Категорія:ч.3 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001496, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 вересня 2018 року щодо ОСОБА_8 , яким -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Луцьк, Волинської області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2001 року за ч.3 ст.140, 44, 46-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, відповідно до ст.46-1 КК України відстрочене виконання покарання на 2 роки;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2013 року за ч.3 ст.185, ч.3 ст.357, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.71 КК України до покарання за даним вироком приєднано покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 02 березня 2001 року та визначено остаточне до відбуття 3 роки 5 місяців позбавлення волі;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2009 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- вироком Луцького міськрайонного суду від 16 жовтня 2012 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.ст. 71,72 КК України частково приєднано покарання за вироком від 20 лютого 2009 року у виді 3 років 20 днів позбавлення волі;

- вироком Луцького міськрайонного суду від 01 жовтня 2015 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст.71 КК України приєднано покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 9 січня 2013 року, і визначено остаточно до відбуття 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.186 КК України та виправданий на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Накладений на майно ОСОБА_8 на підставі ухвали слідчого судді арешт-скасовано.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В:
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні інкримінованого йому злочину за наступних обставин.

31 березня 2017 року близько 00 год. 30 хв., маючи не зняту і не погашену судимість за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, за попередньою змовою із невстановленою особою незаконно проник до будинку АДРЕСА_2 , де із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого повторно відкрито викрав майно ОСОБА_11 . В той час, коли потерпілий відчинив вхідні двері свого будинку, невстановлена особа нанесла удар правим кулаком по його обличчю, а саме у ліву щоку, внаслідок чого останній впав на підлогу, та, проникнувши в даний будинок, із застосуванням фізичної сили, утримуючи потерпілого ОСОБА_11 однією рукою за голову та притиснувши коліном, нанесла йому кілька ударів кулаком по тулубу, чим спричинила фізичний біль, при цьому вільною рукою дістала із правої кишені штанів ОСОБА_11 його шкіряний гаманець, який матеріальної цінності для останнього не становить, із грошовими коштами в сумі 35 000 гривень та 200 доларів США, що згідно довідки НБУ станом на 01 березня 2017 року складає 5 395 гривень 21 копійку. В цей момент ОСОБА_8 незаконно проник через відчинені вхідні двері даного будинку, зайшов у спальну кімнату, де зі столу повторно відкрито викрав мобільний телефон марки Nomi моделі i5030 імеі1: НОМЕР_1 , імеі2 : НОМЕР_2 , ринкова вартість якого згідно висновку експерта №342 від 30 червня 2017 року становить 1621 гривню 67 копійок, в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора ПрАТ МТС Україна № НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності для потерпілого не становить.

Органом досудового розслідування вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.3 ст.186 КК України, як умисні дії, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаними з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого та проникненням у житло.

У поданій на вирок апеляційній скарзі прокурор оскаржує вирок, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного виправдання ОСОБА_12 за пред`явленим йому обвинуваченням. Вказує, що судом необгрунтовано відмовлено прокурору в допиті свідка ОСОБА_13 та повторному допиті свідка ОСОБА_14 , понятих, поверхнево перевірено версію сторони обвинувачення про вчинення останнім злочину, що призвело до недостатності доказів та наявності сумнівів у достовірності висновків суду про його невинуватість. Не надано оцінку суперечностям в показаннях потерпілого, наданих в ході досудового розслідування та судового розгляду, який чітко та ствердно вказував на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила щодо нього злочин. Також безпідставно визнано недопустимими докази: протокол пред`явлення обвинуваченого для впізнання потерпілому від 07 травня 2017 року, слідчого експерименту за участю потерпілого від 21 червня 2018 року. В ході судового розгляду, потерпілий ОСОБА_11 ствердив про заподіяння йому ударів нападниками, а тому в діях обвинуваченого наявна така кваліфікуюча ознака, як вчинення грабежу із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров я потерпілого. У зв`язку із цим, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, яка подану нею апеляцію підтримала, обвинуваченого, його захисника та представника потерпілого, які апеляційну скаргу прокурора заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року "Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя " визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст. 373 КПК України, п.п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку " в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

На думку апеляційного суду, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції у вироку проаналізував та надав належну юридичну оцінку зібраним доказам для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Виправдовуючи ОСОБА_8 , суд врахував його позицію про недоведеність вчинення пред`явленого йому обвинувачення, надав належну юридичну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , наданих стороною обвинувачення доказам: протоколу слідчого експерименту від 21 червня 2017 року, пред`явлення особи для впізнання від 07 квітня та 07 травня 2017 року, проведених з участю потерпілого ОСОБА_11 , а також іншим письмовим доказам, наявних в матеріалах провадження, на які вказує у поданій ним апеляційній скарзі прокурор.

Так, допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 повністю заперечив свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Потерпілий ОСОБА_11 суду показав, що обличчя нападаючих не бачив, тоді як ОСОБА_8 за зростом не відповідає особам, які скоїли на нього напад.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в суді пояснили походження у них викраденого у потерпілого ОСОБА_11 телефону, як такий, що придбаний у невстановленої особи. Перша ствердила про те, що ОСОБА_8 , в день вчинення злочину близько 23.00 години, вночі приходив до неї з товаришем, і вони разом розпивали спиртне.

А тому, саме такі їх показання, які безпосередньо сприймались судом, були правильно взяті ним до уваги, що узгоджується із вимогами ст.ст. 23, ч.4 ст.95 КПК України.

Погоджується апеляційний суд і з наданою судом оцінкою здобутих стороною обвинувачення доказів, а саме: протоколу слідчого експерименту від 21 червня 2017 року, який не містить підпису потерпілого ОСОБА_11 та про наявність якого йому стало відомо в ході судового розгляду під час його безпосереднього дослідження судом, а також протоколів пред`явлення особи для впізнання від 07 квітня та 07 травня 2017 року, які суд правильно визнав недопустимими, як такі, що здобуті з істотним порушенням прав та свобод потерпілого.

В ході судового розгляду судом вжито усіх процесуальних заходів для забезпечення принципу змагальності сторін, а клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_14 обгрунтовано відхилено судом, як і клопотання про допит свідка ОСОБА_13 , який є співмешканцем першої та про наявність якого в ході досудового слідства сторона обвинувачення в порядку ст. 290 КПК України не заявляла та про необізнаність наявності такого в ході судового розгляду не довела.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду про те, що аналіз показань потерпілого, вищевказаних свідків, а також інші письмові докази, здобуті стороною обвинувачення, на які міститься посилання в мотивувальній частині вироку суду, лише підтверджують факт вчинення грабежу по відношенню до потерпілого ОСОБА_11 , проте жодним чином не доводять безпосередньої участі обвинуваченого у вчиненні такого злочину, і з такою оцінкою зазначених доказів погоджується апеляційний суд.

Таким чином докази, зібрані органом досудового розслідування, на які посилається сторона обвинувачення, викликають розумні сумніви у доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, а твердження прокурора про те, що суд першої інстанції при ухваленні виправдувального вироку не оцінив всі докази провадження в своїй сукупності, не заслуговують на увагу та не дають підстав для задоволення поданої прокурором апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 вересня 2018 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: