Ухвала
Іменем України

23 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 359/5319/17

провадження № 51-9855 ск 15
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 вересня 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
За вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2018 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, раніше судимого за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2016 року за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік,

засуджено за ч. 2 ст. 186 ККіз застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2016 року за ч. 1 ст. 185 КК остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 21 травня 2017 року приблизно о 05:00, перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Авіаторів» на вул. Київський шлях у м. Борисполі Київської області, за обставин, установлених судом та детально наведених у вироку, умисно, повторно, відкрито викрав чуже майно, а саме зірвав із шиї потерпілої ОСОБА_5 золотий ланцюжок із хрестиком.
Після чого з з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 11 688 грн.
Апеляційний суд Київської області ухвалою від 04 вересня 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 залишив без зміни.
У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_4 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Стверджує, що апеляційний суд порушив вимоги ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки, погоджуючись із місцевим судом у частині виду та розміру призначеного покарання, а також можливості застосування ст. 69 КК, не зазначив підстав на яких апеляцію прокурора визнав необґрунтованою.

Перевіривши дотримання прокурором порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК та застосування ст. 71 КК прокурором у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи в касаційній скарзі про несправедливість призначеного місцевим судом покарання ОСОБА_4 , з чим погодився й апеляційний суд, колегія суддів вважає немотивованими.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно з ч. 2 ст. 66 КК при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті.
Положеннями ст. 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Суди першої та апеляційної інстанцій зазначених вимог закону України про кримінальну відповідальність дотрималися.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, місцевий суд, з яким погодився і апеляційний суд, урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання. Зокрема, суд взяв до уваги, що ОСОБА_4 раніше був судимий за скоєння злочину проти власності до покарання з іспитовим строком, під час якого і вчинив новий злочин, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, характеристику за місце проживання, його сталі соціальні зв`язки та офіційне працевлаштування. Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 на підставі ст. 66 КК, суд визнав його

щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування завданих збитків потерпілій ОСОБА_5 та наявність у обвинуваченого захворювання на гепатит С. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 у справі не встановлено.
Обґрунтовуючи призначене ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК, тобто нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 186 КК, суд урахував обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію потерпілої, яка претензій майнового та морального характеру не мала, оскільки ним здійснено відшкодування в повному обсязі.

Призначене ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК відповідає вимогам ст. 65 КК, є справедливим і законним. Правильно призначив суд ОСОБА_4 і остаточне покарання відповідно до ст. 71 КК. Підстав вважати його невиправдано м`яким суд не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не має підстав вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали апеляційного суду з мотивів, зазначених у касаційній скарзі прокурора, а тому вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 вересня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3