Справа № 589/1611/18
Провадження № 1-кп/589/169/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шостка кримінальне провадження № 0000316 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Шостка Сумської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на момент вчинення злочину не судимого,
- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
07 березня 2018 року близько 12.00 год, ОСОБА_4 , знаходячись на даху будинку АДРЕСА_3 запропонував своєму знайомому ОСОБА_5 викрасти металобрухт у вигляді вентиляційної труби, на що останній погодився. Маючи умисел на таємне з корисливих мотивів викрадення чужого майна, переслідуючи мету незаконного збагачення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за попередньою змовою між собою групою осіб, при цьому ОСОБА_5 діючи повторно, скориставшись тим, що їх дії ніхто не бачить, викрали металобрухт у вигляді вентиляційної труби, вагою 44 кг, вартістю 6,33 грн за 1 кг на загальну суму 278,52 грн, який належить Управлінню житлово-комунального господарства Шосткинської місцевої ради, чим спричинили підприємству матеріальну шкоду на вказану суму. Після цього ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зникли з викраденим майна та розпорядились ним на власний розсуд.
Допитані в судовому засідання обвинувачені свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнали повністю та зазначили, що обставини, які викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсним обставинам справи. Чижов та ОСОБА_6 , кожен окремо, пояснили, що дійсно в 07 березня 2018 року попередньо домовившись між собою викрали з даху будинку по АДРЕСА_3 , де вони проживають, вентиляційну трубу, яку здали на металобрухт з метою отримання коштів.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за клопотанням прокурора та за згодою обвинувачених судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, судом встановлено, що:
ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, діючи повторно.
ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб.
При цьому судом виключено з обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_4 , посилання на те, що вказаний злочин він вчинив діючи повторно, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 04.03.2014 року ОСОБА_4 засуджений вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Вирок набрав законної сили 03.04.2014 року.
Прокурор вважає, що оскільки ОСОБА_4 на момент вчинення даного злочину штраф за вищезазначеним вироком не сплатив, тому судимість за тим вирок не є погашена, а отже утворює повторність із даним злочином.
Разом з тим, з такими висновками неможливо погодитися.
Згідно ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: зокрема, два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
Згідно ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання не вчинять нового злочину.
Відповідно до ст. 90 КК України до строку погашення судимості зараховується час, протягом якого вирок не було виконано, якщо при цьому давність виконання вироку не переривалася. Якщо вирок не було виконано, судимість погашається по закінченні строків давності виконання вироку.
Як зазначив у своєму рішенні від 24.12.2015 року ВСУ (справа № 5-324 кс 15) стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.
Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.
Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.
Окрім того, частиною третьою статті 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання.
Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
Отже ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.
Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.
З огляду на це лише несплата засудженим суми штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення його від відбування цього покарання.
Таким чином, беручи до уваги ті обставини, що у межах даного кримінального провадження відсутні підстави вважати, що ОСОБА_4 ухилявся від відбування покарання за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04.03.2014 року, тому на підставі ст. 80, 89, 90 КК України судимість за цим вироком є погашеною, а отже не може бути підставою для утворення повторності з даним злочином.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання".
Так, при призначенні покарання обвинуваченим суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки матеріального характеру від вчиненого злочину, які є незначними, однак на даний час не відшкодовані.
Також суд враховує дані про осіб обвинувачених, які мають постійне місце проживання, за місцем проживання даних про негативну характеристику не мають, неодружені, офіційно не працевлаштовані, утриманців не мають.
ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, перебував на обліку у лікаря-нарколога, не перебував та не перебуває на обліку у лікаря-психіатра.
ОСОБА_5 на момент вчинення не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшує покарання обвинувачених, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжує покарання обвинувачених, судом не встановлено.
Також при призначенні покарання суд бере до уваги позицію представника потерпілого, який в своїй заяві про розгляд справи за його відсутності, в частині призначення покарання повністю покладався на розсуд суду.
З урахуванням наведеного та виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вбачає необхідним призначення покарання обвинуваченим у виді арешту.
При цьому ОСОБА_5 слід призначити покарання з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України з огляду на те, що він до постановлення даного вироку був засуджений вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2018 року у виді 240 годин громадських робіт за злочин вчинений 27.07.2017 року.
Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України, судових витрат - ст. 124, 126 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту строком на 3 місяці.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання після звернення вироку до виконання.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту строком на 4 місяці.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2018 року у виді 240 годин громадських робіт більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, остаточно ОСОБА_5 призначити покарання у вигляді 4 місяців арешту. В строк покарання зарахувати повністю відбуте покарання за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2018 року у виді 240 год громадських робіт, перевівши дане покарання згідно ст. 72 КК України у 30 днів арешту.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання після звернення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь держави 429 грн витрат за проведення товарознавчої експертизи під час досудового розслідування, а саме по 214,50 грн з кожного.
Речовий доказ: металеву вентиляційну трубу повернути власнику Управлінню житлово-комунального господарства Шосткинської місцевої ради.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1