Постанова
Іменем України

20 листопада2018 року

м. Київ
справа № 389/2235/16-к
провадження № 51- 107 км 17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2017 року та вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2017 року, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 9 236,60 грн у рахунок відшкодування витрат на лікування; 13 356,36 грн матеріальної шкоди; 30 000 грн моральної шкоди та 13 000 грн витрат на правову допомогу.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком, 20 березня 2016 року о 02:30 ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого в АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_10 , яка виникла на грунті неприязних відносин, з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, завдав ОСОБА_10 один удар рукою в обличчя, від якого він впав на підлогу.

Після цього, ОСОБА_8 , сівши на ОСОБА_10 зверху, завдав йому ще не менше трьох ударів кулаками в обличчя, від яких ОСОБА_10 втратив свідомість.
Надалі, близько 03:00, ОСОБА_8 зустрівши ОСОБА_10 біля входу у вищевказане кафе, умисно завдав останньому ще один удар кулаком в обличчя, від якого ОСОБА_10 впав. В той час, як ОСОБА_10 лежав на землі, ОСОБА_8 продовжив його побиття і завдав потерпілому щедва удари ногами в обличчя, після чого, сівши на ОСОБА_10 зверху, завдав йомуще три удари кулаками в обличчя.

В результаті завданих ОСОБА_8 ударів ОСОБА_10 , останньому були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Апеляційний суд Кіровоградської області вироком від 14 листопада 2017 року скасував вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання та ухвалив вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. В решті вирок суду залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог зазначає про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК у зв`язку з відсутністю формулювання висунутого обвинувачення, що потягнуло порушення вимог статей 337, 374 КПК під час розгляду справи в суді. Вказує на відсутність в матеріалах кримінального провадження технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції. Стверджує про порушення в суді апеляційної інстанції вимог ст. 404 КПК через необґрунтовану відмову в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів. Вважає, що в суді апеляційної інстанції безпідставно не було роз`яснено засудженому його право на застосування до нього акту амністії.
Захисник ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_8 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги аргументує тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК, оскільки він не містить формулювання висунутого обвинувачення, зокрема не встановлено суб`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_8 злочину. Заперечує допустимість доказів покладених в основу обвинувачення, що полягає у відсутності в окремих з них доказового значення, невідповідності змісту процесуальних документів вимогам КПК. Вважає, що під час досудового розслідування слідчі дії здійснювалися не уповноваженим слідчим. Зазначає про порушення в суді апеляційної інстанції вимог ст. 404 КПК внаслідок відмови в задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів. Стверджує про відсутність в матеріалах провадження технічного носія інформації з зафіксованим на ньому аудіозаписом судового провадження в суді першої інстанції. Вважає, що в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 безпідставно не було звільнено від покарання на підставі ч. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
На касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надійшло заперечення від потерпілого ОСОБА_10 , в якому він стверджує про безпідставність викладених в скаргах доводів у зв`язку з чим просить їх залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2017 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали касаційні скарги та просили скасувати вироки суду першої та апеляційної інстанцій й призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Засуджений ОСОБА_8 висловився на підтримку касаційних скарг захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Представник потерпілого ОСОБА_9 висловився проти задоволення касаційних скарг та просив судові рішення залишити без зміни.
Прокурор просила судові рішення щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши всіх учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Натомість, зазначені обставини, на які, зокрема, посилаються у касаційних скаргах сторона захисту, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який зазначив про відсутність порушень вимог КПК при проведенні досудового розслідування і розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції. Тому, при перегляді судових рішень, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами першої інстанціїта апеляційної інстанцій.
Зі змісту судових рішень убачається, що судами належним чином було перевірено доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційних скаргах. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Як убачається з вироків, свої висновки про винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, за викладених у ньому обставин, доведено об`єктивними доказами, які зібрані у передбаченому законом порядку, досліджені в судовому засіданні та є допустимими.

Зокрема, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, підтверджується його власними показаннями, в яких він не заперечував завдання потерпілому ОСОБА_10 удару під час конфлікту з ним; показаннями потерпілого з приводу обставин заподіяння йому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень; показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були безпосередніми очевидцями події злочину і підтвердили, що ОСОБА_8 спочатку один раз вдарив ОСОБА_10 від чого той впав, а потім сів на нього зверху і продовжив наносити удари; показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 щодо обставин конфлікту між засудженим та потерпілим, а також свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_17 щодо наявності в потерпілого тілесних ушкоджень.
Такі показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються іншими доказами у кримінальному проваджені, а саме: даними протоколу огляду місця події, протоколів проведення слідчих експериментів, даними висновків судово-медичних експертів, згідно яких в ОСОБА_10 виявлені середньої тяжкості тілесні ушкодження, що потягли довготривалий розлад здоров`я, та які утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею й могли виникнути при обставинах, на які вказували свідки та потерпілий під час слідчих експериментів.
Отже, суд першої інстанції дав повну і всебічну оцінку доказам у кримінальному провадженні та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 122 КК. Вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Безпідставними є доводи засудженого про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_11 , в цілому відповідаєвимогам, передбаченим ст. 291 КПК. Крім того, згідно з протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, про отримання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування від 30 серпня 2016 року, ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_18 зауважень щодо невідповідності обвинувального акта або реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам КПК не заявляли.

Твердження у касаційній скарзі про відсутність звукозапису судового провадження в суді першої інстанції спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження технічними носіями інформації, запис на яких повноцінно відтворюється і придатний для прослуховування.

Також неприйнятними є доводи захисника ОСОБА_7 про здійснення досудового розслідування неуповноваженим слідчим, оскільки вони спростовуються наявною в матеріалах кримінального провадження відповідною постановою начальника СВ Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 20 березня 2016 року.
Твердження захисників про те, що апеляційний суд належним чином не перевірив їх доводи про необхідність звільнення ОСОБА_8 від покарання на підставі Закону України ст. 2 «Про амністію у 2016 році» є неспроможними, оскільки положення зазначеної статті розповсюджуються лише на осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.
Втім, як правильно встановив апеляційний суд, ОСОБА_8 не відноситься до осіб, визначених у ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому не підлягав звільненню від покарання з цих підстав.
Разом з тим, при перевірці матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що вирок апеляційного суду складений без урахування положень статей 374, 420 КПК.
Відповідно до ч. 2 ст. 420 КПК вирок апеляційного суду повинен відповідати загальним вимогам до вироків, викладеним у ст. 374 КПК. Зокрема, у п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК передбачено, що в резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, серед іншого: рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене за кожним з обвинувачень, визнаних судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом; початок строку відбування покарання тощо.

Наведених вимог закону апеляційним судом при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 не було дотримано.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, захисник ОСОБА_18 та прокурор, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, звернулися до апеляційного суду зі скаргами, в яких з наведенням відповідних мотивів, захисник оспорював доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а прокурор просив скасувати вирок суду першої інстанції та постановити свій вирок в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якістю призначеного ОСОБА_8 покарання.
За результатами розгляду апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції залишив без задоволення скаргу захисника та частково задовольнив скаргу прокурора і постановив новий вирок.
Однак, при ухваленні свого вироку, апеляційний суд резолютивну частину рішення виклав у спосіб, який не відповідає вимогам ч. 2 ст. 420 та п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК. Зокрема, скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, апеляційний суд замість призначення йому покарання, у порушення наведених вимог процесуального закону, ухвалив вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про невідповідність вироку апеляційного суду вимогам ст. 420 КПК.

З урахуванням викладеного, вирок апеляційного суду підлягає скасуванню в порядку ч. 2 ст. 433 КПК, а кримінальне провадження - призначенню до нового розгляду у суді апеляційної інстанції на підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду апеляційної інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, дослідити всі обставини, які мають правове значення і постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року,
ухвалив:
Касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

У порядку ч. 2 ст. 433 КПКвирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2017 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3