Провадження №1-кп/523/570/19
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

23.01.2019 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса обвинувальний акт разом із долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження №0004331 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Городнє Болградського району Одеської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

11.09.2018 року близько 01:30 годин, ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку №108 по вул.Семена Палія в м.Одесі, побачив раніше не знайому йому ОСОБА_5 , яка рухалась попереду нього. Після чого, ОСОБА_4 , маючи протиправний та корисливий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, визначивши об`єктом свого злочинного посягання жіночу сумочку, що знаходилася на лівому плечі у потерпілої ОСОБА_5 , шляхом ривку відкрито викрав майно останньої, а саме: сумочку чорного кольору, вартістю 200 гривень, в якій знаходився мобільний телефон марки «MEIZU» М5с модель М710Н, серійний номер: НОМЕР_1 , іmеі1: НОМЕР_2 ; іmеі2: НОМЕР_3 , вартістю 2800 гривень, підключений до операторів стільникового зв`язку «Лайфселл» № НОМЕР_4 та «Водафон Україна» № НОМЕР_5 , сім-карти матеріальної цінності не становлять, ключі від квартири, вартістю 200 гривень, гаманець бурого кольору, вартістю 100 гривень, навушники чорного і зеленого кольору, матеріальної цінності не становлять, паспорт громадянина України, медичну та трудову книжки на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , банківську карту «Приватбанку». Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми протиправними діями завдав ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 3300 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених у обвинувальному акті обставин визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, не оспорював обставин скоєння кримінального правопорушення, та пояснив, що дійсно у вересні місяці 2018 року у вечірній період часу, перебуваючи на вул.Семена Палія в м.Одесі, зірвав сумочку з раніше невідомої йому дівчини, як потім виявилось ОСОБА_5 , в якій знаходились мобільний телефон, гроші та документи. Однак, в послідуючому його було затримано працівниками поліції.

Та в той же час, обвинувачений зазначив, що щиро кається у скоєному ним кримінальному правопорушенні, дуже шкодує, викрадене майно потерпілій повернув, а наслідком вчинення ним протиправного діяння стала важка життєва ситуація, відсутність грошових коштів на проживання, в той час він посварився з дружиною поїхав до міста, не мав де жити та що їсти.

Та, даючи свої покази в судовому засіданні, обвинувачений просив врахувати те, що на зараз він все усвідомив, більше не буде робити таких помилок, просив не призначати йому суворого покарання, надати йому можливість виправитись, жити біля родини. Зауваживши при цьому, що на теперішній час він вже працевлаштувався, та хоч неофіційно проте працює.

Так як, ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази, які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз?яснені учасникам розгляду справи, суд, з?ясувавши думку учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням характеризуючих матеріалів кримінального провадження.

Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.

Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, та надані стороною обвинувачення матеріали в судовому засіданні, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ст.186 ч.1 КК України за ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Разом з тим при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховується особа обвинуваченого, який є одруженим, має на утриманні одну малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_3 , має місце реєстрації та місце мешкання, також судом приймається до уваги той факт, що він є раніше не судимим, до кримінальної відповідальності притягується вперше, відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності суду також не предоставлено. Окрім цього, судом враховуються і висновки органу пробації, що висвітлені в досудовій доповіді.

Та, в той же час, призначаючи обвинуваченому покарання, судом приймаються до уваги роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме те, що в кожному випадку і щодо кожного підсудного (обвинуваченого), який визнається винним у вчиненні злочину, повинні застосовуватись принципи справедливості та індивідуалізації покарання.

Тому до обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить повне визнання своєї провини обвинуваченим, щире каяття у вчиненні злочину і сприяння в його розкритті.

Судом також враховується важкий психологічно-емоційний стан обвинуваченого, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих життєвих обставин, які послугували причиною скоєння обвинуваченим вищевказаного кримінального правопорушення. До такого висновку суд дійшов, проаналізувавши покази обвинуваченого, що дані ним в ході судового розгляду.

Окрім цього, обвинувачений визнав, що дійсно ним було скоєно злочин, та в послідуючому усвідомив протиправність своїх дій, розкаявся, станом на даний час хоч не офіційно проте працевлаштувався, проживає з родиною.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом також враховуються думка потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні зазначила, що вважає достатнім застосування до обвинуваченого покарання у виді штрафу.

Відповідно ж до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання судом також враховується, що відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, проаналізувавши докази матеріалів кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його вік, стан здоров`я, обставини скоєного кримінального правопорушення, повернення потерпілому викраденого майна, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, з можливим призначенням йому виду покарання, передбаченого санкцією ст.186 ч.1 КК України, у виді штрафу.

З врахуванням положень п.2 абзацу 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи даний вид покарання у виді штрафу, судом враховується майновий стан обвинуваченого, та вважає, що ОСОБА_4 зможе його сплатити, оскільки хоч неофіційно, проте працює.

Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є справедливою, та цілком достатньою для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні витрати на залучення експертів відсутні, запобіжний захід не обирався, цивільний позов не заявлявся.

Питання про долю речових доказів по даним матеріалам кримінального провадження, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.1 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень в дохід держави.

Речові докази по матеріалам кримінального провадження - мобільний телефон марки «MEIZU» М5с модель М710Н, серійний номер: НОМЕР_1 , іmеі1: НОМЕР_2 ; іmеі2: НОМЕР_3 , навушники чорного кольору, навушники зеленого кольору, паспорт, медичну та трудову книжки на ім`я ОСОБА_5 - вважати повернутими за належністю потерпілій ОСОБА_5 під зберігаючу розписку.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1