Справа № 467/1093/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження№0000403 від 19.08.2018 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Іванівка Арбузинського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, маючого трьох неповнолітніх дітей, непрацюючого, інваліда ІІ групи, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу положень ст. 89 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

Судом визнано доведеним, що 18.08.2018 року в післяобідній час, ОСОБА_6 , знаходився в житловому будинку, належному ОСОБА_7 , розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , та в нього виник умисел, спрямований на викрадення належних ОСОБА_7 грошових коштів.

Реалізуючи задумане, ОСОБА_6 перебуваючи в житловому будинку, належному ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, маючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення, скориставшись тим, що ОСОБА_7 вийшла, в шухляді столу, у згортку, який складався з двох поліетиленових пакетів, знайшов грошові кошти в сумі 7700 (сім тисяч сімсот) гривень, які таємно викрав після чого місце злочину покинув, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальні збитки на загальну суму 7700 грн.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив викладені обставини скоєння кримінального правопорушення, погодився з сумою викрадених грошових коштів, виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини, зазначив, що щиро розкаявся у вчиненому, що попросив вибачення у потерпілої, проте гроші їй не повернув.

Так, ОСОБА_6 пояснив, що 18.08.208 в післяобідній час він прийшов до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 в гості до ОСОБА_7 , яка є його рідною тіткою. Тітка пригостила його, після чого він пішов до однієї з кімнат будинку дивитися телевізор. В цей час до кімнати зайшла тітка та перевірила, чи на місці належні їй грошові кошти, які лежали в шухляді столу. Побачивши гроші, ОСОБА_6 вирішив їх викрасти. Коли ОСОБА_7 вийшла з кімнати, ОСОБА_6 таємно викрав із шухляди столу грошові кошти, які були поміщені до двох поліетиленових пакетів загальною сумою 7700 грн. та покинув домоволодіння ОСОБА_7 . Викрадені гроші витратив на власні потреби.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_6 просив визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з обставинами справи, встановленими органами досудового розслідування.

Потерпіла ОСОБА_7 до суду звернулась з заявою, в якій просила розглядати справу без її участі, в призначенні покарання поклалась на розсуд суду.

Покази обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин провадження, за відсутності сумнівів в добровільності його позиції, після роз`яснення наслідків визнання недоцільним дослідження доказів у вигляді втрати права оскаржити фактичні обставини справи, в тому числі й кваліфікацію злочину, в апеляційному порядку, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, а також положення ст. 50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, які б відповідно до ст. 66 КК України пом`якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно судом не встановлено.

Підстав для визнання пом`якшуючою обставиною для ОСОБА_6 наявність щирого каяття, як про те вказано в обвинувальному акті, суд не вбачає, оскільки щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав, надав показання, які в ході судового слідства підтвердилися, проте, критично свої дії не оцінив, матеріальну шкоду, завдану злочином не відшкодував, що свідчить про те, що він не розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро не кається, дійсно не бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий в силу положень ст.89 КК України, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, не одружений, проте проживає з жінкою в цивільному шлюбі та спільно з нею виховує п`ятьох дітей, з них трьох своїх, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті є сприятливою та обвинувачений має належні соціальні зв`язки. Також суд враховує вік обвинуваченого, стан його здоров`я, оскільки обвинувачений є інвалідом ІІ групи, його спосіб життя, те що він не працює, посередньо характеризується за місцем проживання.

Суд приймає до відома висновок викладений в досудовій доповіді Доманівського РС філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській області про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк, середній ризик його небезпеки для суспільства та для окремих осіб, та високий ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення.

Крім того, суд враховує позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання, у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків з числа передбачених ст. 76 КК України, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено згідно положень ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстави для його обрання відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання в виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік, та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Речові докази у кримінальному провадженні: два поліетиленові пакети, поміщені до пакету №1, що перебувають на зберіганні в Арбузинському ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1