Провадження №11-кп/801/422/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» про умовно дострокове звільнення
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Маріуполь Донецької області, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, освіта середня, до засудження не працював, раніше судимого:
08.06.2001 Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя за ч. 2 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ст. ст. 42, 46-1 КК України до 2 років позбавлення волі, штраф 680 грн., з відстрочкою виконання вироку на 1 рік.,
15.09.2003 Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя за ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений: 09.09.2005 на виправні роботи з 20% утримання заробітної плати в дохід держави, на не відбутий строк: 1 р. 3м. 24 дн.,
30.03.2007 Новоазовським районним судом Донецької області за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст.71 КК України до 7 років 7 місяців позбавлення волі. Звільнений: 03.03.2012 року умовно-достроково на 2 р. 6м. 5дн.,
04.12.2014 Бершадським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 156 ст. 71 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі,
01.04.2015 Бершадським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10.06.2016 зараховано строк попереднього ув`язнення в строк покарання з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі з 25.11.2014 по 06.01.2015 та з 26.01.2015 по 06.05.2015,

від відбування покарання, призначеного вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2015 року за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання начальника ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання, призначене вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 01.04.2015 року за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10.06.2016 року засудженому ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 25.11.2014 року по 06.01.2015 року, та з 26.01.2015 року по 06.05.2015 року відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Станом на 17.08.2018 року ОСОБА_7 , відбув 3/4 строку покарання. Комісія установи на засіданні 04.09.2018 протоколом № 17 прийняла рішення про порушення клопотання перед судом про умовно-дострокове звільнення засудженого.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2019 року у задоволенні клопотання начальника ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року та постановити нову, якою задовольнити клопотання начальника ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 , суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 за період відбування покарання характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочувався 7 разів, працевлаштований в гаражі установи, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує соціально-корисні зв`язки, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи відноситься з розумінням, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», розпочав здійснювати погашення заборгованості за виконавчим листом, тому вважає, що своєю поведінкою і ставленням до праці він довів своє виправлення, відтак є всі підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Позиції учасників судового провадження.
Засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її обґрунтованість.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, засудженого, адвоката та прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як визначено ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Так, відповідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Крім того, п.п. 2, 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.
Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково, суд першої інстанції врахував тяжкість та кількість вчинених ОСОБА_7 злочинів, за які останній відбуває призначене покарання а також те, що засуджений порушив режим відбування покарання, тому виходячи з того, що питання про можливість умовно-дострокового звільнення є правом, а не обов`язком суду, суд першої інстанції не вважає що мають місце ознаки виправлення засудженого та, відповідно, і підстави для задоволення клопотання, не зважаючи на наявні заохочення.
В ході апеляційного розгляду судом встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що засуджений ОСОБА_7 відповідно до характеристики ДУ «Вінницька виправна колонія (№ 86)» в місцях позбавлення волі перебуває з 25.11.2014.
З матеріалів судового провадження вбачається, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 - 25.11.2014 року, кінець - 02.01.2020 року.
До ДУ «Вінницька виправна колонія №86» засуджений прибув 15.06.2015 з ДУ «Установа виконання покарань (№1)»
Відбуваючи покарання в ДУ «Установа виконання покарань (№1)», характеризувався посередньо, режим утримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи не заохочувався.
З прибуттям до ДУ «Вінницька виправна колонія (№ 86)» був працевлаштований робочим на виробництві установи у цеху з рубки дров, а на даний час працевлаштований різноробочим в гаражі установи.
Згідно із довідкою від 03.08.2018 засуджений ОСОБА_7 дисциплінарних стягнень не має, натомість має 6 заохочень. Один раз порушив режим відбування покарання, в зв`язку із чим була проведена бесіда профілактичного характеру.
Разом з тим, дані щодо заохочень та працевлаштованість мають важливе значення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийняті рішення про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.
Із матеріалів провадження також вбачається, що ОСОБА_7 вже неодноразово судимий, до нього раніше застосовувалися іспитовий строк, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно - дострокове звільнення, проте він не оцінив наданої йому довіри з боку держави і не зробив для себе належних висновків, вчинивши нові злочини.
Таким чином, суд першої інстанції вірно врахував ту обставину, що ОСОБА_7 , якого 30.03.2007 засуджено вироком Новозаводського районного суду Донецької області за ч. 1ст. 187 КК України до покарання у виді 7 років 7місяців позбавлення волі, та 03.03.2012 звільнено умовно-достроково на 2 роки 6 місяців 5 днів, протягом невідбутої частини покарання, знову вчинив умисний злочин, за вчинення якого вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2014 року його засуджено за ч. 2 ст. 156, ст.71 КК України до покарання у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі. На даний час, засуджений відбуває покарання за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 01.04.2015 року за ч. 2 ст.190, ч. 4 ст. 70 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, згідно із яким протиправні дії вчинялися ОСОБА_7 в період з 02.03.2014 року по 30.06.2014 року, тобто також під час невідбутої частини покарання після його умовно-дострокового звільнення.
Крім цього, поза увагою суду першої інстанції не залишилось і те, що комісія установи відмовляла засудженому ОСОБА_7 як в переведенні до дільниці соціальної реабілітації (протокол №7 від 04.04.2017 р.), так і в заміні покарання на більш м`яке (протокол №6 від 20.03.2017 р.), що свідчить про те, що він не довів свого виправлення.
В судовому засіданні засуджений підтвердив, що він має борг за виконавчим листом. Із довідки, наданої в судовому засіданні його захисником, вбачається, що станом на 14.12.2019 у ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» на виконанні перебуває постанова №1453/10-33 від 02.02.2016 року ВП №49695265 Староміського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області на підставі виконавчого листа №802/4018/14 від 12.01.2015 Вінницького окружного адміністративного суду Вінницької області про стягнення боргу з засудженого ОСОБА_7 на користь Бершадського районного центру зайнятості Вінницької області в сумі 7245,88 грн., виконавчий збір 724,58 грн., та витрати на виконавче провадження 60 грн.
На підставі заяви ОСОБА_7 від 05.12.2018 з особистого рахунку засудженого утримано 300 грн. для погашення заборгованості.
Колегія суддів апеляційного суду не може взяти до уваги ту обставину, що прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки, як вбачається із змісту оскаржуваного судового рішення, під час розгляду даного клопотання в суді першої інстанції прокурор, що приймав участь у судовому засіданні, заперечував проти задоволення клопотання, оскільки вважає, що наведені обставини вказують, що засуджений лише стає на шлях виправлення, та звернув увагу, що ОСОБА_7 вчинив злочини, які є тяжкими та посягали на статеву недоторканість неповнолітньої особи.
Разом з тим, відсутність заперечень з боку прокурора проти задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення на стадії апеляційного перегляду, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні даного клопотання відмовлено.
Таким чином апеляційний суд переконаний, що в матеріалах провадження відсутні такі ґрунтовні дані про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, так як минуло ще недостатньо часу для його виправлення та можливості умовно-дострокового звільнення.
Відповідно до ч.1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.
Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Аналізуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання начальника ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність ознак, які вказували б на виправлення засудженого.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність ознак виправлення засудженого ОСОБА_7 а відтак і підстав для застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України, не зважаючи на наявні заохочення, повністю відповідають фактичним обставинам справи. З такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги, суд вважає непереконливими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» про умовно дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2015 року за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України - залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4