Справа № 201/1240/19
Провадження № 1-кс/201/857/2019
У Х В А Л А
іменем України

13 лютого 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 24 січня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 31 січня 2019 року звернувся з скаргою на бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 24 січня 2019 року, яку протоколом автоматизованого визначення слідчого судді від 31 січня 2019 року було передано судді ОСОБА_3 , який ухвалою від 08 лютого 2019 року заявив про самовідвід по даній скарзі, оскільки предмет розгляду по даній скарзі є аналогічним предмету розгляду по справі №201/10547/18, по якій ним, як слідчим суддею вже висловлена правова позиція.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого визначення слідчого судді від 11 лютого 2019 року скаргу ОСОБА_2 було розподіллено до розгляду слідчому судді ОСОБА_4 , яка ухвалою від 12 лютого 2019 року також заявила самовідвід за вищевказаною скаргою, оскільки в її провадженні з 03 жовтня 2018 року перебуває цивільна справа № 201/10646/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та обставини зазначені у цій позовній заяві, стали підставою для подачі ОСОБА_2 до Прокуратури Дніпропетровської області заяви від 24 січня 2019 року про внесення відомостей до ЄРДР та подачі до суду скарги на дії прокурора.

Протоколом повторного автоматизованого визначення слідчого судді від 12 лютого 2019 року скаргу ОСОБА_2 було розподіллено до розгляду слідчому судді ОСОБА_1 , матеріали за якою були передані 13 лютого 2019 року.

Дослідивши матеріали за скаргою, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Згідно з ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування; рішення слідчого про закриття кримінального провадження; рішення прокурора про закриття кримінального провадження; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора про застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вимоги скарги ОСОБА_2 полягають у зобов`язанні уповноважених осіб прокуратури Дніпропетровської області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 24 січня 2019 року про вчинення суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.

Також встановлено, що ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3 від 04 жовтня 2018 року вже було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за аналогічною заявою ОСОБА_2 про вчинення суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України (справа №201/10547/18).

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, які набрали законної сили є обов`язковими до виконання.

Кримінальним процесуальним кодексом України не врегульовано, які рішення має приймати слідчий суддя у разі, якщо питання, які підіймає заявник у своїй скарзі на дії слідчого або прокурора вже були предметом розгляду в суді та за якими вже було прийнято відповідне процесуальне рішення, що набрало законної сили.

Натомість, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься обов`язковість судових рішень.
Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Частинами 4 та 5 ст. 9 КПК України передбачено, що у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Крім того, обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим, на шкоду одній зі сторін.

Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Савіцький проти України» від 26.07.2012 та у справі «Глоба проти України» від 05.07.2012 вказано, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тому встановивши, що доводи, викладені у скарзі ОСОБА_2 , вже були предметом судового дослідження і щодо них прийнято рішення по суті, яке набрало законної сили та є чинними, слід дійти висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за даною скаргою.

Доходячи до такого висновку слід врахувати, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Серявін проти України"). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7,8,9 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 24 січня 2019 року - відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня отримання даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1