Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/423/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2019 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, виконує разові роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджувався:

-30 квітня 2015 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, був звільнений від відбування покарання на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України з випробуванням, з встановленням іспитового строку в 2 роки;

-07 травня 2015 року - Заводським районним судом міста Миколаєва - за частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України до 2 років позбавлення волі, був звільнений від відбування покарання на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України з випробуванням, з встановленням іспитового строку в 1 рік;

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за таємне викрадення чужого майна та маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення цих злочинів, вчинив новий злочин проти власності за таких обставин.

29 жовтня 2015 року близько 10.20 години він, перебуваючи у приміщенні магазину "Глорія Джинс", що розташований у будинку 73 по проспекту Центральному /на той час - Леніна/ у місті Миколаєві, реалізуючи умисел на протиправне безоплатне вилучення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, вилучив належне ТОВ "Глорія Джинс" майно - двоє джинсів загальною вартістю 1.438 грн. 34 коп., зрізав з них частину протикрадіжних бирок та сховав обрані речі під курткою.
Після цього він, утримуючи вилучене майно при собі, покинув торгівельний зал, пройшов лінію каси та вийшов до зони входу/виходу, де був виявлений за допомогою протикрадіжної системи магазину як особа, яка отримала речі, не сплативши їх вартості.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені

Дії обвинуваченого слід кваліфікувати за частиною 2 статті 15 - частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

1. З дослідженої під час судового розгляду кримінального провадження інформації, що міститься на DVD-R диску /надалі - відеозапису/, залученого до матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування за ініціативою потерпілого вбачається, що камерами відео спостереження магазину "Глорія Джинс" 29 жовтня 2015 року була зафіксована така інформація:

-29 жовтня 2015 року о 10:20:21 працівниками магазину був помічений чоловік, який взяв товар та покидає магазин, не сплативши його вартість /надалі - злодій/, й один з таких працівників /надалі - працівник/ почала його переслідувати /файл "Відео № 1.avi"/

-в той же день о 10:22:21 працівник повертає злодія до приміщення магазину. При цьому о 10:22:19 - коли злодій з працівником перебували біля дверей магазину, але - ззовні - в руках злодія з`являються джинсові брюки /файл "Відео № 1.avi"/;

-після повернення у приміщення магазину - о 10:22:23 - злодій викидає джинси, що до цього часу були у нього в руці, на підлогу біля входу до магазину /файл "Відео № 1.avi"/;

-протягом періоду часу з 10:22:23 до 10:22:33 злодій спілкується с працівником біля місця, де кинув джинси, після чого вони зникають з поля зору відповідної камери /файл "Відео № 1.avi"/;

-протягом періоду з 10:22:33 до 10:22:43 злодій разом з працівником йде рядами, тримаючи джинси в руках /файл "Відео № 2.avi"/;

-протягом періоду часу з 10:22:43 до 10:22:45 злодій вішає джинси на стійку разом з іншим товаром, але працівник відразу відштовхує його та бере вішалки з щойно залишеними джинсами /файл "Відео № 2.avi"/

-після цього протягом періоду часу з 10:22:47 до 10:22:53 працівник веде злодія та заводе його до рядів, що розташовані ближче до лінії входу праворуч від входу до магазину. Там вони зникають з поля зору відповідної камери /файл "Відео № 2.avi"/;

-о 10:23:58 злодій намагається втекти, але працівники магазину не дозволяють йому вийти за межі магазину /файл "Відео № 1.avi"/

Фактичні данні, зафіксовані на відеозапису, суд в цьому випадку вважає допустимим доказом за такого.
По-перше, в цьому випадку відеоспостереження велось відкрито та гласно, отже - не мало ознак негласної дії та не порушувало закріплене у статті 32 Конституції України право, зокрема, обвинуваченого, на повагу до його приватного життя.
По-друге, ці фактичні данні були отримані органом досудового розслідування у встановленому законом порядку.
Так, відповідно до частини 2 статті 93 Кримінального Процесуального Кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом:

1)проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;

2)витребування від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок;

3)отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок

Загальним для цих видів збирання доказів є те, що докази подаються уповноваженому державному органу (на його вимогу або за ініціативою громадянина чи організації).

Різниця між вказаними видами збирання доказів полягає у тому, що в перших двох випадках ініціатива в поповненні доказового матеріалу виходить від слідчого (суду), а в третьому - від особи, яка володіє доказом.

При цьому правова природа отримання доказів, на відміну від витребування, є іншою, оскільки отримання полягає у прийманні того, що надсилається, надається або вручається, тобто при отриманні певна особа добровільно передає, надає, представляє матеріали слідчому чи прокурору. Цей спосіб збирання речових доказів стороною обвинувачення являє собою обов`язок слідчого, прокурора прийняти подані органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, службовими і фізичними особами речі. При цьому суб`єктом одержання (збирання) доказів є слідчий, якому передаються не докази, але - відповідні речі або документи. При цьому за допомогою даного способу збирання речових доказів стороною обвинувачення можуть бути отримані, зокрема, від фізичних осіб будь-які речі, які мають значення для кримінального провадження, за винятком речей, вилучених законом з обігу.

В цьому ж випадку слідчим від потерпілого був отриманий диск, на якому містилась вказана інформація, під час надання цього диску потерпілий був попереджений про кримінальну відповідальність за надання заздалегідь неправдивих відомостей.

До того ж, посилань про недостовірність цих відомостей - результатів відеоспостереження - захист не навів; даних, що дозволяють поставити під сумнів такі результати, матеріали справи не містять.

2. З показів працівника, дії якого зафіксовані на відеозапису - ОСОБА_7 , яка була допитана під час судового розгляду "17" листопада 2018 року, як свідок, вбачається, що через те, що спрацювала сигналізація протикрадіжних воріт, вона дізналась про те, що з магазину здійснюється крадіжка.

Після цього вона помітила чоловіка, який вибігав з магазину, та почала його переслідувати.

Цього чоловіка вона наздогнала, коли той сідав у тролейбус, повернула його до магазину, та там вилучила в нього викрадені брюки.

Свідок також зазначала, що вона надавала до правоохоронних органів DVD-R диск, на якому була збережена інформація про крадіжку, зафіксована за допомогою камер відео спостереження, на цьому диску зафіксовані, зокрема, її дії, щодо затримання злодія.

Ці покази свідка суд вважає достовірними, адже вони узгоджуються з інформацією, що міститься на відеозаписі; доказів на їх спростування матеріали справи не містять.

3. Під час судового розгляду кримінального провадження судом був отриманий висновок судової портретної експертизи № 341 від 09 червня 2017 року, відповідно до якого відомості, що містяться на відеозапису, самі по собі не є придатними для ідентифікації особи злодія

Разом із цим, під час судового розгляду кримінального провадження свідок ОСОБА_7 певно підтвердила, що злодієм, дії якого відображені на відеозапису, є саме ОСОБА_4 .

Підстав для сумнівів у достовірності цих показів матеріали справи не містять.

Так, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_7 має будь-які підстави оговорювати саме ОСОБА_4 ..

Більше того, її покази є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими відомостями, що були отримані під час судового розгляду кримінального провадження.

З огляду на таке суд вважає той факт, що саме ОСОБА_4 вчинив злочин, що є предметом розгляду в межах цієї справи, доведеним.

4. З протоколу огляду місця події - магазину "Глорія Джинс" - від 29 жовтня 2015 року вбачається, що 29 жовтня 2015 року у період часу з 11:30 до 11:50 години був оглянутий торгівельний зал вказаного магазину, у місці, що відповідає відомостям, відображеним на відеозаписі /файл "відео № 2. avi", час 10:22:53/ були виявлені дві пари чоловічих джинсів.

Таке дозволяє прийти до висновку про те, що саме ці джинси й були предметом злочину.

З залученої до матеріалів кримінального провадження бухгалтерської довідки від 29 жовтня 2015 року вбачається, що ціна кожної пари джинсів, що були предметом злочину, становить 719,17 грн., отже - загальна вартість майна, що було предметом злочину, становить (719,17 х 2) - 1.438 грн. 34 коп.

5. З залучених до матеріалів справи копії вироку Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 квітня 2015 року; копії вироку Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 травня 2015 року та довідки № 178-29102015/48001 вбачається, що ОСОБА_4 раніше засуджувався:

-30 квітня 2015 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-07 травня 2015 року - Заводським районним судом міста Миколаєва - за частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України

судимості за вчинення цих злочинів не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.

Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною.

Мотиви неврахування окремих доказів.

6. Публічним обвинуваченням на підтвердження винуватості ОСОБА_4 , окрім іншого, був наданий протокол огляду місця події - чергової частини Центрального РВ ММУ УМВС України у Миколаївській області.
Але цей доказ не можна вважати таким, що має відношення до обставин цієї справи, адже поза розумним сумнівом чергова частина Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області не є "місцем події" та місцем, у якому відбувались обставини, що є предметом розгляду в межах цієї справи.
За такого цей доказ суд вважає неприйнятним та не може покласти його у підґрунтя судового рішення.

7. Публічним обвинуваченням на підтвердження винуватості ОСОБА_4 був наданий акт контрольної перевірки інвентаризації цінностей, з якого вбачається, що станом на 29 жовтня 2015 року в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 " були відсутні 2 пари джинсових штанів.
Але цей акт не відповідає дійсності, адже внесені до нього відомості суперечать наведеним вище та прийнятим судом до уваги належним та допустимим доказам щодо дійсних обставин справи, зокрема, тому що:
-джинсові штани були відсутніми у магазині протягом періоду часу з 10:20:21 до 10:22:21, тобто - протягом 2 хвилин /що унеможливлює встановлення цього факту шляхом інвентаризації/;
-весь інший час предмети злочину у магазині були наявними.
Отже цей доказ, як недостовірний, суд також вважає неприйнятним, через що не може покласти його у підґрунтя судового рішення.

8. На підтвердження винуватості ОСОБА_4 органи досудового розслідування посилаються на заяву ОСОБА_4 від 29 жовтня 2015 року, у якій обвинувачений ніби зазначає, що добровільно видає знаряддя злочину.
Вирішуючи питання про допустимість цього доказу, суд враховує, що відповідно до статті 95 Кримінального Процесуального Кодексу України відомості, які надаються в усній або письмовій формі, є показаннями.

Таке доводить, що відомості, що містяться у цій заяві, є нічим іншим, як показаннями, які обвинувачений /на той час - підозрюваний/ надав органу досудового розслідування.

Під час судового розгляду кримінального провадження відомості щодо фактичних обставин вчинюваного злочину, що викладені у цій заяві, обвинувачений не підтримав та пояснив, що заяву писав під впливом примусу.

При цьому відповідно до прямих вказівок у частині 4 статті 95 Кримінального Процесуального Кодексу України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.

До того ж, відповідно до прямих вказівок у пункті 4 частини 2 статті 87 Кримінального Процесуального Кодексу України недопустимим доказом є показання чи пояснення, що були отримані від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань.

Заява ж, що аналізується, була отримана від ОСОБА_4 не тільки без повідомлення його про його право відмовитись від давання показань, але навпаки - під час її складання він був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів.

За такого покази обвинуваченого, що викладені у вказаній заяві, у суді є недопустимим доказом.

Через це суд не може покласти їх у підґрунтя судового рішення.

9. Публічним обвинуваченням на підтвердження винуватості ОСОБА_4 був наданий "Протокол огляду носія інформації диску DVD-RW".

Але оскільки інформація на цьому диску досліджувалась судом безпосередньо на першоджерелі, необхідність у дослідженні та аналізі відомостей, що містяться у цьому протоколі, є відсутньою.

10. Під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_4 стверджував, ніби в дійсності замаху на крадіжку не вчиняв.

Зокрема, він пояснював, що приблизно у період вчинення цієї крадіжки він був затриманий працівниками міліції, оскільки був наркозалежною особою. При цьому його утримували у відділу декілька днів, а потім - скориставшись тим, що через відсутність наркотичних засобів йому було зле, умовили обмовити себе та підписати документи про те, що саме він вчиняв вказану крадіжку.

Оцінка цих показів призводить до такого.

10.1. Так, жодних належних та допустимих доказів на їх підтвердження суду сторонами не надано, наразі можливість збирання додаткових доказів судом вичерпана.

10.2. В той же час, ці покази спростовуються сукупністю досліджених судом належних, допустимих та достовірних доказів.

Так, покладена судом у підґрунтя судового рішення сукупність доказів, а саме - інформація, що міститься у відеозапису, та покази свідка ОСОБА_7 - поза розумним сумнівом доводять, що ОСОБА_7 затримувала особу, яка дійсно вчиняла дії щодо викрадання майна.

Оскільки з відомостей, що містяться на відеозапису, вбачається, що з затриманою особою вона спілкувалась, розумні підстави для сумнівів у тому, що вона може впізнати злочинця, є відсутніми.

За таких обставин покази ОСОБА_4 , за умови їх достовірності, вказувала б на те, ніби ОСОБА_7 , достовірно знаючи, хто є злочинцем, навмисно замість відомої їй особи вказує на ОСОБА_4 .

Проте об`єктивні підстави для такого припущення є відсутніми.

Так, як зазначалось вище, підстави навмисно оговорювати ОСОБА_4 в ОСОБА_7 є відсутніми. Відсутність таких підстав, окрім іншого, підтверджується й тією обставиною, що в цьому випадку особу злочинця було встановлено, злочинець був затриманий, а викрадений товар - повернутий до магазину, тобто - обстановка, яка склалась внаслідок вчинення злочину, жодним чином не загрожувала правам, зокрема - майновим - ОСОБА_7 .

Враховуючи наведене, суд вважає ці покази обвинуваченого недостовірними, через що не має підстав покладати їх у підґрунтя судового рішення.

Мотиви зміни обвинувачення.

11. Органи досудового розслідування та публічного обвинувачення, висуваючи обвинувачення ОСОБА_4 , окрім обставин, встановлених судом під час ухвалення цього вироку, зазначали й таке:
"Після [того, як він був помічений за допомогою протикрадіжних воріт, тобто - викритий] утримуючи викрадене при собі, ОСОБА_4 намагався зникнути з місця подій, але довести свій злочинний намір до кінця не зміг, хоч і виконав усі дії, які вважав необхідними. Забігши в тролейбус, який в цей час знаходився на зупинці громадського транспорту "Радянська" по пр. Леніна. в м. Миколаєві, був затриманий ОСОБА_7 "
При цьому органами досудового розслідування та публічного обвинувачення ці дії, сукупно з встановленими судом діями ОСОБА_4 , були кваліфіковані за частиною 2 статті 15 - частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинений повторно.

21 квітня 2016 року за наслідками розгляду такого обвинувачення Центральним районним судом міста Миколаєва був ухвалений вирок, яким ОСОБА_4 був засуджений за вчинення всіх дій, вказаних в обвинувальному акті; усі ці дії були кваліфіковані за частиною 2 статті 15 - частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України.
Не згодившись з таким вироком, засуджений ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу.
При цьому апеляційних скарг від прокурора або потерпілого, зокрема - у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення - не надходило.
За наслідками розгляду апеляційної скарги засудженого ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2016 року вироку суду першої інстанції був скасований з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 416 Кримінального Процесуального Кодексу України за такого суд першої інстанції під час нового розгляду не має права застосовувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення.

В той же час, відповідно до абзацу 2 пункту 4 Постанови № 10 від 06 листопада 2009 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності": "Закінченим замахом на крадіжку є дії особи,
яка викрала майно, але одразу була викрита".
Таким чином, кваліфікацією, вийти за межі якої суд не вправі, вичерпуються лише дії ОСОБА_4 , що були завершені в момент, коли він, виходячи з магазину повз протикрадіжні ворота, був викритий.
Його послідуючі дії ж цією кваліфікацією не охоплюються, а їх аналіз за певних обставин може вказувати про вчинення ним більш тяжкого злочину /закінченої крадіжки чи грабежу/, що тягне застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення.
Оскільки ж застосування такого закону прямо суперечить вимогам статті 416 Кримінального Процесуального Кодексу України, врахування та аналіз цих дій під час розгляду кримінального провадження наразі не є можливим.
За такого посилання про дії ОСОБА_4 , вчинені ним після того, як він був викритий, з пред`явленого йому обвинувачення слід виключити.

Спростування позиції захисту.

12. Під час судового розгляду кримінального провадження захисник стверджував, що в цьому випадку висунуте ОСОБА_4 обвинувачення ґрунтується лише на показах свідка ОСОБА_7 , що, на думку захисту, не є достатнім для ухвалення обвинувального вироку.
Але з обґрунтованістю таких посилань повною мірою погодитись неможливо.
Так, по-перше, в цьому випадку висновок суду про винуватість ОСОБА_4 ґрунтується не на самих лише показах цього свідка, а на сукупності цих показів та відомостей, що містяться на DVD-R диску.

По-друге, така сукупність в межах цього кримінального провадження є достатньою, адже враховані судом докази узгоджуються між собою та у своїй сукупності дозволяють відтворити цілісну картину подій, що відбувались в магазині 29 жовтня 2015 року.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження встановлено не було.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 2 статті 185 цього Кодексу, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину та особу винного.

Суд також враховує приписи статті 68 Кримінального Кодексу України, з огляду на які при призначенні покарання за незакінчений злочин суд враховує ступень тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця.

Виходячи з наведених засад, суд враховує й наступне.

21 квітня 2016 року за наслідками попереднього розгляду цього кримінального провадження Центральним районним судом міста Миколаєва був ухвалений вирок, яким ОСОБА_4 був засуджений за вчинення злочину, що є предметом розгляду цієї справи, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, а за сукупністю вироків остаточно - до позбавлення волі строком на 3 роки.
Не згодившись з таким вироком, засуджений ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу.
При цьому апеляційних скарг від прокурора або потерпілого, зокрема - у зв`язку з необхідністю посилення покарання - не надходило.
За наслідками розгляду апеляційної скарги засудженого ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2016 року вирок суду першої інстанції був скасований з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 416 Кримінального Процесуального Кодексу України за такого суд першої інстанції під час нового розгляду не має права посилити покарання, призначене попереднім вироком.

З огляду на таке та враховуючи обставини справи, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік.

При цьому враховуючи, що злочин обвинувачений вчинив під час іспитового строку, на підставі частини 1 статті 71 Кримінального Кодексу України до цього покарання слід частково приєднати невідбуту частину покарань за попередніми вироками.

При цьому строк відбування покарання обвинуваченому слід обраховувати з моменту приведення цього вироку до виконання, зарахувавши у цей строк на підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України період його попереднього ув`язнення в межах цієї справи (з 21 квітня 2016 року до 28 квітня 2017 року, а загалом - 1 рік 00 місяців 07 днів ) з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішення питання про долю речових доказів.

Речові докази у справі - двоє джинсів, як предмети кримінального правопорушення - на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути потерпілому.

Речові докази у справі - три пластмасові кліпси та металеві ножиці, як предмети, які не мають цінності та не можуть бути використаними за призначенням - на підставі пункту 4 частини 9 статті 100 КПК України слід знищити.

Судові витрати у справі - витрати на залучення експертів - на підставі частини 2 статті 122 Кримінального Процесуального Кодексу України слід віднести на рахунок держави; вони можуть бути відшкодовані в подальшому на підставі документально підтверджених витрат держави /але - не відповідної експертної установи/ на проведення відповідних експертиз.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі частини 1 статті 71 Кримінального Кодексу України частково приєднати до цього покарання не відбуті частини покарань за вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 квітня 2015 року та за вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 травня 2015 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення цього вироку до виконання, тобто - з моменту його затримання.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання період його попереднього ув`язнення (з 21 квітня 2016 року до 28 квітня 2017 року, а загалом - 1 рік 00 місяців 07 днів ) з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази у справі - двоє джинсів - повернути ТОВ "Глорія Джинс".

Речові докази у справі - три пластмасові кліпси та металеві ножиці - знищити.

Судові витрати віднести на рахунок держави, що не позбавляє зацікавлених осіб права вимагати їх відшкодування в подальшому на підставі документально підтверджених витрат держави /але - не відповідної експертної установи/ на проведення відповідних експертиз.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_9 =

22.01.2019