Справа №585/4535/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/486/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 лютого 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування Закону України "Про амністію у 2016 році", -

ВСТАНОВИЛА:

28 листопада 2017 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», яке мотивоване тим, що на день набрання чинності цим Законом він відбув 3 роки і 2 місяці, тобто більшу частину призначеного йому покарання, а також зазначав, що є інвалідом 3 групи, яку отримав під час відбування покарання.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 лютого 2018 року в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

У поданих апеляційних скаргах, не погоджуючись з постановленою ухвалою суду:

- захисник ОСОБА_9 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухвали суду, просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_10 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити останнього повністю від відбування покарання на підставі ст. 1 цього Закону.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що підозрюваний ОСОБА_7 станом на 23 січня 2018 року відбув вже 4 роки 13 днів призначеного покарання, тобто більшу частину. Крім того, зазначає, що засуджений ОСОБА_7 хворіє на ряд хронічних захворювань і до набрання чинності вказаного Закону він в установленому порядку визнаний інвалідом третьої групи, тому вважає, що на нього поширюються норми п. г ст. 1 та ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році».

- Засуджений ОСОБА_7 також просить застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки на момент набрання чинності зазначеного Закону він мав хворобливий стан, групу інвалідності і відбув більшу частину призначеного строку покарання, тому, на його думку, він підпадає під дію вказаного Закону.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, пояснення засудженого на підтримання апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 року амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Згідно ст. 9 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року № 1810-VIІІ, амністія не застосовується до осіб, зазначених у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також, враховуючи п. «б» цієї статті, до осіб, які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Відповідно до ст. 4 п. «в» ЗУ «Про застосування амністії в України» амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимостей за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів.

Згідно вимог ст. 11 Закону України «Про амністію у 2016 році» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, ретельно перевіривши матеріали провадження та цілком вірно прийшов до висновку про відсутність підстав у застосуванні Закону України «Про амністію у 2016 році» до засудженого ОСОБА_7 .

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2014 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. У вироку зазначено , що строк відбування ОСОБА_7 покарання слід обчислювати з 23 червня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 4 грудня 2014 року вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2014 року відносно ОСОБА_7 залишено без змін. В порядку ч.2 ст. 404 КПК України засудженому ОСОБА_7 зараховано час його перебування під вартою 22 червня 2014 року в строк відбування покарання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 4 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 8 лютого 2016 року ОСОБА_7 було зараховано строк попереднього ув`язнення з 22 червня 2014 року по 4 грудня 2014 року за вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2014 року за правилами передбаченими ч.5 ст. 72 КК України, в строк відбування покарання з розрахунку, що один такий день відповідає двом дням позбавлення волі.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 13.11.2017 року ОСОБА_7 первинно встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням.

Даних про те, що на час набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році», тобто станом на 07.09.2017 р., засуджений ОСОБА_7 мав групу інвалідності, в матеріалах справи немає.

Крім того, відповідно до матеріалів особової справи ОСОБА_7 17 грудня 1975 року було засуджено народним судом Ленінського району міста Одеса за ч.3 ст. 142 КК України ( в редакції 1960 року, а 24 квітня 1996 року Центральним районним судом міста Одеса за ст. 94 КК України ( в редакції 1960 року), а 16 жовтня 1980 року на підставі ухвали Запорізького районного суду Запорізької області ОСОБА_7 був звільнений умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком народного суду Ленінського району міста Одеса від 17 грудня 1975 року.( арк. особ. спр. 12-13).

Згідно ст.7-1 КК України (в редакції 1960 року ) злочини, передбачені ч.3 ст. 142 та ст. 94 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Тобто, на момент набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 був особою, яка раніше звільнялася з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчиняла умисні тяжкі злочини та мала більше двох судимостей за вчинення тяжких злочинів.

За таких підстав посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що він має тяжкі захворювання, групу інвалідності та відбув більшу частину призначеного строку покарання не мають правового значення для вирішення питання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки сам факт того, що він раніше звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчиняв умисні тяжкі злочини, а також, що він має більше двох судимостей за вчинення тяжких злочинів, відповідно до вимог ст. 9 цього Закону та ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в України», унеможливлює застосування до нього амністії на підставі вказаного закону.

Отже, доводи апелянта про те, що він є суб`єктом амністії, не ґрунтуються на законі.

Порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які б виявились підставою для зміни або скасування ухвали, не виявлено.

Враховуючи наведене, ухвала суду першої інстанції винесена законно та обґрунтовано, з додержанням вимог КПК України, правові підстави для скасування даного судового рішення за поданими засудженим та його захисником апеляційними скаргами відсутні, а тому дані апеляційні скарги задоволенню не підлягають

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 лютого 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України "Про амністію у 2016 році" - залишити без змін, а його апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4