Справа № 344/4666/19
Провадження № 11-сс/4808/95/19
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу генерального директора ТОВ «Торговий сервіс» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 березня 2019 року про накладення арешту на майно,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі генеральний директор ТОВ «Торговий сервіс» ОСОБА_7 просить, поновивши строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати її в частині накладення арешту на автомобіль марки «TOYOTA Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ТОВ «Торговий сервіс», шляхом заборони відчуження, користування та розпоряджання даним майном.

Посилається на те, що дана ухвала була отримана 03 квітня 2019 року, повний текст ухвали було оголошено 18 березня 2019 року, а надіслано на їхню адресу 23 березня 2019 року. З ухвалою слідчого судді не погоджується, вважає її незаконною, такою, що грубо порушує права власника організації на належне їй на праві приватної власності майно. Наголошує, що слідчий суддя, постановивши таке рішення, порушив права товариства як власника на користування та розпорядження даним майном та подальшу можливість його відновлення до технічно справного стану. Аналізуючи зміст ч. 1 ст. 170 КПК України, зазначає, що в даній статті жодним чином не вказується на право суду обмежувати права власника майна, якому було завдано шкоду. Вказує, що працівником слідчого відділу не було направлено жодного повідомлення чи запиту на їхню адресу з приводу пошкодження майна товариства. Вони не заперечують відносно проведення необхідних слідчих дій з автомобілем, однак вважають, що він має бути повернутий власнику на зберігання. Зазначає, що ТОВ «Торговий сервіс» вважає, що під час розгляду клопотання слідчого не було в повній мірі розглянуто, чи буде порушено право власності товариства у випадку такого накладення арешту на майно. Підкреслює, що в ході проведення досудового розслідування встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, що виключає можливість самостійного загоряння, а тому в даному випадку на час слідства, що може тривати протягом декількох років, оскільки підозрюваний переховується, немає необхідності зберігати транспортний засіб в пошкодженому стані на автостоянці Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, тим самим перешкоджати подальшому його відновленню для придатного до використання стану.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 березня 2019 року клопотання задоволено, накладено арешт на частини синтетично-бавовняної тканини із слідами горіння, частини синтетично-бавовняних рукавиць із слідами горіння, предмет зовні схожий на пістолет, типу револьвер із маркуванням «РНР-У-УОС», 9 мм РА, « НОМЕР_4 », предмети схожі на патрони у кількості 7 штук, два леза для канцелярського ножа, дві пачки сірників, одну пачка сигарет ТМ «LS», запальничку жовтого кольору, ліхтарик, шапку синтетично-бавовняну сірого кольору, шапку синтетично-бавовняна чорного кольору, предмет зовні схожий на сканер для автомобілів із позначенням «DAZZER ІІ», та автомобіль марки «TOYOTA Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ТОВ «Торговий сервіс», шляхом заборони відчуження, користування та розпоряджання даним майном.

Слідчий суддя виходив з того, що стороною кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що дане майно є речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому виникла необхідність у накладені арешту з метою уникнення втрати, зникнення чи пошкодження даного майна до з`ясування всіх обставин кримінального провадження. Дійшов висновку, що вказаний захід забезпечення є доцільним, співмірним та таким, що відповідає завданням кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду:

- представник ОСОБА_9 підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін. Зазначив, що на теперішній час призчені та проводяться дві експертизи транспортного засобу, а саме пожежно-технічна та товарознавча.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно з ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвалу слідчого судді було постановлено за виклику ТОВ «Торговий сервіс», повний текст ухвали було оголошено 18 березня 2019 року, а надіслано на їхню адресу копію ухвали 23 березня 2019 року, відомостей про час отримання в матеріалах клопотання відсутні, апелянт зазначає, що ухвала була отримана 03 квітня 2019 року.

За таких обставин у апелянта виникає право звернення до апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді з дня отримання ним її копії.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції безпідставно наклав арешт на автомобіль.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, а саме на автомобіль з тих підстав, що він є речовим доказам в даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Так, постановою від 14 березня 2019 року слідчого Івано-Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_10 автомобіль марки «TOYOTA Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , визнано речовим доказом по кримінальному провадженні № 0000870, який зберігати на території Івано-Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Апелянт та його представник не наводять жодних заперечень з приводу того, що транспортний засіб відповідає вимогам ст. 98 КПК України як речовий доказ правопорушення.

Так, згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

З огляду на наведені слідчим та встановлені досудовим розслідуванням обставини, враховуючи положення ч. 1 ст. 98 КПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що транспортний засіб є речовим доказом, що в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Також, як підтверджують матеріали клопотання слідчого та зміст оскарженої ухвали, слідчий суддя вмотивовано прийшов до висновку, дотримавшись вимог закону, навівши це по тексту ухвали, що в даному випадку мають місце відповідні ризики щодо майна, а саме можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Суд апеляційної інстанції вважає, що, з огляду на необхідність проведення по кримінальному провадженні інших слідчих дій, експертиз, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, за наявності підстав вважати, що можуть настати наслідки, передбачені ч. 11 ст. 170 КПК України, слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на автомобіль.

Також, суспільний інтерес розслідування та встановлення істотних обставин у вказаному кримінальному провадженні переважає приватний інтерес особи щодо тимчасового позбавлення права володіти належним їй майном.

Щодо доводів про особливості, тривалість зберігання транспортного засобу та відсутність можливості за таких обставин його відновлення, суд апеляційної інстанції зазначає, що ці факти самі по собі не є підставами для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки жодним чином не виключають наявних та достатніх підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження та не впливають на правильність висновків суду в цій частині.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на даний час потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права ТОВ «Торговий сервіс».

При цьому, даних про настання особливих негативних наслідків для ТОВ «Торговий сервіс» від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт автомобіля під час апеляційного розгляду не здобуто.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. ст. 170, 172, 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу генерального директора ТОВ «Торговий сервіс» ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 березня 2019 року про накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5