УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2019 року

м. Київ
справа № 610/2073/17
провадження № 51-362ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 09 січня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року в межах кримінального провадження № 0000605 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балаклія Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК.
Суть питання
За вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 09 січня 2018 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки, за ч. 3 ст. 185 КК на строк 4 роки 6 місяців, за ч. 2 ст. 190 КК на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів в м. Балаклія Харківської області за таких обставин.
В ніч з 01 на 02 червня 2017 року, більш точну дату та час вчинення злочину не встановлено, ОСОБА_4 , діючи повторно, переліз через паркан на територію домоволодіння розташованого по АДРЕСА_3 , де шляхом розбиття вікна проник до будинку, звідки таємно викрав належне ОСОБА_5 майно та гроші на загальну суму 1412 грн, а також належне ОСОБА_6 майно на суму 480 грн.
Крім того, ОСОБА_4 в ніч з 08 на 09 червня 2017 року, більш точну дату та час вчинення злочину не встановлено, діючи повторно, переліз через паркан на територію домоволодіння розташованого по АДРЕСА_4 у тому ж місті, де шляхом зламу навісного замка проник до сараю, розташованого на території вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав належне ОСОБА_7 майно гроші на загальну суму 785,64 грн.
Також, 09 червня 2017 року приблизно о 23:00 год, ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння біля кафе «Вітерець» що по вул. Соборній, 106 у тому ж місті, діючи повторно, шляхом обману під приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив у ОСОБА_8 мобільним телефоном марки Nomi і5010, яким в подальшому заволодів,чим потерпілому матеріальних збитків на суму 1529 грн.
Крім того, 03 липня 2017 року приблизно о 16:30 год, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщені гаража, що розташований на території домоволодіння по АДРЕСА_5 , повторно, таємно викрав зі столу, належний ОСОБА_9 мобільний телефон марки Samsung GT-S7390 вартістю 766,67 грн, а також належний ОСОБА_10 мобільний телефон марки Nokia 5800 вартістю 416,67 грн, завдавши тим самим потерпілими матеріальних збитків на зазначені суми.
Також, 12 липня 2017 року приблизно о 20:00 год, ОСОБА_4 , перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав, належний ОСОБА_11 мобільний телефон марки Nomi і5010 вартістю 1422 грн, який випав з кишені останнього, завдавши тим самим потерпілому матеріальних збитків на зазначену суму.
Крім того, в ніч з 03 на 04 липня 2017 року, приблизно о 00:00 год, ОСОБА_4 , через хвіртку зайшов на територію домоволодіння розташованого по АДРЕСА_6 , де проник до приміщення гаражу, звідки повторно, таємно викрав належне ОСОБА_9 майно на загальну суму 456 грн.
Також, 20 серпня 2017 року, приблизно о 23:00 год, ОСОБА_4 , перебуваючи на пляжі поблизу вул. Н. Садова, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав три мобільних телефони, які знаходились на ковдрі, а саме належним ОСОБА_12 мобільним телефоном марки Хiaomi redmi 3 S вартістю 2324,47 грн, належним ОСОБА_13 мобільним телефоном марки Lenovo 6000 вартістю 1395 грн, а також належним ОСОБА_14 мобільним телефоном марки Lenovo А 6010 вартістю 1530 грн, заподіявши тим самим потерпілим матеріальних збитків на зазначені суми.
Крім того, 09 вересня 2017 року приблизно о 22:30 год, ОСОБА_4 , перебуваючи біля кафе «Кульбаба», що на майдані Казмірука, 11а, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав належний ОСОБА_15 фотоапарат Olympus SP-600UZ вартістю 1183 грн, завдавши тим самим потерпілому матеріальних збитків на зазначену суму.
Також, 29 вересня 2017 року приблизно о 19:00 год, ОСОБА_4 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_7 , шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав належний ОСОБА_16 електродриль Einhell BSM 650E вартістю 162 грн, чим заподіяв потерпілій матеріальних збитків на вказану суму.
Крім того, в ніч з 01 на 02 жовтня 2017 року, більш точну дату та час вчинення злочину не встановлено, ОСОБА_4 , відчинивши запірний пристрій, зайшов на територію домоволодіння розташованого по АДРЕСА_8 , де відчинивши засув проник до сараю, розташованого на території вказаного домоволодіння, звідки повторно, таємно викрав належну ОСОБА_17 драбину вартістю 785,64 грн.
Також, в ніч з 02 на 03 жовтня 2017 року, більш точний час вчинення злочину не встановлено, ОСОБА_4 , відчинивши запірний пристрій, зайшов на територію домоволодіння розташованого по АДРЕСА_9 , де шляхом зламу замка проник до гаражу, розташованого на території вказаного домоволодіння, звідки повторно, таємно викрав належне ОСОБА_10 майно на загальну суму 531,80 грн.
Крім того, в ніч з 02 на 03 жовтня 2017 року, приблизно 00:30 год, ОСОБА_4 , відчинивши запірний пристрій, проник на територію домоволодіння розташованого по АДРЕСА_9 , де повторно, таємно викрав належне ОСОБА_10 майно на загальну суму 1491,40 грн.
Харківській апеляційний суд ухвалою від 06 грудня 2018 року залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації своїх дій, посилаючись на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особі через суворість, просить змінити вирок місцевого суду і призначити йому мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК.
Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений указує на те, що судами при призначенні йому покарання належним чином не враховано, що потерпілі до нього претензій не мають, вчинені ним злочини не є насильницьким, він є особою молодого віку, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, просив вибачення у потерпілих, відшкодував завдані збитки, має постійне місце проживання, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває. Також, зазначає, що судами не враховано наявність в нього цивільної дружину та її малолітньої дитини. Вказане, на думку засудженого, свідчить про можливість призначення йому мінімального покарання передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за обставин, установлених та перевірених місцевим судом у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК Верховний Суд не перевіряв, оскільки законність і обґрунтованість судових рішень у цій частині засуджений не оскаржує.
Частиною 2 ст. 50 КК закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 згідно з указаними нормами закону врахував: характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу засудженого, котрий раніше неодноразово судимий, на диспансерному обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога, не працює, не одружений, за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку у Балаклійському відділі пробації. При цьому суд визнав щире каяття ОСОБА_4 , обставиною, що пом`якшує покарання, а вчинення злочину щодо особи похилого віку та в стані алкогольного сп`яніння обставинами, що його обтяжує. Окрім цього врахував суд й те, що засуджений вичинив нові умисні злочини після звільнення його 27 квітня 2017 року на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».
З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання в межах санкцій статей, за якими його засуджено, визначивши остаточний його вид і розмір, на підставі ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. З таким висновком погодився суд апеляційної інстанції, правильним його вважає і Верховний Суд.
Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність Верховний Суд не вбачає.
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись із вироком місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо невідповідності призначеного йому покарання тяжкості вчинених ним злочинів через суворість, які за змістом та суттю аналогічні доводам, викладеним засудженим у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання й доводи, викладені ОСОБА_4 у згаданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, в частині призначення засудженому покарання вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши належні аргументи й підстави для прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, у частині визначення виду й розміру призначеного засудженому ОСОБА_4 покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішень суду першої та апеляційної інстанцій, умотивованість їх висновків з питання правильності призначеного ОСОБА_4 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, засуджений у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 09 січня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3