Справа №463/1344/19
Провадження №1-кс/463/711/19
У Х В А Л А

01 березня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

та скаржника - ОСОБА_3

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на незаконну бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань за його заявою від 18 лютого 2019 року про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.364 КК України.

Скаргу обґрунтовує тим, що 18.02.2019 року скаржником була подана заява до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові про скоєння кримінального правопорушення. Проте, відомості до реєстру внесені не були, про що заявника повідомлено листом від 19.02.2019 року. Таку бездіяльність вважає незаконною, а тому просить скаргу задоволити.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу з аналогічних підстав.

Представник суб`єкта оскарження Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду заяви повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій проти скарги заперечує. Зазначає, що в заявах відсутні будь-які об`єктивні дані про вчинення кримінального правопорушення, із заяви вбачаються цивільно-правові відносини. Заявнику було роз`яснено право на звернення до суду в встановленому законом порядку. Просить в задоволені скарги відмовити. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно з п.1 ч.1 ст.303 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення може бути оскаржена заявником, представником заявника, потерпілим або його представником.

Із матеріалів скарги вбачається, що 18.02.2019 року ОСОБА_3 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові із заявою, в якій зазначає про можливе вчинення кримінального правопорушення «посадовими особами управління патрульної поліції, комунального відділу Шевченківської РА і керівника училища №48» з попередньою кваліфікацією за ст. 364 КК України.

З листа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові наданого суду вбачається, що заявника було повідомлено про те, що підстав для реєстрації відомостей в ЄРДР щодо вчинення вказаними особами немає.

Відповідно до положень ч.1 ст. 214 КПК України визначено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З набранням чинності Законом № 1261-VII виклад пункту 3 примітки статті 364 КК зазнав змін, оскільки законодавець уже не використовує у нормативних визначеннях ознаки «істотна шкода» сполучник «якщо» і тому чинна редакція цього положення охоплює майнову шкоду, яка досягла розміру, що у 100 (сто) і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Отже, обов`язковою складовою об`єктивної сторони даного злочину є заподіяння істотної шкоди охоронюваним законним правам та інтересам фізичних чи юридичних осіб або держави. Відповідальність настає, коли істотна шкода перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У Постанові ВСУ від 27 жовтня 2016р. у справі № 5-99кс16 Верховний Суд України зазначив, що диспозиція частини першої статті 364 і частини першої статті 365 КК, якими передбачено відповідальність за заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або громадським чи державним інтересам, чи інтересам юридичних осіб, може становити не лише майнову шкоду, а й включати прояви немайнової шкоди, але тільки ті, які можуть одержати майнове відшкодування (як істотна шкода може враховуватися будь-яка за характером шкода, якщо вона піддається грошовій оцінці та відповідно до такої оцінки досягла встановленого розміру).

З долученої заявником заяви вбачається, що ним при зверненні до правоохоронних органів не зазначено в чому полягає заподіяння істотної шкоди охоронюваним законним правам та інтересам фізичних осіб та не визначено розмір заподіяної істотної шкоди,тому наведені у заяві обставини не можуть вказувати про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.364 КК України.

Тому Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові на законних підставах не внесло відомості по його заяві у Єдиний реєстр досудових розслідувань.

Керуючись вимогами ст.ст. 60, 214, 217, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

у х в а л и в :

в задоволенні скарги ОСОБА_3 на незаконну бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань - відмовити за безпідставністю.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1