Справа № 646/1888/18
№ провадження 1-кс/646/283/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2019 року м. Харків

Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова клопотання ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0002917 від 18.10.2016 р. про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2016 р. у кримінальному провадженні № 0002917 від 18.10.2016 р. на нерухоме майно - земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0309, розташовану на території Печенізького району Харківської області, яка відповідно, є землею рекреаційного призначення для індивідуального дачного будівництва. В обґрунтування клопотання зазначив, що на сьогодні немає потреби в подальшому застосуванні арешту. Крім того, арешт накладено необґрунтовано, оскільки ОСОБА_5 є власницею земельних ділянок на підставі договору дарування, що не було враховано при накладенні арешту. Разом з тим, за більш ніж два роки з часу відкриття кримінального провадження № 0002917 від 18.10.2016 р. щодо арештованих земельних ділянок загалом було проведено дві експертизи, останню - ще на початку 2017 р. Жодних інших процесуальних дій щодо земельних ділянок не проводилося. За цей час жодній особі не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, цивільний позов у даному провадженні до ОСОБА_5 не пред`явлено.

В судовому засіданні представник заявника підтримав клопотання, посилаючись на обставини, викладені в ньому.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість.

Заслухавши представника заявника, прокурора, дослідивши матеріали скарги, кримінальне провадження № 0001767, слідчий суддя приходить до наступного.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2016 р. у кримінальному провадженні № 0002917 від 18.10.2016 р. накладено арешт на нерухоме майно - земельні ділянки з кадастровими номерами :01:009:0283, :01:009:0319, :01:009:0298, :01:009:0296, :01:009:0301, :01:009:0316, :01:009:0309, розташовані на території Печенізького району Харківської області, які відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 143738258 від 02.11.2018 р. перебуває у приватній власності ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі договору дарування від 18.01.2016 р.

З ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Харкова від 13.12.2016 р. вбачається, що у липні 2014 р. державним реєстратором реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_6 , направленого до Печенізького районного управління юстиції у Харківській області керівником реєстраційної служби ОСОБА_7 , за результатами розгляду заяв представника Печенізької районної державної адміністрації ОСОБА_8 , діючої на підставі довіреності голови Печенізької районної державної адміністрації ОСОБА_9 у задоволенні яких попередньо було відмовлено, незаконно змінено розпорядника земельних з кадастровими номерами :01:009:0268 та :01:009:0271 з Харківської обласної державної адміністрації на Печенізьку районну державну адміністрацію разом з «будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, для розміщення будинків відпочинку та створення зони відпочинку» на «землі запасу рекреаційного призначення для індивідуального дачного будівництва».

Слідчим суддею під час розгляду даного клопотання встановлено, що ОСОБА_5 не є фігурантом кримінального провадження № 0001767, жодній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлено, цивільний позов до ОСОБА_5 чи іншої особи не пред`явлено. Тобто ОСОБА_5 , як власник вищевказаного майна, є добросовісним набувачем.
Частиною 1 ст. 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 р., де зазначено порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Враховуючи те, що арешт на земельні ділянки накладено з метою збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи.

Слідчий суддя враховує доводи представника власника майна щодо відсутності потреб обмежувати власника у володінні майном, скасування арешту не може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, в зв`язку з чим клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 173, 174, 372 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0002917 від 18.10.2016 р. про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2016 р. у кримінальному провадженні № 0002917 від 18.10.2016 р. на нерухоме майно - земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0309, розташовану на території Печенізького району Харківської області, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 05.03.2019 р.

Слідчий суддя: ОСОБА_1