Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

07 лютого 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000142 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року стосовно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Демидівка Рівненської області, де проживає за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , одруженого, з базовою вищою освітою, приватного підприємця, має на утриманні двох малолітніх дітей, в силу вимог ст.89 КК України не маючого судимостей,
обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.345 КК України на три роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Судом задоволено цивільний позов ОСОБА_8 та постановлено стягнути з ОСОБА_5 на його користь 531 грн. 85 коп. матеріальної шкоди та 10000 грн. компенсації моральної шкоди.

Також судом стягнуто з ОСОБА_5 на користь:

- ОСОБА_8 3000 грн. витрат на правову допомогу;

- держави 640 грн. судового збору.

Вироком вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

Згідно цього вироку, 22 серпня 2017 року приблизно о 23 год. 00 хв. поліцейські - працівники Демидівського відділення поліції Дубенського відділу поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , патрулюючи на службовому автомобілі марки "TOYOTA PRIUS", номерний знак НОМЕР_1 (на синьому фоні) по вул. Б.Хмельницького в смт.Демидівка Рівненської області, неподалік перехрестя з вул. Луцька, зупинили легковий автомобіль марки "AUDI F5", номерний знак НОМЕР_2 , білого кольору, під керуванням ОСОБА_10 , жителя с.Бокійма Млинівського району Рівненської області. Під час перевірки наявних у ОСОБА_10 документів на транспортний засіб та посвідчення водія, до них підійшов ОСОБА_5 з явними ознаками алкогольного сп`яніння та без будь-яких на те причин вступив в словесну суперечку із працівниками поліції.

У ході даної суперечки, приблизно о 23 год. 15 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на узбіччі проїжджої частини автомобільної дороги, що неподалік перехрестя вул. Б.Хмельницького та Луцької в смт. Демидівка Рівненської області, переслідуючи мотив перешкодити виконанню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 своїх службових обов`язків, підійшов до ОСОБА_8 та, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс йому кулаком правої руки один удар в ділянку першого пальця лівої руки, в результаті чого спричинив працівнику поліції тілесні ушкодження у вигляді забою, вивиху 1 -го п`ясно - фалангового суглоба на 1/2 діаметра п`ясної кістки поєднаний з садном в ділянці нігтьової фаланги, які згідно п. 2.3.3 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 р. № 6, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, що підтверджується висновком судово-медичного експерта № 795 від. 28.08.2017 року.

Своїми умисними діями, які виразилися в умисному заподіянні працівнику правоохоронного органу - інспектору СРПП №1 Демидівського ВП Дубенського відділу поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 345 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вказаний вирок змінити та, застосувавши положення ст.ст.75, 69 КК України, призначити йому покарання за вчинений злочин у виді штрафу.

У доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений просить суд повернути дане кримінальне провадження у суд першої інстанції на новий судовий розгляд.

На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що обираючи йому міру покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував наявність пом`якшуючих обставин визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому злочині, активне сприяння розслідуванню злочину, характеристику за місцем проживання. Також апелянт зазначив, що судом було безпідставно відхилене клопотання його захисника про допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та не залучено судово-медичного експерта.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_4 , яка просила відмовити у задоволенні апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частина 1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК)визначає, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, покарання повинно бути призначене з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №3 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та призначив ОСОБА_5 покарання, яке відповідає як тяжкості вчиненого злочину, так і особі обвинуваченого. Так, судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також характеризуючі особу обвинуваченого дані та визнано пом`якшуючою покарання обставиною - наявність на утриманні обвинуваченого двох малолітніх дітей, 2015 та 2018 року народження, а обтяжуючою вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Вказані обставини були підставами для призначення ОСОБА_13 мінімального покарання, передбаченого санкцією статті інкримінованого йому злочину. При цьому, зважаючи на те, що ОСОБА_13 вчинив злочин середньої тяжкості, позитивно характеризується за місцем проживання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Однак, вказані обставини є недостатніми для можливості застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України та переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції даної статті.

Так, ч.1 ст.69 КК України передбачено, що за наявності декількох обставив, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Окрім того, під час розгляду даного провадження судом першої інстанції не було встановлено наявності обставин, які пом`якшують покарання визнання ОСОБА_5 своєї вини, щирого каяття у скоєному, активного сприяння у розслідуванні злочину, а тому доводи апелянта щодо неповного врахування цих обставини - позбавлені підстав.

При цьому, колегія суддів зауважує, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, однак такий - відсутній.

За вкзаних обставин колегія суддів приходить до переконання, що призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, є співмірним вчиненому ним діянню.

Щодо доводів обвинуваченого про безпідставність відхилення судом першої інстанції клопотання сторони захисту про виклик та допит як свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також судового-медичного експерта, то колегія суддів зауважує таке.

Так, у справі "Муртазалієва проти Росі"» Європейський суд з прав людини назвав умови правомірної реалізації права допитувати свідків по справі. Зокрема вказані принципи вимагали перевірки: 1) чи надав заявник обґрунтування запиту про виклик певного свідка; 2) чи відмова суду викликати цього свідка підривала загальну справедливість провадження. Суд зауважив, що має бути перевірений спосіб, у який національний суд вирішував запит про виклик свідка, тобто необхідно було розглянути третій елемент, - чи розглядали національні суди доречність свідчення, про яке йдеться, і чи надали достатні підстави для свого рішення не допитувати певного свідка під час судового розгляду.

Згідно запису судового засідання, який міститься на технічному носії інформації у матеріалах кримінального провадження, обвинувачений та його захисник, заявляючи клопотання про виклик та допит в якості свідків вказаних осіб не змогли чітко вказати, які саме обставини, які мають значення у даному кримінальному провадженні щодо спричинення ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, вони можуть підтвердити або спростувати.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.ч.11, 12 ст.290 КПК сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Як зазначив Європейський суд з прав людини, кримінальне провадження, у тому числі складові такого провадження, які стосуються процедури, мають бути засновані на принципі змагальності, і має бути забезпечена процесуальна рівність сторін обвинувачення і захисту. Право на судовий розгляд за принципом змагальності означає, що сторонам обвинувачення і захисту має бути надана можливість ознайомитися із зауваженнями та доказами, наданими іншою стороною, і відповісти на них (справа "Джеват Сойсал проти Туреччини", заява № 17362/03, рішення від 23 вересня 2014 року, остаточне рішення від 23 грудня 2014 року).

Зважаючи на те, що клопотання про допит вказаних осіб сторона захисту заявила лише на стадії судового розгляду, не відкривши ці докази стороні обвинувачення в порядку ст.290 КПК, тому колегія суддів вважає, що відмова у допиті даних осіб місцевим судом є законною та підстав для задоволення клопотання про їх допит під час апеляційного розгляду також не вбачається.

З огляду на викладене. колегія суддів приходить до переконання, що вирок є законним, обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог як кримінального процесуального закону, так і вимог закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3