У Х В А Л А Справа № 200/391/19

Провадження № 1-кс/200/253/19

18 січня 2019 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, -

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2019 року до суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого по кримінальному провадженню № 0000029 щодо неповернення тимчасово вилученого під час обшуку майна ОСОБА_4 , а саме: мобільного телефону Meizu M5s gold IMEI НОМЕР_1 .

Скаргу обґрунтовує наступним чином. 28 листопада 2018 року у кв. АДРЕСА_1 проведено обшук, під час якого вилучено мобільний телефон Meizu M5s gold IMEI НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 . Клопотання про арешт вказаного телефону до слідчого судді не надходило, а тому прохає зобов`язати слідчого СВ УСБУ в Дніпропетровській області ОСОБА_5 повернути тимчасово вилучений під час обшуку зазначений мобільний телефон власнику.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав, прохав задовольнити. Пояснення надав аналогічні тексту клопотання.

Слідча ОСОБА_6 в судове не з`явилася, надала суду клопотання про розгляд скарги за її відсутності, в якому зі скаргою не погодилася та прохала відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що мобільний телефон ОСОБА_4 , який був вилучений під час проведення обшуку по АДРЕСА_2 , не є тимчасово вилученим майном, оскільки дозвіл на відшукання та вилучення мобільних телефонів надано ухвалою слідчого судді про проведення обшуку від 13 листопада 2018 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 167, 168, 169 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який передбачає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормою ч. 3 цієї статті встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Розглянувши скаргу та надані до неї додатки, вислухавши пояснення адвоката, приймаючи до уваги доводи слідчої, вважаю, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 28 листопада 2018 року співробітниками УСБУ в Дніпропетровській області проведено обшук по вул. Кронштадська у м. Дніпрі, 29, в ході якого вилучено мобільний телефон Meizu M5s gold IMEI НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 . Відповідно до ухвали слідчого судді про проведення обшуку від 13 листопада 2018 року, надано дозвіл на проведення обшуку по вул. Кронштадська у м. Дніпрі, 29, з метою виявлення та вилучення, зокрема, телефонів. Таким чином, мобільний телефон Meizu M5s gold IMEI НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , вилучений законно за ухвалою слідчого судді, а тому не є тимчасово вилученим майном. Через це приходжу до висновку, що скарга адвоката ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 91, 94, 169, 173, 220, 303, 304, 307, 369, 371-372, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1