Справа №576/613/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/802/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 08 червня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , раніше судимий: 29.01.2018 Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання протягом іспитового строку 1 рік 6 місяців,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 08 червня 2018 року, якими:

- потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_8 виду покарання, обравши покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства;

- обвинувачений ОСОБА_8 порушує питання про зміну вироку суду також в частині призначеного йому покарання, просить застосувавши ст.75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням;

- обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок суду в частині призначеного йому покарання у зв`язку з його суворістю та на підставі ст.69 КК України застосувати до нього покарання у виді штрафу в розмірі 5100 грн.; на підставі ч.4 ст.70 КК України визначити йому остаточно до відбуття покарання у виді штрафу в розмірі 5100 грн. та у виді позбавлення волі строком 3 роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, призначеного за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2018 року, які виконувати самостійно.

Даним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу у відношенні ОСОБА_8 змінено із домашнього арешту на тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 08 червня 2018 року.

Також даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки, відповідно до ч.4 ст.70 КК України цей вирок та вирок Шосткинського міськрайонного суду від 29 січня 2018 року відносно ОСОБА_9 постановлено виконувати самостійно.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу у відношенні ОСОБА_9 змінено із домашнього арешту на тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 08 червня 2018 року.

Постановлено стягнути із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 131,94 грн. з кожного процесуальні витрати на користь держави.

За вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими у тому, що 05 лютого 2017 року близько 23 год. 15 хв. вони знаходячись біля будинку № 1 по вул. Ціолковського в м. Глухові, зустріли потерпілого ОСОБА_7 та за попередньою змовою між собою, із застосуванням до нього фізичного насильства, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрали у ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Prestigio» моделі PAP4055DUO з сім-картою пам`яті micro-SD «Transcend», який знаходився в кишені штанів потерпілого, внаслідок чого потерпілому була спричинена матеріальна шкода на загальну суму 977 грн.

У поданій апеляційній скарзі потерпілий, не оспорюючи доведеність вини та правильності кваліфікації дій обвинувачених, вважає призначене судом ОСОБА_8 покарання таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При цьому, ОСОБА_7 зазначає, що ОСОБА_8 є несудимою особою, свою вину у вчиненому визнав у повному обсязі та щиро розкаявся. До того ж, потерпілому стало відомо, що обвинувачений спільно проживає з дівчиною, яка вагітна від нього і хворіє на цукровий діабет, а сам ОСОБА_8 страждає на бронхіальну астму.

За таких обставин, ОСОБА_7 вважає, що покарання, пов`язане з позбавленням волі, є для ОСОБА_8 занадто суворим, може спричинити погіршення його стану здоров`я та позбавить можливості виховувати свою дитину.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_8 , не оспорюючи свою вину та правильність кваліфікації дій, вважає, що суд першої інстанції, призначаючи йому покарання, не у повній мірі взяв до уваги обставини, які його пом`якшують.

Також зазначає, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах, його дружина має інвалідність третьої групи, а сам він страждає на бронхіальну астму.

ОСОБА_8 вважає, що при обранні йому покарання слід врахувати, що раніше він не притягувався ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, щиро розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушенні, відшкодував збитки, завдані злочином, має поганий стан здоров`я та складну сімейну обстановку, тому просить суд на підставі ст.75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 не погоджується з вироком суду, вважає його незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.

У доводах своєї апеляційної скарги ОСОБА_9 посилається на те, що на момент вчинення злочину у даному кримінальному провадженні, він не мав судимостей.

Також зазначає, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому, що побиття потерпілого вони вчинили не з метою заволодіння його майном, а з інших підстав, а умисел на заволодіння майном виник у них у процесі побиття потерпілого, що на його думку, виключає зухвалість його дій.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги повне визнання ним вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

ОСОБА_9 вважає, що за наявності позитивних характеристик, пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, йому може бути призначено покарання у виді штрафу, яке буде достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

До початку апеляційного розгляду до апеляційного суду надійшло звернення трудового колективу ТОВ «НВП Пакмак», в якому колектив товариства просить суд звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням. Своє звернення обґрунтовують тим, що хоча обвинувачений і працює у колективі нетривалий час, проте зарекомендував себе з позитивного боку, швидко освоїв роботу, до роботи ставиться відповідально, не допускає браку продукції, дотримується трудової дисципліни, поважає колег по роботі. Також вказують про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_8 та його сімейний стан. Крім того, директор ТОВ «НВП Пакмак» зазначає, що зможе здійснювати належний нагляд над ОСОБА_8 та проводити з ним виховну роботу.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, думку прокурора, який заперечував проти поданих апеляційних скарг, пояснення обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали кожен свої апеляційні вимоги, думки їх захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на підтримку поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень ст.ст.66,67 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили тяжкий злочин проти власності із застосуванням насильства до потерпілого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливе тільки в умовах їх ізоляції від суспільства, а тому кожному із них необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, обираючи обвинуваченим міру покарання, суд першої інстанції врахував те, що вони в скоєному розкаялись, відшкодували спричинену злочином шкоду і потерпілий не має до них претензій, а також те, що вони мають молодий вік, позитивно характеризуються за місцем проживання, тому вважав за можливе на підставі ч.1 ст.69 КК України призначити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Проаналізувавши обставини справи, дані, що характеризують обвинувачених, колегія суддів дійшла переконання, що висновок суду першої інстанції в частині призначеного виду та міри покарання є обґрунтованим і таким, що не підлягає зміні чи скасуванню.

Крім того, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження колегією суддів були досліджені й інші дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема те, що він є раніше не судимою особою (а.к.п.79), має захворювання (а.к.п.124), офіційно працевлаштований у ТОВ «НВП Пакмаш», де позитивно себе зарекомендував (а.к.п.123, 125).

Проте, колегія суддів не бере до уваги звернення трудового колективу ТОВ «НВП Пакмаш» щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_8 від покарання з випробуванням, оскільки у зазначеному товаристві ОСОБА_8 почав працювати з 16 травня 2018 року, тобто менше ніж за місяць до ухвалення вироку суду відносно нього та взяття під варту, а тому є сумнівними висновки колективу вказаного товариства про його беззаперечні позитивні якості та можливість виправлення без ізоляції від суспільства.

Також не бере до уваги колегія суддів і доводи ОСОБА_8 про те, що він має на утриманні малолітню дитину, оскільки з наявного у матеріалах справи свідоцтва про народження ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що батьком записаний ОСОБА_14 (а.к.п.167), а не ОСОБА_8 . Інші докази, які б підтверджували факт батьківства ОСОБА_8 та перебування у фактичних шлюбних стосунках з матір`ю дитини, у матеріалах кримінального провадження відсутні. Щодо захворювання ОСОБА_8 , то колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що наявне захворювання обвинуваченого виключає можливість перебування у місцях позбавлення волі.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_7 обставини, які є ідентичними, не є безумовними підставами для скасування вироку суду в частині призначеного йому покарання у зв`язку з суворістю.

До того ж, під час призначення ОСОБА_8 покарання, судом були взяті до уваги усі обставини, що його пом`якшують, зокрема, і те, що матеріальна шкода, спричинена злочином, відшкодована і апелянт ОСОБА_7 просить призначити покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, і з урахуванням цього, остаточно визначено до відбуття ОСОБА_8 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.186 КК України.

Крім того, слід зауважити, що Розділом ХІ закону України про кримінальну відповідальність, визначені загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між альтернативами, кожна з яких є законною, як однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Враховуючи вищенаведені обставини в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що визначене судом першої інстанції ОСОБА_8 до відбуття покарання є необхідним та таким, що сприятиме його виправленню, а тому апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про незаконність призначеного йому судом першої інстанції покарання внаслідок суворості, на думку колегії суддів, також є безпідставними, виходячи з наступного.

Обираючи ОСОБА_9 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину; особу обвинуваченого, який є особою молодого віку; обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, відшкодування заподіяної шкоди; врахував суд і той факт, що злочин, за який ОСОБА_9 притягається до кримінальної відповідальності по даній справі був вчинений ним до ухвалення попереднього вироку суду відносно нього, за яким ОСОБА_9 був визнаним винним за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК був звільнений від відбування покарання протягом іспитового строку 1 рік 6 місяців.

За таких обставин, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому ОСОБА_9 також можливо на підставі ч.1 ст.69 КК України призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.186 КК України та правильно застосував положення ч.4 ст.70 КК України при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що побиття потерпілого було вчинено з інших підстав, а умисел на заволодіння чужим майном виник у них з ОСОБА_8 у процесі побиття потерпілого, що на його думку, виключає зухвалість його дій, то колегія суддів не може погодитись з такою позицією.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 05 лютого 2017 року обвинувачені приїхали в м. Глухів у гості до свого знайомого і ввечері, прогулюючись містом, зустріли компанію молодих людей. Підійшовши до них, обвинувачені запитали у одного із хлопців цигарку. Коли той сказав, що цигарок у нього немає, то ОСОБА_8 дістав балончик із сльозогінним газом і бризнув хлопцю в обличчя. Ця компанія почала тікати від них, але ОСОБА_9 наздогнав цього хлопця, зробив йому підніжку, внаслідок чого той впав на землю. Після цього обвинувачені нанесли потерпілому декілька ударів руками і ногами в область тулубу і, забравши мобільний телефон, що лежав в кишені штанів, втекли з місця події.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано розцінив таку поведінку як зухвалу, оскільки такі дії обвинувачених відзначалися особливою нахабністю, грубістю, а тому відсутні підстави для застосування до ОСОБА_9 покарання у виді штрафу.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що й апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 також задоволенню не підлягає.

При цьому, за змістом мотивувальної частини вироку, судом наведені мотиви призначення обом обвинуваченим саме такого покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, яке на думку колегії суддів є необхідним та достатнім для їх виправлення, попередження вчинення ними нових злочинів, є співрозмірним скоєному, підстав вважати його занадто суворим за наведених апелянтами підстав немає, оскільки всі перелічені в апеляційних скаргах пом`якшуючі обставини та дані, характеризуючі особи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , були враховані судом першої інстанції при призначенні їм покарання, що сприяло призначенню його, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст. 186 КК України, а тому підстави для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 08 червня 2018 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

.