ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5123/18 Номер провадження 11-сс/814/33/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
01 лютого 2019 року м. Полтава
Я , суддя Полтавського апеляційного суду ОСОБА_2 за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Київського районного суду про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст..191 ч.5 КК України висловлюю окрему думку.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 01.02.2019 року відмовлено у задоволенні апеляції прокурора у кримінальному провадженні та залишено без змін ухвалу слідчого судді Київського районного суду від 26.11.2018 року якою було задоволено скаргу представника ОСОБА_3 та скасоване повідомлення останній про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст..191 ч.5 КК України.
Вважаю вказане рішення колегії суддів помилковим з таких підстав:
Згідно з приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
13 вересня 2018 року старший слідчий відділення поліції № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , розглянувши матеріали зазначеного кримінального провадження повідомив ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.191 ч.5 КК України , а саме у розтраті чужого майна , що перебувало у її володінні , шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем , вчиненого в особливо великому розмірі.
Положеннями Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України, згідно з якими п. 23 частини першої статті 303 КПК України доповнено пунктом 10 такого змісту: «10) на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після сплину одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником».
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або два місяці з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Системний аналіз положень ст.ст. 276-278 КПК України вказує на те, що при розгляді скарги на рішення слідчого про підозру слідчий суддя має з`ясувати виконання слідчим положень кримінального процесуального закону в частині дотримання порядку повідомлення про підозру та наявності на день повідомлення про підозру достатніх доказів для підозри особи.
На мою думку, слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою Кримінального Закону ця особа підлягає відповідальності.
Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Зокрема, під час вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, запобіжних заходів та здійснення судового контролю в порядку ст.206 КПК України та ст.303 КПК України.
Звертаю увагу , що аналіз змісту ст. 368 КПК України та інших норм КПК України, вказує на те, що питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, чи винна особа в його в вчиненні, вирішуються судом при ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.
На мою думку , питання, які слідчий суддя повинен дослідити під час розгляду скарги на повідомлення про підозру, повинні стосуватися перевірки наступних обставин:
1) чи не спростовані під час досудового розслідування з дня обрання запобіжного заходу (коли слідчий суддя вирішує питання про обрання запобіжного заходу з урахуванням обов`язкової наявності обґрунтованості підозри) докази, що давали підстави для підозри особи;
2) чи немає на день розгляду скарги підстав для визнання доказів недопустимими, в контексті положень ч.4 ст.87 КПК України, зокрема якщо слідчим суддею буде встановлено, що будь-які докази, на яких ґрунтується підозра, були отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, оскільки рішення про недопустимість доказів з інших підстав, може бути прийняте виключно судом за результатами судового розгляду обвинувачення по суті.
Як вбачається із змісту ухвали слідчий суддя фактично обґрунтовуючи своє рішення загальними принципами визначеними Конституцією України та Кримінальним процесуальним кодексом, надав оцінку пред`явленій підозрі та фактично висловився по суті пред`явленого обвинувачення, що може зробити тільки суд при розгляді справи по суті, прийнявши законне та обґрунтоване рішення, встановивши вину або невинуватість певної особи.
Суддя ОСОБА_2