Справа № 353/1108/17
Провадження № 11-кп/4808/86/18
Категорія ч.2 ст.186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2018 року, відносно

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

з середньою освітою, неодруженого,

непрацюючого, інваліда другої групи, українця, громадянина України, раніше судимого 29.03.2010 року Тлумацьким районним судом за ст.ст. 15 ч.2 185 ч.3, 185 ч.3 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі 25.04.2010 року Івано-Франківським міським судом за ст.ст.185 ч.2, 70 ч.4 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі, 17.01.2013 р. Долинським районним судом Івано-Франківської області за ст.ст. 390 ч.1, 71 КК України до одного року одного місяця позбавлення волі, покарання не відбув повністю, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.186 ч.2 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Тисменицького районного суду від 25 вересня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, та призначено покарання чотири роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного судом обвинуваченому покарання за даним вироком суду, частково приєднати невідбуте ним покарання за попереднім вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17.01.2013 року і визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки три місяці.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 вказано рахувати з 31.05. 2018 року, з моменту затримання, зарахувавши при цьому термін його попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання.

Вирішено питання речових доказів.

За вироком суду першої інстанції встановлено, 17.11.2017 року приблизно о 15 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_8 маючи незняті та непогашені судимості за скоєння корисливих злочинів, зайшов у господарство ОСОБА_10 , що розташоване в АДРЕСА_1 , оскільки хотів випити води. Перебуваючи у господарстві потерпілої, остання попросила ОСОБА_8 занести відро води з подвір`я у житловий будинок, на що ОСОБА_8 погодився. Перебуваючи у кімнаті житлового будинку, ОСОБА_8 побачив на дивані поліетиленовий пакет у якому знаходились грошові кошти, якими вирішив відкрито заволодіти.

Після цього ОСОБА_8 діючи умисно, з корисливих спонукань та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи довести їх до кінця, підійшов до дивану, звідки відкрито викрав поліетиленовий пакет із вмістом грошової готівки в сумі 1628 грн. та на зауваження потерпілої ОСОБА_10 про повернення викраденого не реагував, натомість з місця події скрився. В подальшому ОСОБА_8 викраденими коштами розпорядився на власний розсуд, а саме витратив їх на придбання продуктів харчування та алкоголю. Внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 було заподіяно матеріальної шкоди в загальній сумі 1628 грн.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 вважає, що призначене судом покарання є надто суворим оскільки не відповідає його поведінці після скоєння злочину, а саме на досудовому слідстві та в судовому засіданні, а також особі обвинуваченого. Суд не в повній мірі врахував пом`якшуючі обставини на які послався у вироку, а саме щире каяття у вчиненому, повністю усвідомив протиправність своїх дій та недопустимість такої поведінки в майбутньому, а також те, що його визнано інвалідом другої групи.

Просить вирок Тисменицького районного суду від 25.09.2018 року яким його визнано винним за ч.2 ст.186 КК України змінити в частині призначеного покарання, призначивши йому більш м`який вид покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження, прокурора, який заперечив з приводу апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинуваченим було подано письмову заяву із змісту якої вбачається, що обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу) повторно, та про кваліфікацію таких дій обвинуваченого за ст. 186 ч.2 КК України за обставин, викладених у вироку є обґрунтованим.

Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_8 , що вирок суду першої інстанції є надто суворий, то вони не підлягають до задоволення з таких підстав.

На думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання в силу ст. 66 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого а саме те, що він негативно ставиться до вчиненого, а також пом`якшуючі обставини повне визнання вини, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілій. Крім того враховано і те, що обвинувачений має постійне місце проживання, за яким негативно характеризується, непрацюючи веде паразитичний спосіб життя, раніше неодноразово судимий, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, є інвалідом другої групи, має незадовільний стан здоров`я.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним, і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого та його захисника щодо застосування ст.69 КК України суд не вбачає, оскільки сукупність встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання, з врахуванням особи винуватого не свідчить про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів вважає правильним призначене покарання судом першої інстанції, тому покликання в апеляційній скарзі обвинуваченого та його захисника щодо зміни вироку та призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України вважає безпідставним, направлене на уникнення відповідальності за фактично скоєне .

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405,407, 418,419 КПК України , колегія суддів ,-

постановила :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Тисменицького районного суду від 25 вересня 2018 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_3