У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000201

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2018 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Південне, Нікопольського району, Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-07.02.2017 р. Казанківським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.,

- 15.11.2017 р. Казанківським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням терміном 2 роки,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2018 року ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 185 КК України, та призначено покарання:

- за ч.1 ст.162 КК України 1 рік обмеження волі;

- за ч.2 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до вказаного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.11.2017 р. та в остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 стверджує, що у нього не було умислу на незаконне проникнення на територію домоволодіння ОСОБА_8 та на викрадення металевих речей.

Стверджує, що на досудовому слідстві він обмовив себе під психологічним та фізичним тиском працівників поліції, які ввели його в оману. Вважає, що непричетність до вчинення ним злочинів підтверджується письмовою заявою ОСОБА_9 до начальника Казанківського відділення Баштанської місцевої прокуратури від 20.08.2018 р. про вчинення останнім злочину.

Стверджує, що суд першої інстанції на підставі лише показань обвинуваченого засудив його. В матеріалах справи відсутні належні докази його вини. На думку апелянта, органи досудового розслідування припустилися істотної неповноти дослідження обставин події, яку не було усунуто під час судового розгляду. Вважає, що вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить вирок залишити без змін. Вважає, що надані стороною обвинувачення докази є допустимими та обґрунтовано покладені в основу вироку. Будь-яких заяв до Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури з приводу можливих неправомірних дій працівників поліції по відношенню до ОСОБА_6 не надходило, в судовому засіданні обвинувачений таких заяв не робив. Також не було заяв про призначення йому захисника та про те, що він не вчиняв даного злочину, а його вчинив нібито інша особа - ОСОБА_9 . Вважає наведені апелянтом доводи неспроможними.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В ніч з 01.04.2018 р. на 02.04.2018 р., ОСОБА_10 , керуючись злочинним умислом, направленим на порушення права недоторканості житла та іншого володіння особи, незаконно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , з метою підшукання майна, яке містилося у вказаному подвір`ї та мало певну цінність, для подальшого заволодіння ним, чим порушив недоторканість іншого володіння потерпілого.

В подальшому, перебуваючи на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_6 таємно, шляхом вільного доступу, заволодів металевими трубою та рельсою, які належали на праві власності ОСОБА_11 . При цьому, попросив іншу особу, якій не було відомо, що він таємно викрав вказану рельсу, допомогти донести її до території домоволодіння ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1237,60 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у незаконному проникненні до іншого володіння особи, що порушує недоторканість житла громадян та у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, та його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

В судове засідання захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені завчасно, причини неявки не повідомили.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити вирок без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 162 КК України, в межах висунутого йому обвинувачення, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Доводи апелянта про відсутність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів є необґрунтованими з огляду на наступне.

В суді ОСОБА_6 вину визнав, але відмовився від надання пояснень.

Вина ОСОБА_6 у вчиненому злочині доведена даними протоколу слідчого експерименту від 29.05.2018 р. за участю підозрюваного ОСОБА_6 та доданих до нього таблиць зображень, з яких вбачається, що ОСОБА_6 відтворив обставини вчинення ним проникнення до території домоволодіння потерпілого ОСОБА_8 , та надав пояснення про обставини вчинення ним крадіжки металевих виробів.

Слідчий експеримент проведено у присутності двох понятих, від яких будь-яких заяв, зауважень та клопотань до протоколу за результатами події не надійшло (а.с 57- 62).

Отже, слідчий експеримент проведено в обстановці, який виключав будь-який тиск на ОСОБА_6 , і, як слідує з протоколу даної слідчої дії, останній надавав пояснення добровільно.

Тому є неспроможними посилання апелянта на психологічний тиск у відношенні ОСОБА_6 з боку працівників поліції.

Окрім того, будь-яких заяв до Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури з приводу можливих неправомірних дій співробітників поліції по відношенню до ОСОБА_6 не надходило, та в судовому засіданні в суді першої інстанції подібних заяв ОСОБА_6 не робив, про що свідчить звукозапис судового засідання.

Також потерпіла ОСОБА_11 в своїх показаннях підтвердила обставини кримінального провадження, надала пояснення, що 02 квітня 2018 року їй стало відомо від родича про зникнення її особистих речей з домоволодіння її батька ОСОБА_8 розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Цього ж дня, прибувши за вказаною адресою, нею було виявлено зникнення металевої труби (стовпчика від огорожі) довжиною 2,90 метрів вагою 70 кг та металевої рельси, довжиною 4 метри та вагою 100 кг, що знаходилася над воротами її гаражу.

Пояснення потерпілої ОСОБА_11 узгоджуються з даними протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.04.2018 р., згідно якого потерпілою ОСОБА_11 було повідомлено про вчинення в період з 30.03.2018 р. по 02.04.2018 р. невідомою особою крадіжки з території її домоволодіння металевої рельси та металевого стовпчика.

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи, вартість викраденого майна складає 1237,60 грн.

Згідно протоколу огляду місця події від 02.04.2018 р. та таблицями зображень, які додаються до нього, виявлено та зафіксовано орієнтуючі місця викрадення металевих виробів за адресою: АДРЕСА_1 . Дані цього протоколу співпадають з поясненнями ОСОБА_6 щодо місця, часу та обставин вчинення ним злочину, які надані при проведенні слідчого експерименту.

Щодо вчинення злочинів іншою особою, про що зазначив апелянт, то ці доводи є голослівними, оскільки ні під час досудового розслідування, ні в судовому засіданні ОСОБА_6 не заявляв про цю обставину, і в матеріалах кримінального провадження до ухвалення вироку були відсутні дані, які б вказували на причетність іншої особи до вчиненого злочину.

Що стосується доданої до апеляційної скарги копії заяви ОСОБА_9 про вчинення злочинів саме ним, то апеляційний суд враховує, що дана заява написана 20.08.2018 року, тобто після ухвалення вироку, і дані цієї заяви суперечать іншим доказам, дослідженим судом, зокрема показанням ОСОБА_6 в суді про визнання ним вини та даним протоколу слідчого експерименту зав участю ОСОБА_6 .

Досліджені судом докази, які покладені в основу вироку, дають підстави вважати про доведеність вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч1 ст. 162 КК України, тобто в межах висунутого йому обвинувачення.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, визнавши ОСОБА_6 винним у незаконному проникненні до іншого володіння особи, що порушує недоторканість житла громадян та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 185 КК України.

Підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що просить апелянт, не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.

При призначенні покарання, суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, які є злочинами середньої тяжкості та даних про особу винного, який неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів та в період іспитового строку вчинив новий корисливий злочин, на обліку у лікарів невропатолога, нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований.

Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені. Обставиною, яка пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочині.

Також, судом взято до уваги досудову доповідь відносно ОСОБА_6 , згідно з якою, оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середня.

Покарання обвинуваченому призначено у відповідності з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, у межах санкцій ст. 185 ч.2, ст. 162 ч.1 КК України.

Остаточне покарання правильно визначено відповідно до вимог ч.1 ст. 71 КК України, оскільки ОСОБА_6 вчинив злочини в період іспитового строку, призначеного за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.11.2017 р..

Апеляційний суд вважає, що призначене покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2018 року у відношенні ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3