Провадження № 1-кс/638/4890/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2

представника скаржника адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про звільнення незаконно позбавленої свободи особи із під варти, -

встановив:
19 листопада 2018 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про звільнення незаконно позбавленої свободи особи із під варти. В обґрунтування скарги зазначено, що 23.10.2018 року, згідно з вироком Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Цим же вироком обвинуваченому змінено запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою та взято під варту в залі суду, строк тримання під вартою визначено до набрання законної сили рішенням суду. На цей час ОСОБА_4 тримається під вартою за відсутності рішення суду, яке набрало законної сили, чим порушуються приписи ст. ст. 331, 532 КПК України, так як пдставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою може слугувати лише ухвала суду або рішення суду, яке набрало законної сили.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 наполягала на задоволенні вимог скарги, та зазначила, що ОСОБА_4 утримується під вартою незаконно.
Від Комунального некомерційного підприємства « Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. професора О.І. Мещанінова» надішов лист від 20.11.2018 року, де зазначено. Що на теперішній час транспортування хворого ОСОБА_4 до суду не можливе.
Від прокурора надійшли заперечення на скаргу, де він зазначив, що підстав для задоволення скарги не має.
Суд, дослідивши матеріали, додані до скарги, приходить до наступного.
Відповідно до вироку Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2018 року змінено запобіжний ОСОБА_4 запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)» строком на 60 діб до 21.12.2018. На теперішній час вказаний вирок суду не набрав законної сили, оскільки у справі не сплили строки подання апеляційної скарги.
Отже, оскільки вироком Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2018 року вирішено питання щодо застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначено строк його застосування, після системного аналізу вимогст. 206 КПК України, вимог глави 18 КПК Українита вимог ст.ст. 373-374 КПК України, приходжу до переконання про відсутність обґрунтованої підозри, що в межах територіальної юрисдикції Дзержинського районного суду знаходиться особа, яка позбавлена свободи за відсутності на те правових підстав, а тому слідчий суддя не вбачає підстав для вирішення питання про законність позбавлення його волі, інакше як в порядку розділу V глави 31 КПК України, шляхом апеляційного оскарження вироку суду.
Оскільки заявник вважає, що ОСОБА_4 як засуджений утримується під вартою незаконно без вироку відповідного суду, який набрав законної сили та без ухвали щодо обрання відносно нього запобіжного заходу, слід дослідити це питання щодо правомірності його вимог відповідно до норм діючого законодавства.
За правилами ч. 1 ст. 374 КПК України вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин.
Частиною 4 статті 374 КПК України передбачено, що у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються - рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
При цьому, дія запобіжного заходу у відношенні особи, щодо якої винесено обвинувальний вирок, може бути обрано, змінено та продовжено судом з визначенням строків тримання під вартою, тобто не обмежується визначеним строком застосування.
Таким чином, у випадку якщо вироком суду особу засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, та вирішено питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою з зазначенням строків тримання під вартою, єдиної підставою для звільнення такої особи з-під варти буде рішення відповідного суду вищої інстанції про скасування вироку суду першої інстанції та виправдання засудженого, або зміну раніше призначеного йому покарання на інше, не повязане з позбавленням волі.
Оскільки при постановленні вироку Київським районним судом м. Харкова від 23.10.2018 року приймалося рішення про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з встановленням строків застосування цього запобіжного заходу, слідчий суддя під час розгляду заяви в порядкуст. 206 КПК України не наділений повноваженнями щодо надання оцінки рішенням інших судів при вирішенні питання про обрання, зміну та продовження строків тримання осіб під вартою, а перевіряє лише їх наявність.
За таких обставин, приходжу до висновку, що у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про звільнення незаконно позбавленої свободи особи із під варти слід відмовити у зв`язку з наявністю судового рішення, яким вирішено питання про застосування відносно засудженого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначено строк його застосування, а отже наявністю правових підстав для позбавлення свободи ОСОБА_4 та тримання його під вартою.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 24, 202, 206,309,374 КПК України, -

постановив:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про звільнення незаконно позбавленої свободи особи із під варти - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1