Ухвала
Іменем України
04 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 202/3921/18
провадження № 51-10560ск18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Дніпро, раніше судимого,
на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2018 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Відповідно до ст. 71 КК України з урахуванням ст. 72 цього Кодексу за сукупністю вироків повністю приєднано невідбуте покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн, призначене за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року, та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та штрафу у розмірі 1700 грн.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання, призначене вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 1700 грн, ухвалено виконувати самостійно.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Як установив суд, 24 травня 2018 року, у невстановлений час, ОСОБА_4 , перебуваючи біля магазину «Будапешт» по вул. Калиновій у м. Дніпро, повторно, незаконно придбав у невстановленої слідством особи за 100 грн медичний шприц об`ємом 2 мл., в якому знаходився наркотичний засіб «опій ацетильований», обіг якого заборонено, який в подальшому зберігав без мети збуту.
У цей же день, біля будинку № 13 по вул. Тверська у м. Дніпро в ході огляду особистих речей ОСОБА_5 працівники поліції виявили та вилучили медичний шприц з опієм ацетильованим масою 0,0145 г. у перерахунку на суху речовину.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, ставить вимогу про скасування вироку та ухвали щодо нього і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі через суворість. Указує на те, що судами при призначенні покарання недостатньо враховані всі пом`якшуючі обставини, а саме: ряд тяжких захворювань та наявність на утриманні матері пенсіонерки, яка потребує догляду та лікування.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_4 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 309 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Із долученої до касаційної скарги копії вироку районного суду вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_4 проводився відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Що стосується призначеного покарання, яке, на думку засудженого ОСОБА_4 , є суворим, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Як випливає із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети (ст. 50 КК України) визначається не лише його суворістю, а й справедливістю.
У силу ст. 65 вказаного Кодексу особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У цьому кримінальному провадженні, як видно зі змісту наданих судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що обраний ОСОБА_4 захід примусу не відповідає визначеним у законі загальним засадам.
Зокрема, призначаючи ОСОБА_4 покарання, місцевий суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також і дані про особу засудженого, котрий за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, на спеціальних обліках не перебуває. Обставин, які обтяжують покарання, судом установлено не було.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , у вироку обґрунтовано враховано щире каяття.
На підставі цих даних у їх сукупності, а також з огляду на те, що ОСОБА_5 , не відбувши покарання за попереднім злочином, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, під час іспитового строку вчинив новий злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства, і призначив йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України.
Також суд правильно призначив ОСОБА_5 остаточне покарання на підставі положень ст. 71 КК України.
Це рішення у вироку мотивоване, не викликає сумнівів у його відповідності вчиненому, не сприймається явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.
Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження і виніс мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 у частині призначеного покарання законним та обґрунтованим, а призначене йому покарання таким, що повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК України. При цьому доводи, наведені в апеляційній скарзі засудженого, апеляційний суд належним чином перевірив та обґрунтовано відхилив їх.
Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Що стосується пом`якшуючих покарання обставин, зазначених у касаційній скарзі, то вони були відомі судам першої та апеляційної інстанцій при призначенні ОСОБА_5 покарання, і в сукупності з іншими відомостями були враховані при визначенні виду та розміру покарання.
З висновками місцевого та апеляційного судів погоджується й колегія суддів касаційного суду, і вважає призначене ОСОБА_5 покарання необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги з додатками не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року щодо нього відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3