Справа № 376/2386/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/452/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 194 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Сквирського районного суду Київської областівід 26 жовтня 2018 року,яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розумниця Ставищанського району Київської області, громадянина України, з повною загально середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, не одруженого, на утриманні має двоє малолітніх дітей, раніше не судимого,
засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень, за ч.2 ст. 194 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік з покладенням таких обов`язків за ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Вироком вирішено долю речових доказів.
Крім того, ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 31 жовтня 2018 року виправлено описку у вироку Сквирського районного суду Київської області від 26.10.2018 року, а саме ухвалено «абзац 4 резолютивної частини вироку викласти в такій редакції: "Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 років позбавлення волі».

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком, 19 серпня 2018 року близько 08 год. 40 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в житловому будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків вчинив сварку з ОСОБА_9 , в ході якої з метою нанесення тілесних ушкоджень вдарив кулаком правої руки в область голови ОСОБА_9 та, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на нанесення тілесних ушкоджень, тримаючи в руках кухонний ніж, наніс ним удар в область лівої ноги та другого пальця правої кисті, заподіявши умисне легке тілесне ушкодження.
Також, 19.08.2018 року о 09 год. 00 хв. у ОСОБА_7 виник умисел на умисне знищення чужого майна, а саме житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який належить та у якому проживає ОСОБА_9 разом з родиною, з мотивів ревнощів.
19.08.2018 року, о 09 год. 25 хв. ОСОБА_7 з метою виконання свого злочинного умислу, у господарській споруді, що розташована на вищевказаній території, взяв пляшку, в якій знаходився легкозаймиста рідина - бензин, та зайшов в середину вищевказаного будинку.
19.08.2018 року, о 09 год. 30 хв. реалізуючи свій умисел, направлений на знищення чужого майна, з мотивів ревнощів, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вилив в одній із кімнат будинку легкозаймисту рідину та підпалив її.
В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_7 , вищевказаний будинок та речі побуту, які знаходились в ньому, були частково пошкоджені в наслідок термальної дії відкритого полум`я, а потерпілій ОСОБА_9 завдано матеріального збитку на суму 58960,80 гривень, яку відшкодовано.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень, за ч.2 ст. 194 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладення обов`язків, передбачених ст.76 КК України, в решті вирок залишити без змін. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що судом не застосовано ст. 70 КК України та не визначено остаточне покарання, а тому фактично призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що судом не враховано суспільну небезпечність вчинених злочинів, дріб`язковість конфлікту, який призвів до їх вчинення, тяжкість вчинення злочинів, крім того, додатковим об`єктом злочину за ч. 2 ст. 194 КК України є життя та здоров`я людини, а тому призначення покарання у виді мінімального покарання передбаченого даною санкцією є надто м`яким.
Також просить ухвалу від 31.10.2018 року скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки вирішення питання про застосування ст. 70 КК України не є опискою, яку суд може виправити самостійно.
У запереченнях захисник обвинуваченого та потерпіла вказують на безпідставність вимог апеляційної скарги прокурора про посилання покарання, вважаючи вирок місцевого суду у цій частині законним.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу частково, вважаючи доводи апеляційної скарги про посилення покарання обвинуваченому безпідставними, обвинуваченого та його захисника, які частково заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації дій обвинуваченого зач.1 ст.125, ч.2 ст.194 КК України, сторонами у апеляційному порядку не оскаржується та в силу вимог ч.2 ст. 394 КПК України не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.
Покарання обвинуваченому за вчинені злочини судом призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50,65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, при обранні виду та розміру покарання судом враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких відноситься до категорії тяжких, щире каяття обвинуваченого, повне визнання ним вини, відсутність обставин, що обтяжують його покарання,позитивну характеристику ОСОБА_7 за місцем проживання,те, що він раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, позицію потерпілої,яка заперечувала проти призначення більш суворого покарання, оскільки вони продовжують проживати однією сім`єю, разом усунули наслідки пожежі та вважає те, що відбулося, непорозумінням.
На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 та ч.2 ст.194 КК України є домірним вчиненому, а також необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Проте, судом, в порушення даних вимог закону про кримінальну відповідальність, після призначення покарання за кожний злочин окремо не визначено покарання за сукупністю злочинів.
З урахуванням позитивних даних про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про те, що найбільш сприятливим для виправлення особи є застосування принципу поглинення більш суворим покаранням менш суворого.
Оскільки неправильне застосування кримінального закону у порядку ст..420 КПК України не є підставою для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає необхідним привести вирок у відповідність до закону шляхом його зміни.
З матеріалів справи випливає, що розгляд питання про внесення виправлень у вирок проведений в судовому засіданні без виклику прокурора, то колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали в силу ч.3 ст.395 КПК України не пропущений.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправомірність ухвали суду від 31 жовтня 2018 про виправлення описки у вироку є слушними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Зі змісту ухвали вбачається, що судом фактично не виправлялася описка у судовому рішенні, а мало місце намагання усунення помилки у вироку, яка полягала у не призначенні покарання за сукупністю злочинів, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування ухвали.

Отже, ухвала підлягає скасуванню, оскільки постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а вирок суду підлягає зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської областівід 31 жовтня 2018 року про виправлення описки у вироку Сквирського районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Вирок Сквирського районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року у частині призначення покарання ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим:

- за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.;

- за ч.2 ст.194 КК України до трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України визначити ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3-х років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Згідно з вимогами ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: