Справа №587/3555/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/122/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 587/3555/17 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 19 липня 2018 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ганнівка Сумського району Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження, оскільки суд безпідставно поклав в основу вироку показання свідка ОСОБА_12 , які спростовуються поясненнями обвинуваченого та інших свідків.

Вироком Сумського районного суду Сумської області від 19.07.2018 ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки. Ухвалено стягнути на користь ОСОБА_13 300000 грн. моральної шкоди, на користь Департаменту фінансів Сумської обласної ради 1 506,80 грн. витрат на лікування потерпілого та 2 968,80 грн. судових витрат, а також на користь ОСОБА_13 з ПАТ «Європейський страховий альянс» 28 770,82 грн. матеріальної шкоди і 38 400 грн. моральної шкоди.

Відповідно до вироку суду, 14.05.2017 близько 12 год. 15 хв. ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Mersedes-Bens С180», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Центральній в смт. Степанівка Сумського району, порушив вимоги п.12.3 ПДР, внаслідок чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_14 , від чого останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження по справі, доводи представника потерпілої ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч.1 ст.412 КПК).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 за вироком суду визнаний винуватим у тому, що 14.05.2017 близько 12 год. 15 хв., керуючи автомобілем «Mersedes-Bens С180», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Центральній в смт. Степанівка Сумського району в районі перехрестя нерівнозначних доріг порушив вимоги п.п.1.7, 12.3 і 12.4 ПДР, внаслідок чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_14 , який у порушення вимог п.16.11 ПДР не надав перевагу йому в русі та виїхав справа з другорядної дороги на проїзну частину та зупинився на ній. Внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у лікарні. Порушення ОСОБА_10 вимог п.12.3 ПДР знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.

Будучи допитаним в ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК, не визнав та пояснив, що 14.05.2017 керуючи автомобілем в смт. Степанівка він рухався зі швидкістю, яка не перевищувала 50-60 км/год по своїй смузі руху і наближався до перехрестя нерівнозначних доріг за автомобілем ВАЗ. Коли цей автомобіль проїхав перехрестя, хлопчик на дитячому велосипеді різко виїхав на проїзну частину автодороги, він натиснув на педаль гальм та повернув кермо вліво, проте уникнути зіткнення не було можливості, оскільки потерпілий перебував на проїзній частині. Після зіткнення переднього колеса велосипеда з передньою правою частиною автомобіля він з`їхав на праву частину узбіччя, забрав постраждалого разом з батьком та відвіз його до лікарні. Дитина весь час була без свідомості.

Не погодившись з вказаними показаннями обвинуваченого та правовою позицією захисту, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_10 в інкримінованому йому злочині на підставі показань свідка ОСОБА_15 , який є батьком потерпілого ОСОБА_14 , показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та інших наданих стороною обвинувачення доказів, а саме: протоколу огляду місця ДТП; протоколу огляду транспортного засобу «Mersedes-Bens С180», д.н.з. НОМЕР_1 ; висновків судової авто-технічної та судової інженерно-транспортної експертизи про технічний стан автомобіля та велосипеда; висновку судової авто-технічної експертизи, яким встановлене місце зіткнення транспортних засобів та їх взаємне розташування; висновку судово-медичного експерта; протоколів проведення слідчих експериментів тощо. При цьому, суд першої інстанції визнав доведеним той факт, що саме внаслідок порушення водієм ОСОБА_10 вимог п.12.3 ПДР сталося зіткнення транспортних засобів та виключно дії останнього знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, належним чином не вмотивовані, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вимогам кримінального процесуального закону та рішенням Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

З висновків експерта № 19/119/9 1/332е від 13.11.2017 та № 19/119/9 1/420е від 14.12.17 вбачається, що ключове значення для визначення можливості ОСОБА_10 уникнути зіткнення має швидкість його руху та час виникнення небезпеки для руху.

Вказані висновки експерта проведені тільки на підставі показань свідка ОСОБА_15 від 14.09.2017, а показання самого ОСОБА_10 та показання інших свідків, зокрема ОСОБА_19 і ОСОБА_16 , отримані 18.05.2017, в дослідженнях до уваги не приймались. При цьому, незважаючи на відмінності в показаннях свідків про швидкість руху автомобіля (55-90 км/год), розрахунки були проведені для швидкості руху автомобіля 70-80 км/год, як про це пояснив свідок ОСОБА_15 , а судовим експертом навіть не було досліджено питання неспроможності повідомлених обвинуваченим та свідками даних.

Крім того, у вказаних висновках експерта зазначено про те, що небезпека для руху автомобіля виникає з моменту зупинки велосипедиста на поїзній частині та існує протягом 3,8 с, про що вказав свідок ОСОБА_15 при проведенні з ним слідчого експерименту. При цьому останній також зазначив, що його син ОСОБА_14 зупинився лише після того, як він викрикнув «Стій!».

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_20 наполягали на тому, що викрик ОСОБА_15 та звук удару автомобілем відбулися майже одночасно.

Саме у зв`язку з розбіжністю в показаннях свідків стороною захисту і було заявлене клопотання про проведення повторної судової авто-технічної експертизи, проте ухвалою суду першої інстанції від 17.07.2018 було відмовлено в його задоволенні з наведенням формальних мотивів про те, що експертиза не має переваги перед іншими доказами та її висновки ніким не оспорювались.

Відмовляючи у такий спосіб стороні захисту в задоволенні клопотання про проведення повторної судової авто-технічної експертизи, суд першої інстанції не навів вагомих мотивів прийнятого рішення, та всупереч вимогам ст.370 КПК прийняв невмотивоване належним чином судове рішення про відмову в проведенні експертизи щодо обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Більш того, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції не усунув вказаних суперечностей в показаннях свідків, не вмотивував, чому дані, які мають ключове значення для визначення можливості ОСОБА_10 уникнути зіткнення, встановлені саме на підставі показань свідка ОСОБА_15 та чому суд відкидає показання інших свідків, формально зазначивши про те, що вина ОСОБА_10 доведена в повному обсязі, а показання свідка ОСОБА_19 не узгоджуються з іншими доказами.

Крім того, суд першої інстанції жодним чином не вмотивував у своєму вироку, чому висновки експерта № 19/119/9-1/332е від 13.11.2017 та № 19/119/9-1/420е від 14.12.2017 взяті ним до уваги лише в частині невідповідності дій водія ОСОБА_10 вимогам п.12.3 ПДР, які перебувають в причинному зв`язку з виникненням ДТП, оскільки згідно даних експертних висновків в діях загиблого ОСОБА_14 також встановлено невідповідність вимогам ПДР, а саме п.16.11, які теж з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням пригоди.

Судом першої інстанції не з`ясовано, хто конкретно з учасників дорожнього руху та внаслідок яких порушень ПДР об`єктивно створив небезпечну дорожню обстановку, що призвело до зіткнення транспортних засобів, оскільки у випадку ДТП за участю декількох учасників дорожнього руху для вирішення питання про наявність в діях того чи іншого учасника події складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст.286 КК, в обов`язковому порядку необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями (порушеннями правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв (інших учасників дорожнього руху), тобто з`ясувати ступінь участі кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що керуючи автомобілем по головній дорозі ОСОБА_10 наблизився до перехрестя, в той час як потерпілий ОСОБА_14 на велосипеді виїхав з другорядної дороги на проїзну частину, де і сталося зіткнення.

Вказані обставини мають суттєве значення для встановлення наявності в діях ОСОБА_10 таких порушень правил безпеки дорожнього руху, які б знаходились в прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали, а також в цілому для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Також судом першої інстанції не з`ясовано, чи був зобов`язаний ОСОБА_10 в дорожній обстановці, що склалася, за умови дотримання ним всіх вимог ПДР, які регулюють правила руху, в тому числі і на перехресті, передбачити, що інший учасник дорожнього руху зненацька виїде на перехрестя з грубим порушенням правил дорожнього руху, враховуючи при цьому те, що кожний учасник має право з огляду на положення ПДР розраховувати на дотримання правил й іншими учасниками дорожнього руху.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не встановлено у відповідності до ст.94 КПК, що порушення саме водієм ОСОБА_10 вимог п.12.3 ПДР, які є більш загальними по відношенню до тих пунктів, що порушені іншим учасником дорожнього руху ОСОБА_14 (згідно висновку експерта), є наслідком ДТП.

Фактично суд першої інстанції обмежився перерахунком досліджених доказів та не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, хоча право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р. та національним законодавством України (ст.ст.7-29, п.2 ч.1 ст.372 КПК).

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п.п.29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Ігнорування судом першої інстанції доречних аргументів сторін, в тому числі і сторони захисту, є грубим порушенням ст.6 Конвенції, практики ВСУ і ЄСПЛ, внаслідок чого можна зробити висновок про те, що необґрунтованість і невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм кримінального процесуального закону незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, а у випадках, коли положення законодавства не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються основні засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст.129 Конституції України, розділі I Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах (ст.ст.7-29, п.2 ч.1 ст.372 КПК).

Таким чином, вирок повинен бути вмотивованим та переконувати сторони і громадськість у відсутності в суду першої інстанції сумнівів щодо його ухвалення, а також у правильності (справедливості) засудження особи.

ЄСПЛ у багатьох аспектах удосконалив право на справедливий судовий розгляд, встановивши як непрямі вимоги щодо «справедливого розгляду» ряд гарантій або умов, що прямо не зазначені в Конвенції. Однією з таких вимог є вимога судів обґрунтовувати свої рішення. Суди повинні «вказати з достатньою ясністю підстави, на яких базується їхнє рішення» (рішення від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції» (Hadjianastassion v. Greece).

Аргументація у обвинувальному вироку має стосуватися усіх елементів складу злочину, тому обвинувальний вирок, у якому наведено лише перелік доказів, без «прив`язки» їх до конкретних елементів складу злочину, не є вмотивованим. У справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania) ЄСПЛ наголосив, що суд першої інстанції не здійснив розгляд всіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував докази, надані заявником, що надало б йому можливість у разі необхідності ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити. Мотивування полягає й у тому, що суд повинен вказати у вироку, чому він відкидає одні докази й приймає інші. Особливо ретельно суд повинен поставитися до викладення у вироку результатів аналізу доказів, що свідчать на користь обвинуваченого.

Таким чином, невмотивованість судового рішення потягла за собою істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки зазначені вище обставини, на переконання колегії суддів, перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до ст.94 КПК.

Крім того, суд першої інстанції всупереч вимогам п.1 ч.3 ст.87 КПК визнав допустимим доказом протокол слідчого експерименту, проведеного з ОСОБА_10 в якості свідка, зважаючи на те, що йому оголошено про підозру тільки після отримання експертного висновку. При цьому, суд дійшов висновку, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про порушення прав чи свобод ОСОБА_10 .

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що на час проведення слідчої дії органу досудового розслідування було достовірно відомо, хто керував транспортним засобом, від зіткнення з яким загинув потерпілий ОСОБА_14 , тобто у органу досудового розслідування були наявними достатні дані, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що водій ОСОБА_10 міг вчинити злочин. При цьому, за усталеною судовою практикою ЄСПЛ, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні судового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки під час апеляційного розгляду будь-яких клопотань з приводу дослідження доказів щодо зазначених вище обставин від учасників судового провадження не надходило, а апеляційний суд позбавлений можливості їх дослідити за власною ініціативою (ст.404 КПК), внаслідок чого позбавлений можливості усунути вказані в апеляційній скарзі порушення КПК, дослідивши наявні у кримінальному провадженні докази, і ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Вимога апеляційної скарги захисника про закриття кримінального провадження жодним чином не вмотивована, в ній не зазначено жодної, передбаченої ст.284 КПК, підстави для закриття судом кримінального провадження, а тому вона не підлягає задоволенню в цій частині на даній стадії судового провадження.

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, суд першої інстанції при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ (як зазначалося вище) з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження та відобразивши це в мотивувальній частині прийнятого судового рішення.

З огляду на це, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції через вказані вище порушення вимог КПК, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу захисника.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 19 липня 2018 року відносно ОСОБА_21 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .,