Справа № 362/3742/18
Провадження № 1-кп/362/357/18
ВИРОК

Іменем України

04.12.2018 Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000642 від 06.04.2018 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, не зареєстрованого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

в с т а н о в и в :

«5» квітня 2018 року близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_5 перебував біля паркану будинку своєї тещі, ОСОБА_6 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де на її прохання обрізав дерева.
В цей час до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_4 , у якого з ОСОБА_5 протягом тривалого часу існують неприязні відносини, у зв`язку з чим між вказаними особами виник черговий словесний конфлікт.
В ході вказаної суперечки у обвинуваченого ОСОБА_4 виник прямий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та він пішов до сусіднього подвір`я, розташованого по АДРЕСА_3 , де проживає його товариш, ОСОБА_7 , де взяв дерев`яну палицю - ніжку від стола, та повернувся до місця, де знаходився ОСОБА_5 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 умисно наніс потерпілому декілька ударів дерев`яною палицею, а саме ніжкою від стола в область голови, ребер з лівого боку та передпліччя лівої руки.
В подальшому ОСОБА_5 вирвав вказану палицю з рук ОСОБА_4 .
Проте, продовжуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_4 повернувся до подвір`я ОСОБА_7 , де взяв ще одну ніжку від стола та повернувся до ОСОБА_5 , який перебував у подвір`ї ОСОБА_6 та наніс ще один удар потерпілому в область лівого плеча.
Через деякий час обвинувачений ОСОБА_4 , тримаючи у руці металеву трубу довжиною 50 см, повернувся до подвір`я своєї матері, ОСОБА_6 , зайшов до будинку останньої, де в цей час знаходився ОСОБА_5 , та реалізовуючи свій злочинний умисел, наніс йому удар вказаною трубою в область стегна лівої ноги.
Згідно висновку судового експерта № 091 м/д від 22.06.2018 року у ОСОБА_5 було виявлено ЗЧМТ струс головного мозку; забита рана тім`яної частини голови справа; перелом середньої третини п`ятої п`ястної кістки лівої кисті зі зміщенням уламків; рвана рана в ділянці третього п`ястно-фалангового суглобу лівої кисті; забита рана в ділянці лівого колінного суглобу; підшкірна гематома лівої лопатки, які виникли внаслідок дії тупого предмета (предметів) в вказані вище ділянки тіла потерпілого.
Вказаний перелом кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я більше 21 доби.
Струс головного мозку та вказані забиті рани кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягнули короткочасний розлад здоров`я.
Вказана гематома лівої лопатки кваліфікується як легке тілесне ушкодження.
Можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 в строки та при обставинах вказаних у «Ухвалі», а саме внаслідок ударів дерев`яною чи металевою палицею, не виключається.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті, і пояснив, що дійсно «5» квітня 2018 року він металевою трубою наніс удари потерпілому, через те, що той ображав його сестру та маму. В скоєному щиро розкаявся. Запевнив суд, що подібного більше не повториться.
Потерпілий ОСОБА_5 не наполягав на суворому покаранні обвинуваченого.
Суд визнав за можливе, відповідно до положень ст.349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ні ким не оспорюються, проти чого не заперечують прокурор і обвинувачена, правильно розуміючи зміст даних обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції.
Учасникам процесу було роз`яснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає, що органи досудового розслідування правильно кваліфікували дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, оскільки в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчинення якого обвинувачується особа, мало місце, що діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і що у вчиненні цього кримінального правопорушення винен обвинувачений ОСОБА_4 .
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає його щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Крім того, обираючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, що відноситься, відповідно до ст.12 КК України, до злочинів середньої тяжкості, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих обставин.
Зокрема, суд враховує, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин скоєння злочину та особи обвинуваченого, його щирого каяття, думки потерпілого, який бажає справедливого, проте не суворого покарання, посередньої характеристики, а отже готовності нести покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для обвинуваченого буде покарання у виді хоча й обмеження волі, передбаченого санкцією ч.1 ст.121 КК України, але зі звільненням від його відбування та встановленням йому іспитового строку.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.349, 368-371, 395 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Відповідно до положень ст.ст.75,76 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк випробування тривалістю 1 (один) рік, з зобов`язанням повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, та не виїжджати за межі України без погодженняз уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку з «4» грудня 2018 року.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення через Васильківський міськрайонний суд Київської області.
Копію вироку негайно вручити ОСОБА_4 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1