ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/856/19 Справа № 215/3880/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_7 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000693 стосовно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. П`ятихатки Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_10
представника цивільного відповідача
в режимі відеоконференції:
потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_7
представника потерпілого,
цивільного позивача ОСОБА_11

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 грн., на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від призначеного покарання ОСОБА_8 звільнено у зв`язку з закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ТзДВ «Страхова компанія «Глобус», ОСОБА_8 про стягнення завданої кримінальним правопорушенням шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 84 760 грн., франшизу в розмірі 500 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ТзДВ «Страхова компанія «Глобус» відмовлено.
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчиненого за наступних обставин.
13 грудня 2015 року приблизно о 16:00 годин по проїзній частині вул. Маршака з боку вул. Доватора в напрямку вул. Арсент`єва в м. Кривому Розі, рухався мікроавтобус Ford Transit реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 . В цей же час, в попутному напрямку, позаду, рухався автомобіль Chevrolet Lacetti реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 . Знаходячись поблизу електроопори № 52 ОСОБА_8 не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху, розпочавши виконання маневру лівого повороту, створив небезпеку для руху водію ОСОБА_7 , чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР України, внаслідок чого водій ОСОБА_8 керуючи мікроавтобусом Ford Transit поблизу електроопори № 52, по вул. Маршака, скоїв зіткнення з автомобілем Chevrolet Lacettiпід керуванням водія ОСОБА_7 , який в подальшому виїхав за межі проїзної частини та скої наїзд на електроопору № 4.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження, у вигляді закритого перелому правої пяточної кістки, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Допущені водієм ОСОБА_8 порушення вимог п. 10.1 ПДР України знаходились в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків.

Короткий зміст вимог апеляційних скар і узагальненні доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, зазначивши в мотивувальній частині вироку відомості про дослідження слідчих експериментів за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_12 від 13.08.2018 року, а також висновку експерта № 7/10.1.104/274 від 03.10.2018 року. Зазначає, що вказані документи були досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду, проте, в порушення вимог ст. 374 КПК України, суд в мотивувальній частині вироку не зазначив про дослідження цих доказів.
В апеляційній скарзі потерпілий, цивільний позивач просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову змінити та стягнути з ТДВ СТДВ Глобус на його користь страхове відшкодування у розмірі 49 500 грн.; з ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 84 760 грн., витрати на проведення судової-автотехнічної експертизи 2 000 грн., витрати на послуги евакуатора 800 грн., франшизу 500 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., а всього до стягнення 108 060 грн.
Свої вимоги аргументує тим, що суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог до страхової компанії Глобус виходив з того, що він не звертався до страховика з відповідною заявою про страхове відшкодування в порядку ст. 35 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вважає, що суд залишив поза увагою, що він таки звернувся з заявою про страхове відшкодування в своїй позовній заяві, поданої в порядку КПК України, в рамках розгляду кримінального провадження та у встановлений законом строк, у зв`язку з чим суд безпідставно відмовив в задоволенні його позовних вимог до страховика.
Також зазначає, що судом не вирішено питання про стягнення з обвинуваченого на його користь витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме на проведення судової авто-товарознавчої експертизи в розмірі 2 000 грн. та витрат на евакуатор в розмірі 800 грн.
Крім того, вважає, що суд при ухваленні рішення про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на його користь, не правильно провів розрахунок розміру такої шкоди в порушення вимог ст. ст. 23, 1167, 1187 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні потерпілий, цивільний позивач ОСОБА_7 та його представник підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити, а вирок суду в частині стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди змінити, задовольнивши позовні вимоги до страхової компанії, збільшити розмір відшкодування моральної шкоди, а також стягнути з обвинуваченого витрати за проведення експертизи та витрати на послуги евакуатора.
Прокурор в судовому засіданні не підтримала жодну з апеляційних скарг і просила залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін. Вважала, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ст. ст. 23, 1167 ЦК України, тому підстави для задоволення апеляційної скарги потерпілого відсутні.
Обвинувачений та захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційних скарг потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_7 та прокурора, вважали її необґрунтованими, а вирок суду законним та вмотивованим і просили залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Стосовно доводів потерпілого, цивільного позивача про незаконність та необґрунтованість вироку суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до страхової компанії Глобус, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що згідно з матеріалами кримінального провадження потерпілий ОСОБА_7 не звертався до страхової компанії з заявою про страхове відшкодування, рішень про здійснення страхового відшкодування чи про відмову в його відшкодуванні не приймалось. Тому доводи потерпілого про порушення його майнових прав саме ТДВ «Страхова компанія «Глобус» суд першої інстанції визнав необґрунтованими.
Не погодившись з таким висновком суду, ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує, що висновки суду в цій частині не відповідають дійсності, оскільки судом не взято до уваги, що він таки звернувся з заявою про страхове відшкодування в своїй позовній заяві, поданої в порядку КПК України в рамках розгляду кримінального провадження.
Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись з такими доводами і вважає їх такими, що ґрунтуються на власному довільному тлумаченні положень закону, виходячи з наступного.
За змістом ст. 35 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004 року № 1961-IV з наступними змінами та доповненнями (Далі Закон № 1961-IV), для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, яка має відповідати вимогам, зазначеним в даній статті та до якої долучаються документи, перелічені в цій статті.
Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження відсутня заява потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_7 або його представника, яка подана в порядку ст. 35 Закону № 1961-IV до ТДВ СТДВ Глобус про виплату страхового відшкодування.
Таким чином, за відсутності заяви про виплату страхового відшкодування у ТДВ СТДВ Глобус відсутні підстави, передбачені Законом № 1961-IV для здійснення такої виплати, а також не звернення з такою заявою до страховика та відсутність рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, фактично свідчить про відсутність спору між даними сторонами.
Апеляційний суд вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що він звернувся з заявою про страхове відшкодування в своїй позовній заяві, поданої в порядку КПК України в рамках кримінального провадження. При цьому, апеляційний суд констатує, що заява про виплату страхового відшкодування (ст. 35 Закон № 1961-IV) та цивільний позов є різними документами за своєю правовою природою та подаються і вирішуються в різних процесуальних формах.
Таким чином, рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до страхової компанії Глобус є законним та обґрунтованим.
Стосовно вимог ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого на його користь витрат понесених за проведення судової авто-товарознавчої експертизи та витрати на послуги евакуатора, апеляційний суд не може прийти до висновку про їх задоволення, з тих підстав, що висновок експертизи, на який посилається ОСОБА_7 , - це заключення експертного автотоварознавчого дослідження, яке проведене за заявою потерпілого не в спосіб, передбачений КПК України, у зв`язку з чим ці витрати не можуть бути віднесені до процесуальних витрат, передбачених ст. 118 КПК України, як і витрати на послуги евакуатора.
Перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про збільшення розміру стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Як вбачається з цивільного позову ОСОБА_7 просив стягнути з ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_7 в цій частині, суд першої інстанції послався на ст. 26-1 Закону № 1961-IV, згідно якої моральна шкода відшкодовується страховиком потерпілому, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, тобто 100000*5%=5 000 грн. та вирахував дану суму з розміру відшкодування, яке підлягає стягненню з обвинуваченого.
З урахуванням викладеного та обставин справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність заподіяння ОСОБА_7 моральної шкоди внаслідок ДТП і ушкодження здоров`я, розмір якої суд оцінив в 10 000 грн. та стягнув з ОСОБА_8 , відповідальність якого застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Глобус», моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. (10 000 5 000 = 5 000).
Проте, з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись в повній мірі, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Положеннями ст. 26-1 Закону № 1961-IV передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Стаття 26-1 Закону № 1961-IV, передбачає обов`язок та граничний розмір відшкодування моральної шкоди страховою компанією, а не особою, яка заподіяла таку шкоду. Крім того, суд першої інстанції не навів належного обґрунтування свого рішення про виключення із суми морального відшкодування, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 , розміру моральної шкоди, яка за Законом № 1961-IV підлягає стягненню зі страхової компанії, при цьому залишив поза увагою, що таких позовних вимог до страхової взагалі не пред`являлось.
Таким чином, рішення суду першої інстанції про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_8 , у зв`язку з тим, що Законом № 1961-IV передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, є необґрунтованим та не узгоджується з положеннями ст. ст. 23, 1167 ЦК України, що є підставою для зміни вироку суду в цій частині відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України.
При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, належним чином врахував характер і тяжкість отриманих позивачем ушкоджень здоров`я, що порушили нормальні життєві зв`язки та викликають фізичні і моральні страждання, тривалість розладу її здоров`я і обґрунтовано визначив розмір відшкодування в 10 000 грн., що відповідає принципу розумності та справедливості.
Доводи апеляційної скарги прокурора про внесення доповнень до мотивувальної частини вироку про дослідження слідчих експериментів за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_12 від 13.08.2018 року, а також висновку експерта № 7/10.1.104/274 від 03.10.2018 року, апеляційний суд розцінює як такі, що не можуть бути задоволені, оскільки доповнення вироку посиланнями на вказані протоколи і висновок експерта за своїм змістом є посиланням суду на докази у кримінальному провадженні. Однак, суд першої інстанції не надавав оцінки цим доказам, що унеможливлює перевірку апеляційним судом таких висновків суду першої інстанції, а за відсутності клопотання сторін кримінального провадження, апеляційний суд не може за власною ініціативою дослідити вказані докази та надати їм відповідну правову оцінку.
Крім того, доповнення вироку суду вказаними відомостями, як про це зазначає прокурор, не впливає на повноту судового розгляду та на законність, обґрунтованість і вмотивованість вироку в цілому, а сам вирок відповідає вимогам ст. 374 КПК України в частині мотивування та правової оцінки доказів, які суд поклав в основу вироку, у зв`язку з чим доводи прокурора не можуть бути задоволені.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову змінити.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) гривень.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4