Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

31 жовтня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
підсудних ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляції засудженого ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_10 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Луцького міськрайонного суду Волинськолї області від 21 липня 2016 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колона Іваничівського району Волинської області, проживаючого по АДРЕСА_1 ,
про обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.149 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Линів Локачинського району Волинської області, проживаючої по АДРЕСА_2 ,
про обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.149 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 липня 2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.149 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років, з конфіскацією усього натежного йому на праві приватної власності майна.
Запобіжний захід ОСОБА_5 залишено попередній - підписку про невиїзд, до вступу вироку в законну силу.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбуття основного покарання ОСОБА_5 , термін перебування під вартою, в період з 17 лютого 2011 року по 07 березня 2012 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати, з моменту приведення даного вироку до виконання.
Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.149 КК України та призначено покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років, без конфіскації всього належного їй на праві приватної власності майна.
На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Запобіжний захід ОСОБА_6 залишено попередній підписка про невиїзд, до вступу вироку в законну силу.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Вирішено питання стосовно речових доказів по справі.
Вироком стягнуто в дохід держави судові витрати по справі з засудженої ОСОБА_6 за проведення амбулаторних судово-психіатричних експертиз в сумі 950 грн. 04 коп.
Вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

Згідно вироку суду ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що діючи з корисливих мотивів і керуючись метою збагачення, на початку 2009 року вступив в злочинну змову з громадянином Республіки Польща ОСОБА_13 та невстановленою особою на ім`я ОСОБА_14 , з якими домовився про створення стійкої злочинної групи, яка б на постійній основі займалася вербуванням, переміщенням через державний кордон України на територію Республіки Польща, передачею та отриманням молодих жінок привабливої зовнішності з метою їх сексуальної експлуатації. Для досягнення єдиного злочинного умислу, підсудний ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , невстановлена особа на ім`я ОСОБА_14 розробили загальний план вчинення злочину, згідно якого вказані особи повинні були підшуковувати на території Волинської області молодих жінок віком від 18 до 30 років привабливої зовнішності, які були матеріально незабезпеченими. В подальшому, як самостійно, так і за сприянням своїх знайомих, у тому числі осіб, котрі раніше ними ж були вивезені і передані в Республіці Польща для зайняття проституцією та повернулися до України, обманним шляхом, повідомляючи неправдиві відомості про вид діяльності і оплату, що виразилося в замовчуванні дійсних умов праці, характеру діяльності який полягав у наданні жінками оплатних сексуальних послуг, а навпаки, пропонуючи нібито легальну роботу прибиральниці в готелі, стриптизера в нічному клубі чи роботу на будівництві та повідомляючи вигідні умови праці і високі заробітки, а також використовуючи уразливий стан потерпілих, який був викликаний скрутним матеріальним становищем, схиляти їх до поїздки в Республіку Польща. Отримавши згоду жінок на поїздку, з метою отримання контролю над завербованими жінками та змусити працювати їх на вигідних їм умовах, під приводом повного матеріального забезпечення проїзду до місця роботи, працевлаштування та безкоштовного проживання, схиляли жінок не брати в поїздку власних грошових коштів, чим вводили останніх в повну матеріальну залежність. Після цього, легально переправляли їх через державний кордон України на територію Республіки Польща, де в борделі, який був завуальований під нічний клуб «Міленіум» та знаходився по АДРЕСА_3 , залучали до зайняття проституцією, що приносило значні кримінальні прибутки, які розподілялися між членами злочинного угрупування, а також створювало можливість тривалий час безкарно займатися протиправною діяльністю.
Для полегшення вчинення злочинів ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , та невстановлена особа на ім`я ОСОБА_14 розподілили між собою ролі, відповідно до яких керівництво новоствореною групою та вчиненням злочинів було покладено на підсудного ОСОБА_5 , а ОСОБА_13 та невстановлена особа на ім`я ОСОБА_14 свідомо взяли на себе роль активних ії членів.
В грудні 2009 року, підсудний ОСОБА_15 , отримавши від ОСОБА_6 , котру в серпні 2009 року обманним шляхом вивіз в Республіку Польща та передав ОСОБА_13 для зайняття проституцією, інформацію про те, що громадянин Республіки Польща ОСОБА_16 , котрий є власником нічного клубу «Сімона», що розташований в с.Ошінов Дольний, підшуковує молодих жінок для зайняття проституцією в його клубі, залучив останнього та ОСОБА_6 до складу керованої ним групи, яка тривалий час займалася торгівлею людьми.
Роль підсудного ОСОБА_5 , як організатора та керівника злочинного угрупування, полягала у вчиненні дій по підбору та залученню нових членів злочинної групи, керуванні їх діями, в координації їх дій під час вчинення злочинів, шляхом обману та обіцянок великих заробітків і вигідних умов праці вербуванні майбутніх проституток, перевезенні цих жінок на місце зустрічі та передачі власникам нічних клубів, укладанні з покупцями незаконних угод купівлі-продажу людей, розподілі отриманих доходів між учасниками вчинення злочинів, а також скоєння інших дій, спрямованих на досягнення бажаного спільного злочинного результату.
Роль ОСОБА_6 , як активного члена злочинної групи, полягала у вербуванні жінок для зайняття проституцією до поїздки в Республіку Польща в нічні клуби «Сімона» та «Міленіум», у тому числі повідомляючи неправдиві відомості про вид діяльності і оплату, що виразилося в замовчуванні дійсних умов праці, характеру діяльності який полягав у наданні жінками оплатних сексуальних послуг, а навпаки, пропонуючи нібито легальну роботу не пов`язану із сексуальною експлуатацією, наданні керівнику групи ОСОБА_5 інформації про завербованих осіб, яких останній мав вивезти до вищевказаних нічних клубів для зайняття проституцією, отриманні доходів від цієї діяльності та вчиненні інших дій, спрямованих на досягнення бажаного спільного злочинного результату.
Крім того, підсудний ОСОБА_5 , будучи керівником вказаного злочинного угрупування, у лютому 2010 року намагався залучити до складу очолюваної ним організованої групи ОСОБА_17 , схиливши його на початку лютого 2010 року перевезти за обумовлену грошову винагороду до Республіки Польща підшуканих ним жінок для їх послідуючої передачі ОСОБА_13 та ОСОБА_16 для сексуальної експлуатації, однак після учинення цього злочину останній не погодився здійснювати спільну злочинну діяльність із підсудним ОСОБА_5 та іншими, відмовившись увійти до складу зазначеної злочинної групи.
Провівши всі дії організаційного характеру, реалізовуючи єдиний злочинний умисел, організована група в складі підсудного ОСОБА_5 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , невстановлених осіб на ім`я ОСОБА_14 , ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , в період з лютого 2009 року по лютий 2011 року систематично займалася торгівлею людьми, отримуючи від цієї діяльності значні кримінальні прибутки.
В лютому 2009 року, підсудний ОСОБА_5 , діючи в складі організованої групи, підшукав громадянку України ОСОБА_21 та ОСОБА_11 , котрі перебували в скрутному матеріальному становищі та з метою його покращення виїжджали на тимчасові заробітки в Республіку Польща, обманним шляхом, повідомивши неправдиві відомості про характер майбутньої діяльності, схилив зазначених громадян до поїздки в Республіку Польща на роботу не пов`язану з сексуальною експлуатацією. Отримавши згоду жінок на поїздку в Республіку Польща, підсудний ОСОБА_5 , створюючи сприятливі умови залучення ОСОБА_21 та ОСОБА_11 до діяльності, що полягала в наданні сексуальних послуг на вигідних йому умовах, мотивуючи, що проїзд до місця роботи, проживання та харчування буде здійснюватися за рахунок роботодавця, умовив останніх не брати із собою в поїздку будь-яких грошових коштів, чим поставив їх в повну матеріальну залежність від себе.
Реалізовуючи єдиний злочинний умисел, підсудний ОСОБА_5 , 04 лютого 2009 року належним йому автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», 1997 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перемістив ОСОБА_21 та ОСОБА_11 через пропускний пункт «Устилуг» державного кордону України на територію Республіки Польща, де в м.Костшин над Одра передав членам очолюваної ним організованої групи ОСОБА_13 та невстановленій особі на ім`я ОСОБА_14 для сексуальної експлуатації. Однак, ОСОБА_13 та особа на ім`я ОСОБА_14 не змогли залучити останніх до зайняття проституцією, оскільки дізнавшись про дійсний характер праці, ОСОБА_21 та ОСОБА_11 відмовилися надавати сексуальні послуги та під погрозами звернутися в поліцію і повідомити про дійсну діяльність підсудного ОСОБА_5 , ОСОБА_13 та інших, змусили останніх повернути їх на Україну.
В серпні 2009 року підсудний ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів і керуючись метою збагачення, в складі організованої групи, підшукав громадянку України ОСОБА_6 для працевлаштування на території Республіки Польща в якості проститутки і обманним шляхом, повідомивши неправдиві відомості про характер майбутньої діяльності, схилив її до поїздки в Республіку Польща на роботу не пов`язану з наданням сексуальних послуг. Отримавши згоду жінки на поїздку в Республіку Польща, підсудний ОСОБА_5 , створюючи сприятливі умови залучення ОСОБА_6 до діяльності, що полягала в наданні сексуальних послуг на вигідних їм умовах, мотивуючи, що проїзд до місця роботи, проживання та харчування буде здійснюватися за рахунок роботодавця, умовив останню не брати із собою в поїздку будь-яких грошових коштів, чим поставив її у повну матеріальну залежність від себе.
26 серпня 2009 року, підсудний ОСОБА_5 , реалізовуючи єдиний злочинний умисел, особисто, власним автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter» 1997 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перемістив ОСОБА_6 через пропускний пункт «Устилуг» державного кордону України на територію Республіки Польща, де в м.Костшин над Одра за винагороду передав членам очолюваної ним організованої групи ОСОБА_13 та невстановленій особі на ім`я ОСОБА_14 для сексуальної експлуатації. В свою чергу ОСОБА_13 , отримавши для сексуальної експлуатації ОСОБА_6 , використав відсутність у неї грошових коштів, змусив її займатися проституцією і забезпечив надання нею сексуальних послуг в нічному клубі «Міленіум», що розміщений по вул.Гожовська, 102, у м. Костшин над Одра Республіки Польща, а значну частину грошей, отриманих від її діяльності, привласнював та розподіляв між учасниками злочинного угрупування, отримуючи значні прибутки від діяльності іншої особи.
Окрім того, в січні 2010 року підсудний ОСОБА_5 , діючи в складі організованої групи, підшукав та обманним шляхом, повідомивши неправдиву інформацію про характер та умови праці, схилив громадянку України ОСОБА_22 до поїздки в Республіку Польща на роботу не пов`язану з наданням сексуальних послуг. Одночасно підсудний ОСОБА_5 , залучивши до складу організованої ним групи ОСОБА_6 , яка ним же була в серпні 2009 року обманним шляхом вивезена на територію Республіки Польща і передана для сексуальної експлуатації ОСОБА_13 і яка повернулась на Україну, дав їй вказівку схилити до поїздки в Республіку Польща займатися проституцією громадянку України ОСОБА_23 , котра, як йому було відомо, з метою покращення матеріального становища виїжджала на заробітки в Республіку Польща на роботу не пов`язану з наданням сексуальних послуг. Виконуючи відведену їй роль, ОСОБА_6 , будучи обізнаною про скрутне матеріальне становище ОСОБА_23 , використовуючи її уразливий стан, схилила зазначену громадянку до поїздки в Республіку Польща для зайняття проституцією, повідомляючи при цьому завідомо неправдиву інформацію про умови праці та її високу оплату. Отримавши згоду жінок на поїздку в Республіку Польща на вищевказану роботу, підсудний ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_6 , діючи узгоджено між собою, замовчуючи перед ОСОБА_22 дійсні умови праці та її оплати, автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter» », 1997 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_17 , який був обізнаний про злочинні дії підсудного ОСОБА_5 , однак до складу очолюваної останнім організованої групи не входив, 03 лютого 2010 року перемістили через пропускний пункт «Устилуг» державного кордону України на територію Республіки Польща, громадян України ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , де на виїзді з м. Костшин над Одра передали ОСОБА_16 , для сексуальної експлуатації. В свою чергу ОСОБА_25 , отримавши для сексуальної експлуатації зазначених жінок, спільно з невстановленими особами на ім`я ОСОБА_19 і ОСОБА_20 забезпечив надання ними сексуальних послуг в нічному клубі «Сімона», що розміщений в с.Ошінов Дольний Республіки Польща, а значну частину грошей отриманих від їх діяльності привласнював та розподіляв між учасниками злочинного угрупування, отримуючи значні прибутки від діяльності іншої особи.
Також в березні 2010 року підсудний ОСОБА_5 , діючи в складі організованої групи, підшукав громадян України ОСОБА_12 та ОСОБА_26 , котрі були матеріально незабезпеченими і неодноразово виїжджали на тимчасові заробітки в Республіку Польща, для працевлаштування на території Республіки Польща в якості проститутки. Продовжуючи свої злочинні дії, підсудний ОСОБА_5 , узгодивши час і місце передачі вказаних осіб з ОСОБА_16 , доручив іншому члену керованої ним групи ОСОБА_6 бути присутньою під час передачі жінок ОСОБА_16 і схилити їх до зайняття проституцією на вигідних їм умовах. Реалізовуючи єдиний злочинний умисел, підсудний ОСОБА_5 , обманним шляхом, скриваючи дійсні свої наміри та умовчуючи дійсний характер майбутньої праці, схилив ОСОБА_12 та ОСОБА_26 до поїздки в Республіку Польща на роботу не пов`язану з наданням сексуальних послуг. Отримавши згоду жінок на поїздку в Республіку Польща на вищевказану роботу, підсудний ОСОБА_5 , діючи узгоджено з підсудною ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , власним автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», 1997 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 19 березня 2010 року перемістив через пропускний пункт «Устилуг» державного кордону України на територію Республіки Польща, громадян ОСОБА_12 та ОСОБА_26 , де на виїзді з м.Костшин над Одра передав ОСОБА_16 та ОСОБА_6 , для сексуальної експлуатації. В свою чергу, підсудна ОСОБА_6 , виконуючи відведену їй роль, скриваючи дійсний характер праці, намагалась схилити ОСОБА_27 та ОСОБА_26 до зайняття проституцією, однак не змогла цього здійснити, оскільки жінки зрозумівши дійсних характер праці в категоричній формі відмовилися займатися цією діяльністю і повернулися на Україну.
Підсудний ОСОБА_5 в липні 2010 року, повторно, діючи в складі організованої групи, підшукав громадянку України ОСОБА_28 , котра перебувала в скрутному матеріальному становищі та з метою його покращення виїжджала на заробітки в Республіку Польща, що на його думку повинно було сприяти у її вербуванні та послідуючому продажі для сексуальної експлуатації на території вищезазначеної держави. Використовуючи уразливий стан ОСОБА_28 , обманним шляхом, повідомивши неправдиві відомості про характер майбутньої діяльності, підсудний ОСОБА_5 запропонував їй поїхати прибиральницею в готель його знайомого ОСОБА_13 , маючи намір передати її останньому, з метою сексуальної експлуатації. Побачивши вагання прийняти його пропозицію, підсудний ОСОБА_5 , реалізовуючи єдиний злочинний умисел, щоб створити у ОСОБА_28 уявлення добропорядності своїх намірів щодо сприяння в працевлаштуванні на роботу не пов`язану з наданням сексуальних послуг, зв`язався по телефону з ОСОБА_13 і надав можливість спілкуватися ОСОБА_28 з останнім. В свою чергу, ОСОБА_13 , виконуючи відведену йому роль, по телефону шляхом переконань та пропозицій схиляв ОСОБА_28 прийняти їх пропозицію, маючи намір залучити її до зайняття проституцією на вигідних їм умовах, чим вчинили вербування громадянки ОСОБА_28 , з метою сексуальної експлуатації з використанням обману та уразливого стану особи. В подальшому ОСОБА_28 , обміркувавши вищевказану пропозицію, відмовилась від поїздки до Республіки Польща.
Також в жовтні 2010 року підсудний ОСОБА_5 повторно, діючи в складі організованої групи, будучи її організатором і керівником, підшукав громадянку України ОСОБА_29 , котра знаходилась в скрутному матеріальному становищі і з метою його покращення виїжджала на заробітки в Республіку Польща, що на його думку повинно було сприяти у її вербуванні та послідуючому продажі для сексуальної експлуатації на території вищезазначеної держави. Продовжуючи свої злочинні наміри, підсудний ОСОБА_5 , використовуючи уразливий стан ОСОБА_29 , а також шляхом обману, повідомляючи неправдиву інформацію про характер і умови праці, в жовтні 2010 року схилив останню до поїздки в Республіку Польща на роботу не пов`язану з наданням сексуальних послуг. Отримавши згоду ОСОБА_29 до поїздки в Республіку Польща, підсудний ОСОБА_5 власним автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 16 жовтня 2010 року перемістив її через пропускний пункт «Устилуг» державного кордону України на територію Республіки Польща, де в м.Костшин над Одра передав членам очолюваної ним злочинної групи ОСОБА_13 та невстановленій особі на ім`я ОСОБА_14 для сексуальної експлуатації. Останні в свою чергу, виконуючи відведену їм роль, залучили ОСОБА_29 до зайняття проституцією, а частину прибутків, одержаних від її діяльності, спільно з підсудним ОСОБА_5 привласнювали і розподіляли між учасниками злочину.
Повторно, підсудний ОСОБА_5 , в жовтні 2010 року, діючи в складі організованої групи, будучи її організатором і керівником, підшукав громадянку України ОСОБА_30 , котра знаходилась в скрутному матеріальному становищі і періодично виїжджала на тимчасові роботи в Республіку Польща, що на його думку повинно було сприяти у її вербуванні та послідуючому продажі для сексуальної експлуатації на території вищезазначеної держави. Використовуючи уразливий стан ОСОБА_30 , підсудний ОСОБА_5 , з відому ОСОБА_13 , шляхом пропозиції та умовлянь, повідомляючи неправдиві відомості про вид діяльності і оплату, що виразилося в замовчуванні дійсних умов праці, характеру діяльності який полягав у наданні жінками оплатних сексуальних послуг, а навпаки, пропонуючи нібито легальну роботу не пов`язану із сексуальною експлуатацією, схиляв останню до поїздки в Республіку Польща, маючи намір передати її ОСОБА_13 , для сексуальної експлуатації в нічному клубі «Міленіум» у м.Костшин над Одра Республіки Польща. Однак, ОСОБА_30 запідозривши дійсні наміри останніх не погодилася на їх пропозицію та відмовилася виїхати до Республіки Польща.

Прокурор ОСОБА_10 в апеляції просив скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_5 за ч.3 ст.149 КК України дев`ять років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна, ОСОБА_6 за ч.3 ст.149 КК Ураїни - вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В даній апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, визнаних судом доведеними, даний вирок вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочинів та особам засуджених, внаслідок м`якості.
На обґрунтування заявлених вимог зазначив, що судом першої інстанції належним чином не враховано, що вчинений ОСОБА_5 та ОСОБА_6 злочин законодавцем віднесено до категорії особливо тяжких, оскільки за своїм характером він містить істотну суспільну небезпеку, так як поєднаний з посяганням на найбільшу соціальну цінність - особисту волю людини. Також, не надано належну оцінку тому, що від умисних, корисливих дій засудженого ОСОБА_5 потерпілими є дев`ять молодих жінок, а ОСОБА_6 - три, які вербувалися для роботи за кордоном і там використовувалися для сексуальної експлуатації. Поза увагою суду залишилась значна тривалість діяльності організованої ОСОБА_5 групи, а саме з початку 2009 року по лютий 2011 року, та значна кількість потерпілих від протиправних дій останнього, а також корисливий мотив учинених ним злочинів (т.7 а.с.206-211). Зазначена обставина свідчить про особливу суспільну небезпечність ОСОБА_5 .
Окрім того, звільняючи від відбування призначеного покарання ОСОБА_6 , Луцьким міськрайсудом не наведено підстав застосування ст.75 КК України.
Також, судом першої інстанції при застосуванні ст.69 КК України не дотримано вимог частини першої цієї статті, наведені у вироку обставини по своїй природі істотно не знизили ступінь тяжкості самого злочину, а тому ОСОБА_6 в даному випадку повинна нести покарання у виді реального позбавлення волі без застосування ст.ст.69,75 КК України, а ОСОБА_5 слід призначити цей вид покарання на більш тривалий строк, ніж визначено судом першої інстанції.

Підсудний ОСОБА_5 у апеляції, з урахуванням доповнень, просив скасувати вирок місцевого суду та повернути справу на розгляд в суд першої інстанції.

Обґрунтовуючи вказані вимоги апелянт зазначив, що суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку допустив однобічність та неповноту судовою слідства, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого.
Крім того, в даній кримінальній справі під час судового засідання не встановлено наявності розробленого і схваленого учасниками групи плану діяльності, чіткого розподілу ролей, тривалості існування, вербування, передачу та одержання людини.
Також зазначив, що суд першої інстанції виніс вирок копіюючи вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2013 року, та змінивши лише частину засудження в гіршу, для обвинуваченого, сторону.
Судом не було зібрано достатніх доказів щодо його участі у вчиненому злочині, оскільки не допитані: ОСОБА_13 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_16 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; потерпілі: ОСОБА_31 , ОСОБА_32 ; свідок ОСОБА_33 .
При цьому, підсудний ОСОБА_5 наголосив на тому, що під час судового розгляду йому та ОСОБА_6 не було роз`яснено право підсудного, передбачене ст.263 КПК України в редакції 1960 року (далі КПК), на колегіальний розгляд справи, оскільки згідно ст.17 КПК, кримінальні справи про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, розглядаються у суді першої інстанції колегіально судом у складі трьох осіб, якщо підсудний заявив клопотання про такий розгляд. Зважаючи на те, що санкція ч.3 ст.149 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, тому, на думку апелянта, не роз`яснення їм такого права є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляції прокурора та відмову в задоволенні апеляції підсудного ОСОБА_5 , думку підсудного ОСОБА_5 та доводи його захисника-адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляції підсудного і відмови в задоволенні апеляції прокурора, підсудну ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляцію обвинуваченого та просили відмовити в задоволенні прокурорської апеляції, дослідивши частково матеріали кримінальної справи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.294 КПК під час підготовчої частини судового засідання головуючий зобов`язаний роз`яснити підсудному його права, передбачені ст.263 цього Кодексу.

Пунктом 1-1 ст.263 КПК встановлено, що підсудний у судовому засіданні має право на колегіальний розгляд справи у випадках, передбачених законом, та, згідно п.3 цієї статті, - заявляти клопотання і висловлювати свою думку про клопотання інших учасників судового розгляду.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зазначена норма імплементована у національне законодавство і відображена, у тому числі у статті 17 КПК, якою встановлені критерії визначення складу суду, повноважного на розгляд кримінальної справи. Залежно від ступеня тяжкості злочину розгляд кримінальних справ у суді першої інстанції здійснюється: суддею одноособово, колегіально судом у складі трьох суддів, судом присяжних у складі двох суддів та трьох народних засідателів.

При цьому, згідно ч.2 ст.17 КПК кримінальні справи про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, розглядаються в суді першої інстанції колегіально судом у складі трьох осіб, якщо підсудний заявив клопотання про такий розгляд.

Так, санкція ч.3 ст.149 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Зважаючи на те, що диспозиція статті 263 КПК, є відсильною, тому, роз`яснюючи право підсудним на колегіальний розгляд справи, суд мав покликатись на статтю 17 цього Кодексу. Однак, як вбачається з протоколу судового засідання від 28 листопада 2014 року (т.11 а.с.7), роз`яснюючи процесуальні права підсудним ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , головуючим суддею не дотримано вказаних вимог закону, а це, на думку колегії суддів, є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, оскільки право на розгляд кримінальної справи колегіальним складом суду становить невід`ємну складову права обвинуваченого на захист.

Згідно ч.1 ст.370 КПК істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.

Відповідно до ч.2 ст.374 КПК апеляційний суд скасовує вирок (постанову) і повертає справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, якщо при розгляді справи в суді першої інстанції були допущені такі істотні порушення кримінально-процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку чи постанови, зокрема, порушення, зазначені в пунктах 2, 3, 4, 6-10, 13 частини другої статті 370 цього Кодексу.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги національного законодавства щодо дотримання розумних строків на судовий розгляд, однак враховуючи встановлене порушення права підсудних на захист (п.3 ч.2 ст.370 КПК) та можливі правові наслідки у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованого їм злочину, приходить висновку, що вказаний вирок підлягає скасуванню з направленням кримінальної справи на новий судовий розгляд у суд першої інстанції, оскільки вказане істотне порушення не може бути усунуте на стадії апеляційного перегляду.

Водночас, зважаючи на вимоги ч.3 ст.374 КПК, згідно якої скасовуючи вирок (постанову), апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого кримінального закону та покарання, колегія суддів позбавлена можливості перевірки інших доводів, викладених в апеляціях підсудного ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_10 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.365,366,367, 370, 374 КПК України 1960 р. та п.11 Перехідних положень КПК України 2012 р., колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляцію засудженого ОСОБА_5 задовольнити повністю, апеляцію прокурора - частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 липня 2017 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінальної справи в суді першої інстанції.

Ухвала остаточна, касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3