Постанова

іменем України
19 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 718/2725/17
провадження № 51-7211км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, котрий брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 1 лютого 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 2 травня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000158, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Киселиці Путильського району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком суду ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі статей 75, 76 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього певні обов`язки. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 залишено без розгляду. Питання щодо речових доказів та судових витрат вирішено судом відповідно до вимог закону.
Згідно з вироком суду 3 жовтня 2017 року приблизно о 18:50 ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем ВАЗ-2121 (державний номерний знак НОМЕР_1 ) рухався зі швидкістю 60 км по вул. Українській в смт Путила Путильського району Чернівецької області в напрямку с. Киселиці на автомобільній дорозі ЧернівціРуська і на 109+250 км всупереч вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху не впорався з керуванням автомобіля й допустив зіткнення з підводою конем, яку було припарковано на обочині, а також погоничем ОСОБА_9 , у результаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує на те, що суд безпідставно звільнив ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, оскільки належним чином не взяв до уваги того, що засуджений вчинив необережний тяжкий злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не врахував непоправних наслідків смерті потерпілого ОСОБА_9 , батька трьох малолітніх дітей, котрі були на його утриманні. На думку прокурора, такі пом`якшуючі покарання обставини, як щире каяття й відшкодування завданої шкоди, істотно не вплинули на зменшення суспільної небезпеки вчиненого злочину, а тому суди дійшли хибного висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування основного покарання, оскільки це не забезпечить досягнення його мети, а також виправлення засудженого в майбутньому.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора засуджений зазначає про необхідність залишення її без задоволення, а судові рішення без зміни.
Також до Верховного Суду надійшла письмова заява потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_7 , в якій вони просять залишити судові рішення щодо ОСОБА_8 без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор вважав касаційну скаргу обґрунтованою та просив її задовольнити. Захисник та потерпіла заперечували проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновку суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, та кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 286 КК прокурор у касаційній скарзі не оспорює.

При розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК, що призвело до призначення ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, на думку Суду, є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 65 ККсуд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 ККпокарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_8 та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, проте вчиненим з необережності, обставини наїзду на погонича підводи і характер допущених засудженим правил безпеки дорожнього руху, ставлення засудженого до таких порушень та його поведінку після вчинення злочину, особу винного, котрий раніше не був судимий, не одружений, працює, на спеціальних обліках не перебуває, однак зареєстрований у Путильській ЦРЛ 3 жовтня 2017 року з діагнозом «гостра алкогольна інтоксикація», позитивно характеризується.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину особою, котра перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. При цьому суд послався на показання потерпілих та самого засудженого, котрий одразу визнав свою провину, виявив жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що скалася, вживав заходів для повного відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної членам сім`ї потерпілого та близьким родичам, і в судовому засіданні зобов`язався продовжувати це робити надалі.
З урахуванням викладеного, а також думки потерпілих (матері та дружини померлого), котрі претензії до засудженого не мали, оскільки він добровільно надає матеріальну допомогу, і просили його суворо не карати, беручи до уваги ставлення останнього до вчиненого, суд призначив останньому покарання у виді позбавлення волі та дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без реального відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК.
Крім того, суд першої інстанції навів у вироку підстави, на яких призначив додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, і своє рішення належним чином обґрунтував.
Перевіривши вирок за апеляцією прокурора, доводи якої є аналогічними доводам у касаційній скарзі, апеляційний суд обґрунтовано визнав їх неспроможними та з наведенням відповідних мотивів ухваленого рішення правильно залишив вирок місцевого суду без зміни.
Зокрема, апеляційний суд врахував, що у загиблого ОСОБА_9 залишилися троє неповнолітніх дітей, котрим ОСОБА_8 надає допомогу, щомісячно надсилає гроші на рахунки для їх утримання, відшкодував матеріальну й моральну шкоду потерпілим, а також суд урахував думку потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , котрі вважали, що у разі реального позбавлення волі засудженого це погіршить їхнє становище.
Враховуючи наведене та беручи до уваги конкретні обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК є законним і повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК.

Розгляд справи у суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали цього суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і касаційний суд погоджується з наведеними в ній висновками.
Крім того, під час касаційного розгляду кримінального провадження потерпіла ОСОБА_7 зазначила, що засуджений в добровільному порядку щомісяця надає матеріальну допомогу дітям загиблого, допомагає по господарству, а також купує речі та продукти харчування, а тому просила залишити судові рішення щодо ОСОБА_8 без зміни.
З огляду на наведене, у касаційній скарзі прокурора відсутні достатні дані та переконливі доводи, які би спростовували висновки судів і давали підстави визнати призначене засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК явно несправедливим через м`якість або свідчили би про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів не встановила, а тому вважає, що в задоволенні касаційної скарги прокурора слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 1 лютого 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 2 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3