Справа № 352/1140/18
Провадження № 1-кп/352/207/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000061 від 11.06.2018 р., про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, розлученого, на час вчинення злочину проходив військову службу за контрактом на посаді номера обслуги 2 гірсько-штурмової роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні сержант, на час вчинення злочину раніше не судимого відповідно до вимог ст.89 КК України, на час постановлення вироку раніше не судимого відповідно до вимог ч.3 ст.88 КК України, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 , проходячи військову службу за контрактом, не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Злочин скоєно за наступних обставин.

01 квітня 2016 року ОСОБА_3 уклав контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 про проходження військової служби на строк 3 (три) роки. Відповідно до наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 23.04.2016 № 80-РС сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду командира гранатометного відділення 3 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 28.04.2016 р. № 119 сержанта ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення даної військової частини.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині, сержант ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також у ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 р. на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п. 1, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби сержанту ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Відповідно до повідомлення командира військової частини НОМЕР_3 від 12.03.2018 р. № 842 у період з 12.01.2017 р. до 14.01.2017 р. сержант ОСОБА_3 знаходився на лікуванні у Чернівецькому військовому госпіталі (військова частина НОМЕР_3 ), після виписки 16.01.2017 р. зобов`язаний був з`явитись до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

Проте, 16 січня 2017 року о 09 год. сержант ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем постійного проживання в с. Грушківці Кельменецького району Чернівецької області, де проводив час на власний розсуд.

07 березня 2017 року сержант ОСОБА_3 повернувся до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та приступив до виконання службових обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні повністю визнав свою вину у висунутому обвинуваченні і пояснив, що після виписки з Чернівецького військового госпіталю він повинен був 16 січня 2017 р. з`явитись на службу, однак, не з`явився та не повідомив керівництво військової частини про те, що у нього проблеми з ногою після перенесеної операції у зв`язку з відкритим переломом ноги; повернувся до розташування військової частини лише 07 березня 2017 р. У скоєному щиро розкаявся.

У відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України дослідження фактичних обставин суд обмежив допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорювались, зокрема, доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину знайшла своє підтвердження, а його неправомірні дії вірно кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України, оскільки він, проходячи військову службу за контрактом, не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що на час вчинення вказаного злочину обвинувачений відповідно до вимог ст.89 КК України вважався таким, який не має судимості; на даний час він відповідно до ч.3 ст.88 КК України визнається таким, який не має судимості, оскільки за вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 08.08.2018 р. він звільнений від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році». Обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, отримав статус учасника бойових дій. До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить його щире каяття.

З урахуванням викладеного суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.4 ст.407 КК України, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. При цьому суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі та вважає можливим застосувати до нього ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю два роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Відповідно до ч.3 ст.76 КК України нагляд за ОСОБА_3 покласти на орган пробації за місцем його проживання, а у разі повернення на військову службу на командира відповідної військової частини.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тисменицький районний суд.

Суддя ОСОБА_1