ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1747/18 Номер провадження 11-кп/814/440/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого захисника обвинуваченогоОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0003204 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 8 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, маючий на утриманні двох неповнолітніх дітей, судимий:

6 вересня 2017 року Київським районним судом м. Полтава за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.; ухвалою цього суду від 11 січня 2018 року покарання у виді штрафу замінене на 50 годин громадських робіт, яке відбуте повністю,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 :

- на користь потерпілого ОСОБА_7 9848 грн. 43 коп. майнової шкоди та 15000 грн. моральної шкоди;

- на користь бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради 6132 грн. 07 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він 16 грудня 2017 року близько 19 год., перебуваючи в коридорі квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно наніс потерпілому ОСОБА_7 , який є його рідним братом, в область лівої ноги декілька ударів ногою, взутою у зимове взуття, внаслідок чого заподіяв тяжкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі з внесеними змінами обвинувачений просить змінити вирок суду та пом`якшити призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 цього Кодексу.
При цьому вважає призначене йому покарання занадто суворим та зазначає про щире каяття та повне визнання винуватості у вчиненні злочину.
Стверджує про наявність на утриманні двох малолітніх дітей, позитивні характеристики, наміри повністю відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок місцевого суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_9 на 6 років позбавлення волі, оскільки він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, вину не визнав.
Інші учасники провадження вирок не оскаржили.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування потерпілого про відсутність підстав для пом`якшення покарання, думку прокурора, який не підтримав подану апеляційну скаргу та вважав вирок законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин і кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного покарання є слушними.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Згідно з ч.1 ст.69 КК України та приписів п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Оцінюючи, як тяжкість вчиненого злочину, так і конкретні обставини провадження; особу обвинуваченого, який є молодою людиною, має міцні соціальні зв`язки, сім`ю, доглядає за матір`ю з 2-ю групою інвалідності внаслідок захворювання опорно-рухового апарату, характеризується позитивно; враховуючи його ставлення до вчиненого, а саме щире каяття та розуміння наслідків; прагнення повністю відшкодувати спричинену старшому рідному братові шкоду, колегія суддів вважає, що усі наведені пом`якшуючі обставини в своїй сукупності істотно знижують фактичний ступінь тяжкості вчиненого злочину і особливо ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства та утворюють підставу для застосування приписів ст.69 КК України і переходу до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції інкримінованого злочину, у виді обмеження волі.
Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме вимогам закону, буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для посилення покарання, про що просив прокурор в апеляційній скарзі.
Водночас, враховуючи думку потерпілого, ту обставину, що обвинувачений вчинив злочин, маючи незняту та непогашену судимість, колегія суддів не вбачає підстав для застосуванням ст.75 КК України.
Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу обвинуваченого необхідно задовольнити частково.
Застосування правил зарахування судом строку попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст.72 КК України є імперативною вимогою кримінального Закону та не потребує звернення з відповідним клопотанням.
Відповідно до положень вказаної статті попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті, згідно з п.п «б» пункту 1 якої одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
Відповідно до ч.2 ст.57 КВК України з урахуванням особи та інших обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне направити ОСОБА_9 до місця відбування покарання у виді обмеження волі у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі. В зв`язку з цим обвинувачений підлягає звільненню з-під варти при прибутті до місця відбування покарання.
Згідно з ч.2 ст.58 КВК України, в строк покарання зараховується час слідування під вартою до виправного центру.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_9 в строк покарання строк перебування під вартою з 8 листопада 2018 року по день звільнення з-під варти при прибуттю до місця відбування покарання з розрахунку один день позбавлення волі два дні обмеження волі.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407 та ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Київського районного суду м. Полтава від 8 листопада 2018 року щодо ОСОБА_9 змінити.
Пом`якшити призначене ОСОБА_9 покарання та вважати його засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, з застосуванням ст.69 цього Кодексу, на 2 роки обмеження волі.
На підставі ч.2 ст.57 КВК України направити ОСОБА_9 до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.
ОСОБА_9 підлягає звільненню з-під варти при прибутті до місця відбування покарання.
На підставі ч.1 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 в строк покарання строк перебування під вартою з 8 листопада 2018 року по день звільнення з-під варти при прибутті до місця відбування покарання з розрахунку один день позбавлення волі два дні обмеження волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4