Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1306/18
Провадження №: 1-кп/332/28/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю: секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000371 від 13.02.2018 року з обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжязнаходиться кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 , відповідно до якого, останній обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України.

Ухвалою суду від 15 лютого 2019 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15 квітня 2019 року, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор подав письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 днів, оскільки, на думку прокурора, ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, не перестали існувати, та застосування більш м?якого запобіжного заходу до обвинуваченого не відверне вказаних ризиків. Наявність цих ризиків підтверджується ти, що ОСОБА_6 обвинувачується у злочині, який по ступеню тяжкості віднесено до категорії особливо тяжкого, за який передбачено безальтернативне покарання лише у вигляді позбавлення волі. Обвинувачений мешкає один, не має стійких родинних зв`язків, ніде не працює, обвинувачується у вчиненні злочину у стані сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що він не має наміру переховуватися, так як має постійне місце проживання, а тому просив змінити раніше обраний запобіжний захід на домашній арешт. Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 підтримав думку обвинуваченого та також заперечував проти задоволення клопотання через його необґрунтованість, посилаючись на те, що ризики, на які посилається прокурор, на даний час вже не є актуальними.

Суд , вислухавши думку учасників кримінального провадження, вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 з наступних підстав.

Положеннями ч.3 ст. 331 КПК України передбачено, щодо спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Згідно ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Метою запобіжного заходу, як визначено частиною 1 статті 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання, зокрема спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

У п.п.61,62 рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року у справі «Смирнов проти Росії» наголошено, що наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні навмисного злочину проти життя та здоров`я особи, якій по ступені тяжкості відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за який при доведеності обвинувачення загрожує безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Вирішуючи питання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме запобігання спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, відсутність офіційного працевлаштування, та як наслідок відсутність постійного джерела доходів, відсутність міцних соціальних зв`язків,тяжкість інкримінованого злочину та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведеності його вини, небезпеку його приховування від суду, що свідчить про наявність ризиків переховування від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Разом з тим, суд враховує наявність ризику незаконно впливу на свідків, так як на теперішній час з`ясування обставин по справі та перевірка їх доказами не завершена, та свідки у даному кримінальному провадженні не допитані.

При цьому суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у Рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», та вважає, що на даний час відсутні підстави для застосування до обвинуваченого більш м?якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та, відповідно, зміни запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки більш м`який запобіжний захід, на думку суду,не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , так як на теперішній час відсутні підстави вважати, що вже не існують ризики, які були враховані при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюпід час досудового розслідування та при вирішенні питання продовженнязапобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час судового розгляду. Разом з тим, суд вважає, що перебування обвинуваченого під вартою протягом такого періоду часу не виходить за межі розумного строку, а також враховує, що судове провадження не буде завершено до спливу продовженого строку, тобто до 15 квітня 2019 року.

На підставі наведеного, суд вважає за можливе клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 177-178,183,331,369-372 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 червня 2019 року з утриманням його в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» без визначення розміру застави.

Ухвала діє з дня її постановлення та в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , датою закінчення дії ухвали є 06 червня 2019 року.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та надіслати її копію Державній установі «Запорізькій слідчий ізолятор».

Ухвала самостійному оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3