Постанова

Іменем України
15 листопада 2018 року

м. Київ
Справа № 221/5112/15-к
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/775/381/17(м)

Провадження № 51 4935 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000269 від 08 червня 2015 року, щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Волноваха Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 258-3 ч. 1, ст. 256 ч. 1, ст. 263 ч. 1 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 червня 2017 року та вирок Апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року щодо нього.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 червня 2016 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 258-3 ч. 1 КК України за епізодами від 10 травня 2015 року, 26 травня 2015 року, 03 червня 2015 року, за ст. 263 ч. 1 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним зазначених кримінальних правопорушень.

Цим же вироком ОСОБА_6 засуджено за ст. 256 ч. 1 КК України за епізодами від 02 травня 2015 року, 06 травня 2015 року, 07 травня 2015 року, 14 травня 2015 року, 27 травня 2015 року, 05 червня 2015 року, 15 червня 2015 року, 18 червня 2015 року, 22 червня 2015 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Строк відбуття покарання вказано рахувати з 23 червня 2015 року.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_6 у строк покарання зараховано попереднє ув`язнення з 23 червня 2015 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 6 138 гривень 40 копійок,

4 296 гривень 88 копійок, 982 гривні 72 копійки процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком Апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора скасовано в частині призначення покарання, постановлено новий вирок, яким ОСОБА_6 за ст. 256 ч. 1 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Крім того, вироком апеляційного суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вироком апеляційного суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

02 травня 2015 року о 09 годині 44 хвилини, 06 травня 2015 року о 18 годині

24 хвилини, 07 травня 2015 року о 17 годині 16 хвилин, 14 травня 2015 року о

12 годині 50 хвилин, 27 травня 2015 року о 07 годині 59 хвилин, 05 червня 2015 року о 18 годині 58 хвилин, 15 червня 2015 року о 09 годині 49 хвилин, 18 червня 2015 року о 19 годині 18 хвилин, 22 червня 2015 року о 13 годині 23 хвилини ОСОБА_6 , перебуваючи в межах м. Волноваха та Волноваського району Донецької області, діючи умисно, з власного телефонного номеру НОМЕР_1 , з метою сприяння учасникам злочинної організації «Донецька народна республіка» у реалізації їх злочинних намірів щодо вчинення злочинів відносно військовослужбовців підрозділів Збройних сил України та інших військових формувань України, задіяних у проведенні антитерористичної операції, та створення умов, які сприяють цій злочинній організації, передавав її учаснику ОСОБА_7 під позивним « ОСОБА_8 », який на час з`єднання перебував на непідконтрольній Україні території в м. Донецьку, шляхом здійснення телефонного виклику на номер абонента стільникового зв`язку НОМЕР_2 , який використовується ОСОБА_7 , інформацію про розташування техніки та особового складу ЗСУ, ротацію військових підрозділів ЗСУ, посилення фільтраційних заходів на блокпостах, здійснення пошукових заходів та розвідувально-диверсійної діяльності проти злочинної організації «ДНР», а також про проукраїнських активістів.
Крім того, 23 червня 2015 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено бойові припаси 23 мм осколочно-фугасний-запалювальний-трастрасуючий снаряд до патрону калібру 23х115 мм, виготовлений промисловим способом, придатний до вибуху, який ОСОБА_6 зберігав без передбаченого законом дозволу.
Указом Президента України від 26 грудня 2017 року № 433/2017 ОСОБА_6 помилувано та звільнено від подальшого відбування покарання.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , даючи свою оцінку доказам у кримінальному провадженні, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вироки судів першої та апеляційної інстанцій щодо нього, а кримінальне провадження закрити. Вважає, що обвинувачення ґрунтуються на недопустимих доказах. Зокрема, указує на те, що оперативно-технічні пошукові заходи по контррозвідувальній справі № 704 «Спрут» та негласні розшукові заходи невстановлених зв`язків об`єктів справи № 572 «Разін» проведено з порушенням прав і свобод людини без відповідних судових рішень. Зазначає, що протокол обшуку в його помешканні складено з грубим порушенням кримінального процесуального закону.

У запереченнях на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції,

ОСОБА_9 просить залишити її без задоволення через необґрунтованість наведених у ній доводів.
Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок.

Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суд першої інстанції в частині засудження ОСОБА_6 за ст. 256 ч. 1 КК України дотримався вимог зазначеного закону. Так, суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та доведеності його вини у сприянні учасникам злочинної організації обґрунтовано послався, у тому числі, на повідомлення про протиправне діяння, що містить ознаки злочину від 08 червня 2015 року № 54/2/1943; на дані, які містяться: у протоколі за результатами проведення оперативно-технічного пошукового заходу за контррозвідувальною справою № 704 «Спрут» від 28 травня 2015 року, в ході проведення оперативно-технічного пошукового заходу контролю телефонних розмов на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Волинської області від 30 березня 2015 року № 486цт про зв`язки і зміст телефонних розмов ОСОБА_6 ; у протоколі за результатами проведення негласного розшукового заходу від 17 липня 2015 року в рамках контррозвідувальної справи категорії «контр розвідувальна перевірка № 572 «Разін» на підставі ухвал слідчих суддів Апеляційного суду міста Києва від 18 серпня 2014 року № 01-6568цт та 20 травня 2015 року

№ 01-3998цт у виді контролю за телефонними розмовами невстановлених зв`язків об`єктів справи № 572 «Разін»; на висновки фоноскопічних експертиз від 21 жовтня 2015 року № 100/4 та 07 вересня 2015 року № 74/4 про зафіксоване мовлення ОСОБА_6 у телефонних розмовах; на інформацію про зв`язки абонентів

НОМЕР_3 та НОМЕР_2 , яка міститься в протоколах тимчасового доступу до речей та документів на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 липня 2015 року; на протокол огляду від 20 листопада 2015 року, в ході якого виявлено інформацію про з`єднання абонентів стільникового зв`язку НОМЕР_3 , яким користувався

ОСОБА_6 , та НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_7 ; на речовий доказ мобільний телефон марки «Nokia 101», у якому міститься сім-карта оператора мобільного зв`язку ТОВ «Астеліт» НОМЕР_3 , що був вилучений у

ОСОБА_6 23 червня 2015 року під час затримання.

Результати проведення оперативно-технічних пошукових заходів та негласних розшукових заходів, які оформлені зазначеними протоколами, судом першої інстанції перевірено на предмет допустимості, у тому числі через порядок їх збирання.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 256 ч. 1 КК України. При цьомусуд оцінив докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення з врахуванням вимог ст. 94 ч. 1 КПК України та статей 23, 84, 85, 86 КПК України.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив доводи сторони захисту про незаконність засудження ОСОБА_6 за ст. 256 ч. 1 КК України і визнав їх необґрунтованими в цій частині, належним чином мотивував своє рішення.
Разом з тим, безпосередньо дослідивши за клопотанням прокурора докази, долучені стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України, а саме: протокол обшуку від 23 червня 2015 року, який проведено з дотриманням вимог

ст. 234 КПК України на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного

м. Маріуполя Донецької області від 20 червня 2015 року, з фототаблицею до нього із зображенням вилучених предметів, а також висновок експерта від 21 липня

2015 року № 280 про те, що вилучений під час обшуку снаряд з маркуванням « знак у вигляді трикутника без основи 67 с « є 23 мм осколочно-фугасним-запалювальним-трастрасуючим снарядом до патрону калібру 23х115 мм, виготовленим промисловим способом, придатним до вибуху, суд апеляційної інстанції правильно зазначив про передчасність висновків суду першої інстанції в цій частині і та дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення, правильно кваліфікувавши його дії за ст. 263 ч. 1 КК України.
Покарання, призначене ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Підстав, передбачених ст. 284 КПК України, для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не встановлено.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги засуджено ОСОБА_6 та скасування судових рішень щодо нього не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 червня 2017 року та вирок Апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3