише той, що визначає «злочинність», «караність» та «інші кримінально-правові наслідки діяння».
Очевидним є те, що досліджувані правила ч.5 ст.72 КК України не визначають злочинності та караності діяння.
Разом із тим, використання різних лексичних конструкцій - «іншим чином погіршує становище особи» у ч.2 ст.5 КК України та «інші кримінально-правові наслідки діяння» у ч.2 ст.4 КК України обумовлює необхідність точного юридичного розуміння їх змісту в аспекті питання попереднього ув`язнення, оскільки це впливає на визначення закону, який підлягає застосуванню і регламентує правила зарахування строку такого ув`язнення в період після 21 червня 2017 року. Для цього насамперед слід з`ясувати правову природу самого попереднього ув`язнення.
Відповідно до Закону України від 30 червня 1993 року №3352-XII «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Метою попереднього ув`язнення, згідно з цим законом, є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю, а також забезпечення виконання вироку та видачі (екстрадиції) або транзитного перевезення особи.
Отже, незалежно від процесуального порядку, попереднє ув`язнення, в розумінні ст.1 ЗУ "Про попереднє ув`язнення", закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою засудженому вироком Жовтневого районного суду міста Полтави від 23 грудня 2015 року не обирався, а був застосований вже після набрання зазначеним вироком законної сили, в порядку вирішення питання в порядку виконання вироку суду і перебування засудженого в слідчому ізоляторі після набрання вироком законної сили, як і термін слідування особи під вартою зі слідчого ізолятора до установи відбування покарання не підлягає зарахуванню до строку попереднього ув`язнення, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання, заявленого засудженим.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.537-539 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування ЗУ "Про внесення змін до Кримінального кодексу України (щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання)" відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області протягом семи днів зі дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.
Повний текст ухвали виготовлено 09 січня 2019 року.
Суддя ОСОБА_1