ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 648/2602/18 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/61/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія умовно-дострокове звільнення

У Х В А Л А
іменем України

22 січня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 21 вересня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суворова Іртиського району Павлоградської області, Казахстан, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,
засудженого: 16.02.2016 року Дніпровським районним судом м. Херсона за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі,
початок строку 16.02.2016 року, кінець строку 08.12.2019 року.

в с т а н о в и л а:

Відмовляючи в задоволенні клопотання спостережної комісії Білозерського району Херсонської області та комісії Державної установи «Дар`ївська виправна колонія № 10» щодо засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд в ухвалі зазначив, що засуджений відбув 2/3 частини покарання, право на звернення до суду з даною заявою у нього виникло за рахунок зарахування періоду попереднього ув`язнення, згідно ст. 72 КК України, за весь період відбування покарання має лише 6 заохочень, два з яких отримав напередодні настання пільги, що вказує на пристосування засудженого до умов відбування покарання. Згідно довідки від 28.08.2018 року про заробітну плату засудженого та відшкодування ним завданих злочином збитків, ОСОБА_7 має позов в розмірі 110,70 грн., який не погашено, що свідчить про небажання засудженого в добровільному порядку виконувати вирок в частині цивільного позову. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що поведінка ОСОБА_7 не є сумлінною, що в сукупності дає підстави вважати, що засуджений лише стає на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, зазначає, що став на шлях виправлення і його було переведено до дільниці соціальної реабілітації, працевлаштований з перших днів перебування в місцях позбавлення волі, суму позову не може погасити внаслідок того, що виконавчого листа до установи не надходило. Наголошує, що не ухиляється від виконання своїх обов`язків. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Учасників судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь засудженого в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без зміни, у дебатах прокурор залишилася на своїй попередній позиції, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно із ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Судом при розгляді клопотання дотримано вищевказаних вимог закону в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в Дар`ївській виправній колонії № 10 засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 2016 року, не притягувався до дисциплінарної відповідальності, має 6 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Працевлаштований на контрагентському об`єкті ТОВ «Епоха», правил режиму дотримується в повному обсязі, згідно вироку суду має позов у сумі 110 грн. 70 коп.. По відношенню до представників адміністрації ввічливий та тактовний. На заходи виховного впливу реагує. Засуджений з вироком суду згоден, у вчиненому розкаюється.
Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження засудженого ОСОБА_7 про те, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Його посилання на те, що він має 6 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, не є такими, що доводять факт його виправлення, враховуючи дані про особу ОСОБА_7 в цілому за весь час відбування покарання, якого 08.04.2017 року переведено до дільниці соціальної реабілітації, а 08.12.2017 року йому було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення.

Посилання апелянта, викладені в апеляційній скарзі, свідчать про те, що він лише стає на шлях виправлення, а не довів його.

Матеріалами провадження підтверджено, що 2 заохочення засудженим отримано напередодні настання пільги. Вказане свідчить, що засуджений лише став на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України, про що правильно вказано судом першої інстанції.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення, є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання щодо ОСОБА_7 , не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та застосування умовно-дострокового звільнення, як про це ставить питання апелянт, колегія судів не знаходить, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 21 вересня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання спостережної комісії Білозерського району Херсонської області та комісії Державної установи «Дар`ївська виправна колонія № 10» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2