ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002134 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2018 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград, Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
Встановлено ОСОБА_7 іспитовий строк тривалістю 1 рік.
В силу п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації; повідомляти уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
11 жовтня 2018 року вдень (точного часу встановити не виявилось можливим) ОСОБА_7 прийшов за місцем проживання своєї сестри - ОСОБА_9 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи в приміщенні вище вказаної квартири, ОСОБА_7 побачив флешку мікро СД на 32 Гб, мобільний телефон Номі і504, перфоратор Темп 950, та в цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 11 жовтня 2018 року вдень (точного часу в ході слідства встановити не виявилось можливим), перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 , де будучи осудною особою, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переконавшись в тому, що його дії є таємними та їх ніхто не бачить, шляхом вільного доступу, таємно заволодів майном ОСОБА_10 , а саме: флешкою мікро СД на 32 Гб вартістю 219,00 грн, мобільним телефоном марки «Номі І504» вартістю 480,00 грн, перфоратором марки «Темп 950» вартістю 618,28 грн.
З метою утримання майна, яке на праві власності належить ОСОБА_10 , та обернення його на свою користь ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Своїми злочинними діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 1317,28 грн.
Не погоджуючись з вказаним вироком захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначення покарання змінити. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, повністю визнав свою провину та щиро розкаявся у вчиненому. Шкода, завдана потерпілому, частково відшкодована, цивільний позов останнім не заявлявся. Крім цього, обвинувачений являється молодим хлопцем 19-річного віку, а отже є таким, який щойно розпочав свій дорослий шлях. Притягнення до кримніальної відповідальності шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі може негативно вплинути на подальшу долю молодої людини, на його світосприйняття, довести його до відчаю, зламати віру в справедливість, співчуття та доброту.
Захисник зазначає, що в суді першої інстанції обвинувачений запевнив, що наразі займається працевлаштуванням, в найкоротший строк після ухвалення вироку зобов`язувався сплатити штраф на користь держави, про призначення такого покарання і клопотав перед судом. Проте, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції вказав на відсутність у обвинуваченого будь-яких доходів в грошовій, матеріальній та нематеріальній формі, що фактично одержуються ним протягом певного періоду як дохід.
Захисник вважає, що такий висновок суду першої інстанції є занадто категоричним та передчасним, оскільки все ж таки ОСОБА_7 повністю забезпечує свою повсякденну життєдіяльність, а отже має певний дохід. Таким чином, суд першої інстанції, попри наявність у обвинуваченого бажання стати на шлях виправлення, фактично позбавив його такої можливості.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , а також потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, захисником ОСОБА_6 надано до апеляційного суду заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності та відсутності обвинуваченого, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності вказаних учасників кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 405 КПК.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України, доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Перевіривши доводи захисника ОСОБА_6 щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації.
Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 врахувано ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має місце проживання, за яким характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога не перебуває, з 2013 року спостерігався психіатром з діагнозом - Соціалізований розлад поведінки. Крім того, враховано відсутність у обвинуваченого будь-яких коштів в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, що фактично одержуються ним протягом певного періоду як дохід та добровільне невідшкодування завданого збитку потерпілому.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно відніс щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.
Суд першої інстанції, дотримуючись вимог кримінального закону, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуючи думку потерпілого, який просив призначити покарання з іспитовим строком, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення без відбування покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення, будь-яких підстав для призначення більш м`якого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливим унаслідок суворості немає.
Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується, та з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Обставини, на які посилається захисник, були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку, достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про те, що призначене судом першої інстанції покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення.
Захисник не посилається на конкретні обставини, що не були враховані судом, обмежуючись загальними міркуваннями щодо неналежної оцінки відомостей про особу обвинуваченого, які колегія суддів, не погоджуючись із захисником, вважає такими, що враховані судом першої інстанції достатньою мірою.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: