Справа № 487/5037/18
Провадження № 1-кп/487/243/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2019 року

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,за участю секретаря ОСОБА_2 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001972 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Максимівка Новобузького району Миколаївської області ,українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, навчається на 1 курсі Миколаївського ВПУ №21 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого -

у вчиненні злочину , передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

За участю сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення: прокурора прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 28.05.2018 р. близько 23 год.50 хв. він знаходився на території станції обслуговування автомобілів за адресою: м. Миколаїв, вул. Кузнецька (Скороходова), 101, де здійснював прибирання, маючи злочинний, корисливий, протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого, майна шляхом вільного доступу таємно викрав біля будівлі на лавочці мобільний телефон марки LG D 690 вартістю 1000 грн., який належить ОСОБА_7 . Після чого , утримуючи викрадене майно при собі з місця скоєння злочину ОСОБА_3 зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд,спричинивши потерпілому ОСОБА_8 своїми умисними протиправними діями матеріальну шкоду на суму 1000 грн.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна(крадіжка).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав в повному обсязі, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 28.05.2018 р. близько 23 год.50 хв. знаходився на території станції обслуговування автомобілів за адресою: м. Миколаїв, вул. Кузнецька (Скороходова), 101, де здійснював прибирання. Маючи злочинний, корисливий, протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого, майна шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки LG D 690 вартістю 1000 грн., який належить ОСОБА_7 . Після чого, утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння кримінального правопорушення зник. В подальшому добровільно видав зазначений вище мобільний телефон співробітникам поліції.

В скоєному він щиро розкаявся.

Такі показання обвинуваченого надані суду без будь-якого примусу, в присутності захисника ОСОБА_6 , у зв`язку із чим суд вважає їх логічними, послідовними та такими, що підтверджують правильність розуміння ним встановлених обставин кримінального правопорушення,їх добровільність та істинність його позиції, а покази обвинуваченого визнаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження судом фактичних обставин, а саме формулювання обвинувачення ОСОБА_3 визнається судом доведеним.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, в заяві просив розглядати кримінальне провадження без його участі, позову не заявляв, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Просив призначити покарання на розсуд суду.

В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про застосування відносно неповнолітнього обвинуваченого на підставі ст. 105 КК України примусові заходи виховного характеру у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме: заборонити обвинуваченому відвідувати у нічний час з 22 год.00 хв. до 06 год.00 хв. розважальні заклади; не залишати постійне місце проживання строком на 1 рік.

В судовому засіданні захисником було заявлено клопотання про застосування відносно неповнолітнього обвинуваченого на підставі ст. 105 КК України примусові заходи виховного характеру у виді застереження.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один чи декілька примусових заходів виховного характеру, визначених частиною 2 статті 105 КК України.

Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року "Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх", згідно із ч. 1 ст. 105 КК України суд у праві звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов: а) неповнолітній вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним; б) неповнолітній щиро розкаявся; в) поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття; г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання. У разі встановлення трьох попередніх умов на момент постановлення вироку суд управі вважати неповнолітнього таким, що не потребує застосування покарання.

Рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань "звільнення від покарання" (ч. ч. 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), "звільнення від відбування покарання" (ст.ст. 75, 79, 104 КК України), "звільнення від призначеного покарання" (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

З досудової доповіді відносно обвинуваченого вбачається, на думку органу пробації виправлення особи можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Відповідно до п. 5 Постанови пленуму Верховного Суду України N 2 від 15.05.2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру", застереження (п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України) яке є одним із най м`якших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Пунктом 6 даної Постанови пленуму Верховного Суду України передбачено, що обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього (п. 2 ч. 2 ст. 105 КК слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язку продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 КК суд у кожному випадку встановлює конкретний строк, протягом якого органи, що здійснюють контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього, повинні пред`являти особливі вимоги щодо неї, а неповнолітній зобов`язаний їх дотримувати. З урахуванням даних про особу неповнолітнього та характеру вчиненого ним злочину чи суспільно небезпечного діяння суд визначає, які види дозвілля слід обмежити, а які - заборонити, або які обов`язки покласти на неповнолітнього і на який саме строк. Тривалість останнього має бути достатньою для виправлення неповнолітнього. На практиці обмеження дозвілля чи інші особливі вимоги щодо поведінки неповнолітнього можуть установлюватися на декілька місяців, що пов`язано, наприклад, із необхідністю пройти курс лікування від алкоголізму, наркоманії, токсикоманії, позбутися інших шкідливих для здоров`я звичок або закінчити навчання в школі, одержати професійні навики та працевлаштуватися (іноді - і на певний період після цього).

Згідно з п.16 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.01.2017 року № 223-66/0/4-17, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині, керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до вимог ст. 12 КК України скоєний ОСОБА_3 злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості.

При призначенні неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності,його щире каяття, що він навчається, має постійне місце проживання, його характеристику, з урахуванням висновку уповноваженого органу з питань пробації, відповідно до якого виправлення особи можливе без позбавлення або обмеження волі, а також фактичні обставини справи.Таким чином суд приходить до висновку, що обвинувачений на час ухвалення вироку не потребує призначення йому покарання, а тому вважає за можливе застосувати до нього ч.1 ст. 105 КК України та звільнити його від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, а саме, застосувати до ОСОБА_3 заходи виховного характеру в виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме: заборонити обвинуваченому відвідувати у нічний час з 22 год.00 хв. до 06 год.00 хв. розважальні заклади строком на 1 рік.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.105 КК України,ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати неповнолітнього ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 105 КК України, звільнити неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, без визначення його виду, із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження ,обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме: заборонити обвинуваченому відвідувати у нічний час з 22 год.00 хв. до 06 год.00 хв. розважальні заклади.

Речові докази по справі мобільний телефон марки LG D 690, що передані під розписку власнику потерпілому ОСОБА_7 - вважати повернутими власнику ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва на протязі 30 днів з дня його проголошення, а засудженими в той же строк із дня вручення їм копії вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , його захиснику ОСОБА_6 та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1