Провадження № 1-кс/520/5497/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2019 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , особи, відносно якої розглядається клопотання ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання в.о. керівника Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно:
ОСОБА_5 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Ленінабадської області Республіки Таджикістан, таджика, громадянина Республіки Узбекистан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання, у провадженні компетентних органів Республіки Узбекистан перебуває кримінальна справа № 20/12-3061 за обвинуваченням ОСОБА_5 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 244-2 КК Республіки Узбекистан (участь в релігійних екстремістських, сепаратистських або інших заборонених організаціях).
Ухвалою суду у кримінальних справах Яккасарайського району міста Ташкент від 22.07.2012 стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_5 ( ОСОБА_8 ) 23.05.2017 затриманий працівниками Служби безпеки України, про що складено протокол.
До Генеральної прокуратури України надійшов запит компетентних органів Республіки Узбекистан про видачу ОСОБА_5 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому злочину.
Згідно із запитом розшукуваний є громадянином Республіки Узбекистан.
Проведення екстрадиційної перевірки в порядку ст. 587 КПК України доручено Одеській місцевій прокуратурі № 1.
Згідно відповіді Міністерства закордонних справ України організація «Исламское движение восточного Туркестана» («Исламская партия Туркестана») внесена до санкційного списку Комітету 1267/1989/2253 Рада Безпеки ООН щодо ІДІЛ (ДАІШ) та Аль-Каїди 11 вересня 2001 року як організація, пов`язана з Аль-Каїдою та ІДІЛ (ДАІШ) під номером QDe.010, відповідно до критеріїв, що містяться у п. п. 3-5 революції РБ ООН 2253 (2015).
Таким чином, інкриміновані дії за законодавством України відповідають ч. 1 ст. 258-3 КК України і є екстрадиційними, оскільки санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше 1 року, строки притягнення до кримінальної відповідальності не закінчилися.
Згідно відповіді ДМС України з 18.05.2017 громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_5 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував в процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та був документований довідкою про звернення за захистом в Україні № 007422 терміном дії до 18.11.2017.
За результатами розгляду заяви ДМС України 17.11.2017 прийнято рішення № 444-17, яким ОСОБА_5 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Рішення ДМС України оскаржено захисником ОСОБА_5 до окружного адміністративного суду м. Києва (справа № 826/17937/17). За результатами розгляду 30.07.2018 судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018.
Таким чином, за результатам проведеної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_5 , не встановлено, про що прокуратурою Чернігівської області складено 22.10.2018 відповідний висновок.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.04.2019 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 10.05.2019 року.
Крім того, встановлено, що у провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа № 4201/6636/18 за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу від 27.11.2018 № 227 про відмову у прийнятті заяви позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Станом на 10.05.2019 громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_5 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває в процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та документований довідкою про звернення за захистом в Україні № 009597 терміном дії з 15.01.2019 до 15.04.2019, який в подальшому продовжено строком до 08.07.2019 року, а також, останнього з 18.02.2019 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .
Враховуючи, що питання про видачу ОСОБА_5 на запит компетентних органів Республіки Узбекистан на даний час не вирішено, в.о. керівника Одеської місцевої прокуратури №1 звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримав у повному обсязі, клопотання просив задовольнити. На запитання слідчого судді в частині того, в чому полягає необхідність у застосуванні відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу, з огляду на те, що відносно останнього завжди то обираються, то продовжуються запобіжні заходи, при цьому будь-яких дій по екстрадиції не здійснюється, прокурор відповів, що йому не відомо.
Захисник в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, пославшись на ч. 5 ст. 176 КК України, згідно якої відносно ОСОБА_5 не може бути застосовано запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Крім того, вказала на наявність відносно ОСОБА_5 рішення Європейського суду з прав людини, згідно якого останнього не може бути повернуто до Узбекистану. Також зазначила, що протягом всього строку дії запобіжних заходів відносно ОСОБА_5 , останній покладених на нього обов`язків не порушував. З огляду на викладене, в цілях не порушення прав ОСОБА_5 , в задоволенні клопотання просила відмовити.
ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.
Вивчивши клопотання та матеріали, якими клопотання обґрунтовується, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. Строки тримання особи під вартою та порядок їх продовження визначаються цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 585 КПК України, за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).
Відповідно до ч. 2 ст. 585 КПК України, при вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Як вбачається з долученого до матеріалів клопотання висновку за наслідками екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_5 ( ОСОБА_8 )до Республіки Узбекистан від 22.10.2018 року, враховуючи дванадцятимісячний строк тримання ОСОБА_5 під вартою та неможливість прийняття рішення за наслідками екстрадиційної перевірки, ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.05.2018 року відносно останнього змінено запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , з використанням електронного засобу контролю строком на 2 місяці.

В подальшому, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту неодноразово продовжувався. Зокрема, 11.04.2019 року строк тримання ОСОБА_5 під домашнім арештом було продовжено ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси до 10.05.2019 року.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08.05.2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання керівника Одеської місцевої прокуратури №1 про продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Слідчий суддя враховує, що протягом всього строку дії відносно ОСОБА_5 раніше обраних запобіжних заходів, останній в повній мірі виконував покладені на нього процесуальні обов`язки та жодного разу не їх не порушував. Більше того, в судове засідання з розгляду клопотання про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, останній за першим викликом слідчого судді з`явився, при цьому з 08.05.2019 року й по 14.05.2019 року відносно останнього не діяв жодний запобіжний захід.

Крім того, слідчий суддя враховує, що згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, слідчий суддя враховує, що Європейським судом з прав людини у справі «Холмуродов проти Росії» було встановлено, що видача ОСОБА_5 ( ОСОБА_8 ) в Узбекистан становитиме порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, слідчий суддя враховує, що процедура екстрадиції відносно ОСОБА_5 ( ОСОБА_8 ) триває понад два роки, та бере до уваги рішення ЄСПЛ у справі «Мокаллал проти України та «Молочко проти України», згідно якого протягом усього строку тримання під вартою органи влади повинні демонструвати намір видати заявників та відсутність для остаточної екстрадиції юридичних та фактичних перешкод.

Більше того, з матеріалів клопотання вбачається, що на теперішній час ОСОБА_5 перебуває в процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та документований довідкою про звернення за захистом в Україні №009597, термін дії якої був продовжений до 08.07.2019 року.

В цілому, слідчий суддя зазначає на неточності в поданому клопотанні та не відповідності викладених у клопотанні обставин долученим до клопотання матеріалам, оскільки згідно клопотання вбачається, що проведення екстрадиційної перевірки в порядку ст. 587 КПК України доручено Одеській місцевій прокуратурі № 1, в той час як згідно вимог вказаної статті, екстрадиційна перевірка проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною регіональною прокуратурою.

Крім того, звертаючись з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, до клопотання не долучено запиту відповідного компетентного органу іноземної держави та всіх наявних матеріалів екстрадиційної перевірки.

В цілому, слідчий суддя враховує, що прокурор в судовому засіданні не зміг пояснити, в чому полягає необхідність застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, з огляду на ті обставини, що запобіжні заходи відносно ОСОБА_5 то обираються, то продовжуються, при цьому будь-яких дій по екстрадиції не здійснюється.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до переконання, що правових підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не має, а тому в задоволенні поданого клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 179, 584, 585 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання в.о. керівника Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1