КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/225/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2017 року,
за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.02.2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Печерського управління поліції ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_9 та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на даний час зареєстрована за ОСОБА_6 .
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.02.2018 року та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

В обґрунтування пропущення строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає, що про існування оскаржуваної ухвали стало відомо лише 01.08.2018 року.
Мотивуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що вона є власником арештованої квартири, набула право власності на неї на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2015 року. З 2017 по 2018 рік, як стверджує ОСОБА_6 , не проживала за адресою АДРЕСА_1 , оскільки доглядала за хворим дідусем.
Ухвалу слідчого судді, ОСОБА_6 вважає такою, що порушує її охоронювані права як власника майна, перешкоджає користуватися квартирою, при цьому зазначає, що вона не є підозрюваною в даному кримінальному провадженні.
В судове засідання у справі прокурор не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі ОСОБА_6 , а про існування оскаржуваної ухвали стало відомо лише 01.08.2018 року. Апеляційну скаргу було подано останньою поштовим зв`язком 03.09.2018 року, тобто в межах передбаченого законом строку, у зв`язку з чим, він поновленню не підлягає.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів провадження, що у провадженні СВ Печерського УП ГУ НП в м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000518 від 02.02.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч.3 ст. 185 КК України.

Органом досудового розслідування зазначено, що 01.02.2017 року, близько 13 год. 40 хв. ОСОБА_10 виявила, що невстановлена особа самовільно, всупереч установленому законом порядку оселилася у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Також слідчий зазначає, що на даний час квартира за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_6 на підставі рішення суду № 757/5104/15-ц, постановлено 25.09.2015 року Печерським районним судом міста Києва.
При цьому потерпіла в кримінальному провадженні ОСОБА_10 зазначила, що вона є власницею квартири за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає з 1959 року, приватизувала її в 1997 році та правовстановлюючі документи та довіреності на право розпоряджатись на квартиру будь-яким особам не надавала, в квартирі проживала до останнього часу та сплачувала комунальні послуги, що підтверджують свідки в кримінальному провадженні.
17.02.2017 року слідчий СВ Печерського управління поліції ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на даний час зареєстрована за ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.02.2018 року клопотання слідчого було задоволено.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.
Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора ОСОБА_9 , дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вищевказане майно, оскільки це майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.
З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч викладеним у апеляційній скарзі доводам, встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Вказане свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_6 , оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його відчуження, пошкодження,знищення,перетворення, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Доводи ОСОБА_6 про відсутність в даному кримінальному провадженні повідомлення про підозру останній, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання органу досудового розслідування, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.
Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.02.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Печерського управління поліції ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_9 та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на даний час зареєстрована за ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ _______________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3