Номер провадження: 11-сс/785/1759/18
Номер справи місцевого суду: 523/6281/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

підозрюваного: ОСОБА_8 ,

потерпілого: ОСОБА_9 ,

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Суворовсього районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2018 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

встановив:

Оскарженою ухвалою у рамках кримінального провадження №0001872 від 22.04.2018 року було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 про застосування відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, не працевлаштованого, із середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано відносно підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком до 17.12.2018 року із покладенням на останнього певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він 21.04.2018 року близько 23 години 00 хвилин, вступив у злочинну змову з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та, реалізуючи свій умисел на заволодіння майном, здійснив напад, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, на потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , заволодівши мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 5» вартістю 5000 грн. та грошовими коштами в сумі 2000 доларів США, що належали ОСОБА_14 та мобільним телефоном марки «Samsung Grand-7262» вартістю 4000 грн., що належав потерпілому ОСОБА_9 , спричинивши при цьому потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду у розмірі 60860 грн. та фізичну шкоду у виді тяжких тілесних ушкоджень, а потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 4000 грн. та фізичну у виді тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого та застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, слідчий суддя дійшов висновку, що хоча останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, однак немає підстав для застосування відносно нього найсуворішого запобіжного заходу, оскільки він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має офіційне місце реєстрації та проживання в м. Одесі, є студентом заочної форми навчання вищого навчального закладу, фактично викрив ОСОБА_13 та ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого діяння, а попередня поведінка підозрюваного свідчить про відсутність в нього намірів перешкоджати досудовому розслідуванню зазначеного кримінального провадження.
В апеляційній скарзі прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 , не погоджуючись з постановленою слідчим суддею ухвалою, зазначив, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки слідчий суддя залишив поза увагою те, що підозрюваний обгрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, з місця вчинення злочину зник та до органів поліції не звернувся, місце проживання потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні підозрюваному відоме, що свідчить про існування в даному випадку ризиків того, що ОСОБА_8 зможе незаконно впливати на потерпілого та свідків в кримінальному провадженні, знищити речові докази та переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Посилаючись на викладене вище, прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 зазначив, що в клопотанні слідчого не було вказано жодної об`єктивно обґрунтованої підстави для підтвердження наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення послалась лише на тяжкість кримінального правопорушення, натомість, підозрюваний активно сприяє слідству у встановленні обставин кримінального правопорушення, має офіційно зареєстроване місце постійного проживання в м. Одесі, за яким характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є студентом заочної форми навчання, у зв`язку із чим просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; захисника та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно положень ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції та з урахуванням особливостей, передбачених главою 31.

Положеннями ст. 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції, перевірив та належним чином встановив наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зважив вагомість доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, оцінив заявлені у клопотанні слідчого ризики, однак дійшов помилкового висновку про достатність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Відповідно до §. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України не є предметом оскарження та повністю підтверджується наданими апеляційному суду долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження.

Водночас, апеляційний суд вважає такими, що не відповідають дійсності та не доведеними посилання прокурора в апеляційній скарзі на наявність ризиків того, що підозрюваний зможе незаконно впливати на потерпілих, а також знищити речові докази, оскільки потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що про обставини вчиненого кримінального правопорушення підозрюваним, правоохоронним органам було відомо вже через 11 годин після вчинення злочину, але з моменту вчинення злочину - 21.04.2018 року по теперішній час підозрюваний не вживав будь-яких заходів пов`язаних з впливом на потерпілого.

Разом з цим, враховуючи те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного із застосуванням насильства, за вчинення якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років, місце можливого вчинення злочину покинув, апеляційний суд наголошує на існуванні доведеного слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції незначного ризику того, що підозрюваний зможе вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду.

Апеляційний суд враховує, що підозрюваний має зареєстроване в установленому порядку місце проживання, за яким характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності (а.с. 44), відповідно до наданого захисником в судовому засіданні апеляційного суду навчального графіку, є студентом заочної форми навчання Одеського морехідного училища рибної промисловості ім. О. Соляника.

Одна лише тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не можуть бути єдиною підставою для застосування до останнього найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому, на думку апеляційного суду, слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції не була доведена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеному апеляційним судом вище.

Водночас, встановлені апеляційним судом обставини вчинення правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 , тяжкість покарання, що загрожує останньому в разі визнання винуватим у його вчиненні, а також існування доведених ризиків того, що підозрюваний може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду, у своїй сукупності беззаперечно свідчать про те, що обрання відносно останнього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не зможе запобігти заявленим ризикам, тому існують підстави для обрання відносно останнього більш суворого запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час.

Таким чином, з урахуванням викладених вище обставин, апеляційний суд в даному випадку повністю погоджується із висновком слідчого судді про недоведеність слідчим та прокурором необхідності застосування відносно підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак констатує помилковість висновку слідчого судді про достатність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування ухвали слідчого судді та обрання підозрюваному більш суворого запобіжного заходу у виді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2018 року, якою у рамках кримінального провадження №0001872 від 22.04.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши покидати зазначене житло в період з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного наступні обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

2) утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні;

3) здати у разі наявності слідчому (прокурору) на зберігання паспорт для виїзду за кордон.

Ухвала припиняє свою дію 18.12.2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4