В И Р О К
іменем України

03 грудня 2018 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий суддя ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000234 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Белагаш Жаксинського району Тургайської області, Казахстан, є громадянином України, має початкову освіту, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) вироком Лозівського районного суду Харківської області від 25.06.1998 за частиною 3 статті 81 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна, звільнений 09.11.2000 по відбуттю строку покарання;

2) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 14.06.2001 за частиною 2 статті 140 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 2 роки з конфіскацією майна, звільнений 06.09.2002 умовно-достроково;

3) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 02.07.2003 за сукупністю злочинів, передбачених частиною 2 статті 289, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, та за сукупністю вироків до позбавлення волі на строк 5 років 7 місяців 4 дні, звільнений 09.10.2008 умовно-достроково;

4) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 15.01.2010 за сукупністю злочинів, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 304 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 5 років, в силу статті 75 Кримінального кодексу України від призначеного покарання звільнений з випробуванням на 2 роки;

5) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 09.07.2013 за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 5 років, в силу статті 75 Кримінального кодексу України від призначеного покарання звільнений з випробуванням на 3 роки,

у злочині, передбаченому частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в:

17 березня 2018 року близько 19:30 години в с. Таранівка Зміївського району Харківської області ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Того ж числа близько 20:00 години, реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_4 будучи в стані алкогольного сп`яніння прийшов до будинку АДРЕСА_2 , де через огорожу проник на територію двору, а потім, розбивши вікно, проник до будинку, звідки повторно таємно викрав належне ОСОБА_6 наступне майно: лобзик (пилка маятникова) "Фиолент ПМЗ-600Э", насосну станцію "DAB Aquaget 82M-G" та чавунний радіатор опалення, загальною вартістю 5818 грн. 40 к., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Зазначеними діями ОСОБА_4 вчинив повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, тобто злочин, передбачений частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України.

Викладені вище обставини кримінального провадження щодо місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення не оспорювалися учасниками судового провадження, які під час судового розгляду не заперечували проти того, щоб суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо вказаних обставин.

З`ясувавши, що сторони правильно розуміють зміст зазначених обставин; відсутні сумніви у добровільності їх позиції; роз`яснивши, що сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у інкримінованому йому злочині та показав про зазначені вище обставини, за яких він увечері 17 березня 2018 року, будучи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , яке використовувалося як дача, де на той час ніхто не знаходився. Через огорожу він заліз у двір, а потім розбив віконне скло та проник до будинку, звідки таємно викрав чавунну батарею, насосну станцію та електролобзик, які за два рази виніс з будинку та в подальшому здав на металобрухт.

У вчиненому злочині він розкаявся, виявив готовність нести передбачену кримінальним законом відповідальність.

Оцінивши докази, досліджені під час судового розгляду, які є належними, допустимими, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 є винним у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у житло, вчиненому повторно, і його дії належить кваліфікувати за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України.

Під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до вимог статей 65-67 Кримінального кодексу України, судом враховано наступні обставини:

- ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином;

- обставину, що пом`якшує покарання, передбачену пунктом 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України, якою визнається щире каяття обвинуваченого, що виявилося в сприянні розкриттю злочину шляхом надання показань про його обставини та готовності нести передбачену законом відповідальність;

- обставини, що обтяжують покарання, передбачені пунктами 1, 13 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, якими визнаються рецидив злочинів, скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння;

- особу винного, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності, до позбавлення волі, звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, до нього застосовувалося звільнення від покарання з випробуванням (а. п. 91-95), на обліку в психіатричному та наркологічному кабінеті не перебував (а. п. 89); не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується негативно (а. п. 85-88).

З урахуванням сукупності зазначених відомостей щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, зокрема тих обставин, що він раніше неодноразово засуджувався за умисні злочини, а звільнення його від відбування покарання умовно-достроково та з випробуванням виявилося недостатнім для попередження вчинення ним нових злочинів, з урахуванням обставини, що пом`якшує покарання та обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 3 статті 185 Кримінального кодексу України.

З метою забезпечення виконання вироку, до набрання ним законної сили, належить застосувати у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід - тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор".

Відповідно до статей 118, 122, 124, 126 Кримінального процесуального кодексу України з обвинуваченого ОСОБА_4 належить стягнути на користь Державного бюджету України процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 715 грн 00 к. (а. п. 96).

Долю речових доказів належить вирішити у відповідності до вимог пункту 5 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України (а. п. 82, 83).

На підставі викладеного, керуючись статтями 349, 368-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винним у злочині, передбаченому частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

З метою забезпечення виконання вироку, до набрання ним законної сили, застосувати у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід - тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор", взяти його під варту із зали суду та з цього часу рахувати строк відбуття покарання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Державного бюджету України 715 (сімсот п`ятнадцять) грн 00 к. на відшкодування процесуальних витрат на залучення експертів для проведення судової товарознавчої експертизи.

Речові докази - бачок до насосної станції, чавунний радіатор, що передані на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , - вважати їй повернутими.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 Кримінального процесуального кодексу України, якщо таку скаргу не буде подано.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: ОСОБА_1