УХВАЛА
22 грудня 2018 року

м. Київ

провадження № 13-69 зво18
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
розглянула заяву ОСОБА_17 про перегляд вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року за виключними обставинами,

в с т а н о в и л а:
Вироком Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року ОСОБА_17 засуджено за пунктами «а», «г» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ст. 19 і ч. 3 ст. 140 України та остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів у виді смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Ухвалою Верховного Суду України від 25 травня 2000 року зазначений вирок щодо ОСОБА_17 змінено. Ухвалено призначене йому за пунктами «а», «г» ст. 93 КК України покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.
На підставі ст. 42 КК України ухвалено вважати ОСОБА_17 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених пунктами «а», «г» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ст. 19 і ч. 3 ст. 140 КК України до довічного позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_17 порушує питання про перегляд судових рішень щодо нього, котрі набрали законної сили, за виключними обставинами на підставі ч. 3 ст. 459 КПК України.
На його думку, обставиною, яка дає обґрунтовану підставу для такого перегляду, є рішення Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року (даліРішення № 11-рп/99), яким положення статті 24 Загальної частини та положення санкцій Особливої частини Кримінального кодексу України, які передбачають смертну кару як вид покарання, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Засуджений вважає, що на підставі цього Рішення № 11-рп/99 та статей 54, 93 КК України 1960 року, суду належало замінити йому призначене покарання у виді смертної кари на 15 років позбавлення волі.
Крім того, ОСОБА_17 просить поновити йому процесуальний строк для звернення з заявою за виключними обставинами, який ним пропущено з поважних причин. Зокрема, такими причинами, засуджений вважає те, що йому не було відомо про постановлення Рішення № 11-рп/99 Конституційним Судом України, він був засудженим до смертної кари, а покарання йому не замінено по недбалості органу виконання покарань.
Перевіривши порядок подання заяви, її відповідність вимогам кримінального процесуального закону, обґрунтованість клопотання ОСОБА_17 , Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення процесуального строку з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VIII) та розпочав роботу Верховний Суд.
Вищезазначеним законом також внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до яких Велика Палата Верховного Суду наділена повноваженнями щодо перегляду судових рішень з підстав, визначених статтею 460 та главою 34 КПК України.
Законом № 2147-VIII також внесено зміни до статті 459 Кримінального процесуального кодексу України 2012 року (далі КПК України 2012 року), якими встановлення Конституційним Судом України неконституційності, конституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, віднесено до виключних обставин.

Відповідно до пункту 1 частини 5 ст. 461 КПК України заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подана з підстави визначеної пунктом 1 частини третьої статті 459 цього Кодексу, протягом тридцяти днів із дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.
Як убачається з матеріалів справи та копії ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року, яка долучена до заяви засудженим, вирок суду щодо ОСОБА_17 було змінено з урахуванням Закону України від 22 лютого 2000 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України», яким КК України 1960 року приведено у відповідність з Рішенням № 11-рп/99, на яке посилається засуджений.
Тому, посилання ОСОБА_17 на те, що йому не було відомо про постановлення Рішення № 11-рп/99 не відповідає дійсності та є необгрунтованим.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що з набранням чинності КПК України 2012 року, статтею 459 (в редакції КПК України від 20 листопада 2012 року) визначався порядок перегляду рішень, що набрали законної сили за нововиявленим обставинами.
Зокрема, однією з підстав такого перегляду, відповідно до пункту 4 частини 2 вказаної статті 459 цього Кодексу, передбачено було визнання Конституційним Судом України неконституційності, конституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом.
Таким чином, засуджений не був позбавлений можливості звертатися до суду для розгляду поставленого питання, а також клопотати про поновлення процесуальних строків із листопада 2012 року. Жодних аргументів, що підтверджували б наявність обставин, які перешкоджали йому для такого звернення, засудженим у заяві не наведено.
Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причини пропуску цього строку. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Виходячи з системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, і були пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнювали можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Правило дотримання процесуального строку для подання заяви має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечувати, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного строку, не змушуючи заінтересованих осіб перебувати у стані невизначеності. При цьому, це правило надає сторонам (заявникам) у справі достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити свою правову позицію.
Проте подана ОСОБА_17 заява про перегляд судових рішень, що набрали законної сили, з клопотанням про поновлення процесуального строку не містить обґрунтованих підстав для цього. Розглянуті судом посилання засудженого та наведені мотиви не можна визнати прийнятними.
Інших переконливих аргументів на підтвердження поважності причин, через які ОСОБА_17 не мав об`єктивної можливості звернутися із такою заявою, у клопотанні не наведено.
За таких обставин Велика Палата Верховного Суду не знаходить підстав для поновлення засудженому процесуального строку на подання заяви про перегляд судових рішень щодо нього за виключними обставинами.

Відповідно до частини 3 статті 464 КПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими статтею 462 цього Кодексу, застосовуються правила частини третьої статті 429 цього Кодексу. З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду вважає, що заяву слід повернути засудженому.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 429, ч. 3 ст. 464 КПК України, Велика Палата Верховного Суду
у х в а л и л а:
Відмовити ОСОБА_17 у поновленні строку для подання заяви про перегляд судових рішень, що набрали законної сили, за виключними обставинами.

Заяву засудженого ОСОБА_17 про перегляд вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року у зв`язку із виключними обставинами разом із усіма доданими до неї матеріалами повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачОСОБА_1
Судді:ОСОБА_2 ОСОБА_9
ОСОБА_3 ОСОБА_10
ОСОБА_4 ОСОБА_11
ОСОБА_6 ОСОБА_12
ОСОБА_5 ОСОБА_13
ОСОБА_7 ОСОБА_14
ОСОБА_8 ОСОБА_15
ОСОБА_16