ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/857/19 Справа № 192/2075/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, раніше судимого,

за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року засудженому ОСОБА_5 відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, призначеного вироком Петриківського районного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2015 року.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що засуджений не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці. Суд вказав також на те, що ОСОБА_5 вже звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, однак належних висновків не зробив та знову вчинив нові умисні злочин.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі.
Вимоги скарги обґрунтовує тим, що суд не врахував наявність в нього 5 заохочень, стан його здоров`я, а також ті обставини, що він має постійне місце проживання, роботи, двох стареньких батьків, які перебувають на його утриманні, а також молодшої сестри з двома маленькими дітьми.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання начальника ДУ Солонянська виправна колонія № 21 щодо ОСОБА_5 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 та на час розгляду подання відбув 2/3 частини строку покарання, призначеного йому вироком Петриківського районного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України, з урахуванням зарахованого до нього строку попереднього ув`язнення, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року.
Поряд із цим, судом враховано, що за період перебування в СІЗО засуджений характеризувався задовільно, порушень режиму утримання не допускав, заохочень або стягнень не мав, за період перебування у виправній колонії характеризується позитивно, на виробництві установи працевлаштований до цеху ССЦ-3, до праці ставиться сумлінно, режиму утримання дотримується свідомо, має п`ять заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, стягнень не має, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу, визнає провину у скоєному злочині, разом з цим, засуджений має заборгованість за виконавчими листами на суму 17380 грн.
Надаючи оцінку наведеним обставинам в сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Враховуючи те, що ОСОБА_5 раніше був неодноразово засуджений за вчинення умисних корисливих злочинів та вчиняв суспільно-небезпечні діяння повторно, при цьому попередньо вже звільнявся умовно-достроково, на переконання колегії суддів, виправлення засудженого можливе лише після закінчення призначеного судом строку покарання.
Доводи ОСОБА_5 про наявність в нього соціальних зв`язків, зокрема роботи, постійного місця проживання та близьких родичів, колегія суддів вважає безпідставними. Хоча ці обставини і мають місце, однак свідчити про виправлення засудженого та слугувати підставою для його умовно-дострокового звільнення не можуть.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її зміни або скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4