Справа № 481/306/18 Провадження № 1-кп/478/5/2019
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
10 січня 2019 року Казанківський районний суд Миколаївської області
у складі колегії суддів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, неупередженому та безпосередньому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, доказів та наданих показань обвинуваченого, потерпілої, свідків, керуючись законом, в межах висунутого обвинувачення, визнав доведеними наступні обставини.
29.11.2013 року обвинувачений ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були засуджені вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.02.2015 року, за вчинення злочинів передбачених п.п. 3,6,12 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 147; ч. 4 ст. 187; ч. 3 ст. 289 КК України, знаходячись в м. Миколаєві, в ході розмови вступили в злочинну змову, направлену на здійснення нападу на громадянина ОСОБА_11 з метою заволодіння його грошовими коштами, автомобілем та його подальшого умисного вбивства з корисливих мотивів. При цьому, для реалізації свого злочинного наміру обвинувачений ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , при собі мали заздалегідь заготовлений обріз мисливської рушниці невстановленого зразку.
30.11.2013 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою реалізації свого злочинного наміру, на автомобілі марки «Skoda-Fabia» (д.н.з. НОМЕР_1 ), який знаходився в користуванні ОСОБА_7 , прибули до повороту на Новополтавський елеватор біля с. Новополтавка, Новобузького району Миколаївської області, розташованого на 81 км. шосе сполучення «Миколаїв - Дніпропетровськ», де ОСОБА_9 , згідно раніше досягнутої домовленості із ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , зателефонував ОСОБА_11 та запропонував останньому зустрітися на трасі сполучення «Миколаїв-Дніпропетровськ», біля повороту на Новополтавський елеватор, на що потерпілий погодився.
Того ж дня, близько 17 год. 30 хв., ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний намір, згідно раніше досягнутої домовленості, залишили ОСОБА_9 біля повороту на Новополтавський елеватор, куди в цей час на автомобілі марки «Honda-CRV» (д.н.з. НОМЕР_2 ) під`їхав ОСОБА_11 . При цьому, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , від`їхали від вказаного місця на відстань приблизно 300 метрів.
Згідно раніше досягнутої домовленості, залишений біля повороту на Новополтавський елеватор ОСОБА_9 , сів до автомобіля потерпілого, та відволікаючи увагу останнього розмовою, створив умови ОСОБА_7 та ОСОБА_10 для раптового нападу на потерпілого.
В цей час, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , діючи згідно раніше досягнутої злочинної домовленості, на автомобілі марки «Skoda-Fabia», (д.н.з. НОМЕР_1 ), під`їхали та зупинились позаду автомобіля потерпілого. ОСОБА_7 , вийшовши з автомобілю, підійшов до передньої лівої дверці автомобіля ОСОБА_11 та заблокував її, тим самим унеможливлюючи вільний вихід потерпілого з автомобілю.
В свою чергу, ОСОБА_10 , утримуючи в руках раніше заготовлений обріз мисливської рушниці невстановленого зразку, підійшов до автомобіля ОСОБА_11 та відкривши задні праві двері автомобіля, направив ствол рушниці в бік ОСОБА_11 та погрожуючи її застосуванням, наказав потерпілому пересісти на заднє сидіння.
ОСОБА_11 виконав вимогу ОСОБА_10 та ліг на заднє сидіння автомобіля. Тим самим, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , своїми спільними узгодженими діями обмежили вільне пересування потерпілого ОСОБА_11 .
В подальшому, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , намагались зв`язати потерпілого, однак ОСОБА_11 почав чинити опір, залишив салон автомобіля та почав бігти в бік узбіччя. ОСОБА_10 , з метою придушення опору потерпілого та бажаючи обмежити фізичні можливості ОСОБА_11 , побіг за ним та використовуючи обріз мисливської рушниці, здійснив не менше одного пострілу у область тулубу потерпілого, тим самим спричинивши ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення, від яких в подальшому настала смерть потерпілого. Від отриманих ушкоджень ОСОБА_11 впав на землю, втративши фізичну можливість вільного пересування, а ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , перенесли потерпілого до автомобіля марки «Honda-CRV» (д.н.з. НОМЕР_2 ) та помістили останнього в багажне відділення.
В подальшому, згідно раніше досягнутої домовленості, з метою заволодіння грошима ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прослідували на автомобілі марки «Honda-CRV» (д.н.з. НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_9 та автомобілі марки «Skoda-Fabia», (д.н.з. НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_7 на відстань 1.2 км. від вказаного повороту праворуч від траси «Дніпропетровськ-Миколаїв» та зупинилися в полі.
Тим самим, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , застосувавши небезпечне для життя та здоров`я потерпілого в момент спричинення насильство, незаконно заволоділи належним на праві власності ОСОБА_11 автомобілем марки «Honda-CRV» (д.н.з. НОМЕР_2 ).
Знаходячись у вказаному місці, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, із погрозами застосування до ОСОБА_11 обрізу мисливської рушниці, заволоділи грошовими коштами, що належали потерпілому в сумі 2000 грн. та 1000 російських рублів (що відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 30.11.2013р. складало 241 грн. 24 коп.) та почали вимагати від потерпілого ОСОБА_11 , як заручника, телефонувати своїм родичам та іншим особам з метою передачі їм коштів за нього. Однак, потерпілий ОСОБА_11 не виконав протиправні вимоги нападників, втративши свідомість від отриманих тілесних ушкоджень.
В подальшому, з метою доведення до кінця свого злочинного наміру, спрямованого на умисне вбивство потерпілого та подальшого приховання слідів вчинених ними злочинів, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на автомобілі «Honda-CRV» (д.н.з. НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_10 , в супроводі автомобіля «Skoda-Fabia», (д.н.з. НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_7 , перевезли ОСОБА_11 до покинутого вапняного кар`єру, розташованого біля с. Білоусівка, Вознесенського району Миколаївської області.
Знаходячись у вказаному місці, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , виявивши, що ОСОБА_11 від отриманих вогнепальних поранень втратив свідомість та не подавав ознак життя, з метою приховання слідів вчинених ними кримінальних правопорушень, підпалили автомобіль «Honda-CRV» (д.н.з. НОМЕР_2 ), який належав потерпілому, де в багажному відділенні знаходився труп ОСОБА_11 .
Після цього, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , утримуючи при собі майно потерпілого, з місця злочину зникли та розпорядились викраденими грошима в сумі 2241 грн. 24 коп. за власним розсудом.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав повністю, визнав правильною кваліфікацію органом досудового розслідування скоєних ним діянь, надав суду пояснення про те, що 29.11.2013 року йому зателефонував його знайомий ОСОБА_9 та запропонував відвезти їх з ОСОБА_10 на зустріч з особою на ім`я ОСОБА_12 , за що пропонував грошову винагороду. Цього ж дня, погодившись на пропозицію ОСОБА_9 , обвинувачений на автомобілі марки «Skoda-Fabia», яка належить його матері відвіз ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до с. Новополтавка, де останні провели зустріч із особою на ім`я ОСОБА_12 .
Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повернулись до машини, де ОСОБА_9 запропонував обвинуваченому наступного дня 30.11.2013 року повторно їх відвезти на ще одну зустріч.
Близько 15 год. 00 хв. 30.11.2013 року обвинувачений ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_9 та надав свою згоду відвезти його та ОСОБА_10 на автомобілі матері на нову зустріч, у зв`язку з чим приїхав до м. Миколаєва, де знаходились ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та підвіз їх до Новополтавського елеватора. Під час подорожі до елеватору, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запропонували йому співучасть в нападі на потерпілого повідомивши про можливість заробити гроші. З цією метою, ОСОБА_10 розподілив ролі кожного, де ОСОБА_9 повинен був запропонувати зустріч потерпілому та відволікти останнього знаходячись в його машині на місці зустрічі, а ОСОБА_7 перешкодити можливості виходу потерпілого з машини шляхом блокування передньої лівої двері автомобіля потерпілого.
На пропозицію ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачений надав згоду розуміючи їх спільні дії як розбійний напад на потерпілого. Того ж дня, ОСОБА_9 зателефонував потерпілому та запропонував зустріч, яка в подальшому відбулася біля повороту на Новополтавський елеватор приблизно о 17 год. 30 хв. В момент зустрічі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 залишили ОСОБА_9 біля дороги (повороту на елеватор), а самі від`їхали в інше місце. Після того, як ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_10 та повідомив про можливість під`їхати до місця зустрічі із потерпілим вони з ОСОБА_10 під`їхали до автомобіля потерпілого, де знаходився ОСОБА_9 та вчинили дії, згідно раніше розподілених ролей.
Проте, як пояснив обвинувачений суду, потерпілий пропонував домовитись із нападниками, після чого побіг намагаючись втекти. В той час його кинувся наздоганяти ОСОБА_10 та обвинувачений почув вистріл. Після вистрілу потерпілий впав на землю, оскільки отримав поранення від рушниці ОСОБА_10 . За вказівкою ОСОБА_10 обвинувачений та ОСОБА_9 помістили потерпілого до багажного відділення автомобіля марки «Хонда», який належав потерпілому.
Потім, обвинувачений керуючи автомобілем марки «Skoda-Fabia» вирушив за автомобілем потерпілого, в якому знаходились ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та в багажному відділенні потерпілий та зупинились десь в полі, де він разом з ОСОБА_9 пропонували ОСОБА_10 відвести потерпілого до лікарні, на що останній відмовився. В результаті було вирішено сховати автомобіль потерпілого, на що обвинувачений запропонував місце покинутого вапняного кар`єру розташованого біля с. Білоусівка.
Вони вирушили до вказаного місця, де обвинувачений керуючи автомобілем «Skoda-Fabia» зупинився біля дороги узгодженого місця, а ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вирушили на автомобілі потерпілого полем в бік вапняного кар`єру. Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повернулись, присіли до автомобіля, яким керував обвинувачений та він дізнався, що автомобіль потерпілого було підпалено. Де, в цей час знаходився потерпілий йому не повідомляли.
Потім вони виїхали в бік м. Миколаєва з метою викинути рушницю, що відбулось біля Варварівського мосту, після чого обвинувачений залишив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 біля гуртожитку в м. Миколаєві та вирушив додому. Грошові кошти не отримував, проте під час подорожі дізнався, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заволоділи грошовими коштами потерпілого в розмірі 2000,00 грн.
Також обвинувачений повідомив суд, що не був знайомим із потерпілим, про те, що потерпілим є громадянин ОСОБА_11 дізнався пізніше. Після скоєного, він наступного дня зустрічався в м. Миколаєві із ОСОБА_9 , де вони вирішували питання щодо приховання вчиненого злочину (нерозголошення про це). Зі слів обвинуваченого також вбачається, що, про те, що він є співучасником вбивства він зрозумів лише після відмови потерпілому в доставці його до лікарні.
Також під час допиту, обвинувачений визнав заявлений цивільний позов в повному обсязі, розкаявся у вчиненому та просив пробачення у потерпілої.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 , повідомила суд, що ОСОБА_11 займався закупівлею зерна та землею, у зв`язку з чим часто їздив із певними сумами грошових коштів. 31 листопада 2013 року її чоловік ОСОБА_11 поїхав на своєму автомобілі до м. Миколаєва на станцію технічного обслуговування. Із собою він взяв близько 12 000,00 грн. на ремонт автомобіля. Зателефонував потерпілій близько 17 год. 00 хв. та повідомив, що скоро повернеться. Також повідомив про намір заїхати до Новополтавського елеватору. На протязі наступних трьох годин та всю ніч вона разом із двома доньками телефонували ОСОБА_11 , проте він на зв`язок не виходив, додому не повернувся.
Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що з ОСОБА_11 він займався землею. Останній раз вони бачились 30 листопада 2013 року на території кімнати відпочинку Новополтавського елеватора, куди ОСОБА_11 приїхав з м. Миколаєва на власному автомобілі марки «Хонда». Близько 17 год. 00 хв. потерпілому ОСОБА_11 хтось подзвонив на телефон та з телефонної розмови, він почув, що ОСОБА_11 домовився з кимось зустрітися.
Наступного дня йому зателефонував знайомий ОСОБА_14 та він дізнався, що ОСОБА_11 зник та було розпочато його пошук. Пізніше повідомили про те, що знайшли потерпілого ОСОБА_11 біля Нової Одеси.
Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що був знайомим із ОСОБА_11 та вони разом займалися землею. В останній раз він бачив ОСОБА_11 30 листопада 2013 року в кімнаті відпочинку Новополтавського елеватора. ОСОБА_11 приїхав з м. Миколаїв на власному автомобілі марки «Хонда» та збирався їхати додому але спочатку хотів зустрітися з кимось на зупинці в с. Новополтавка. З ким він мав зустріч він не сказав але це відбувалося в вечері. Більше його не бачили.
Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він з ОСОБА_11 був знайомий, відносини у них були дружні. В останній раз він бачив ОСОБА_11 на своєму дні народженні. ОСОБА_11 займався закупкою сільськогосподарської продукції, часто перевозив грошові кошти. ОСОБА_11 розповідав, що особі на прізвище « ОСОБА_16 » сплатив гроші наперед для закупівлі кукурудзи. 30 листопада 2013 року ОСОБА_11 збирався їхати до м. Миколаїв. 31 листопада 2013 року, йому подзвонила дружина ОСОБА_11 та повідомила, що її чоловік не повернувся додому. Вони разом телефонували по всім знайомим та розшукували його. Через тиждень вони дізнались, що ОСОБА_11 не має в живих.
Свідок ОСОБА_17 повідомив суд, що був власником рушниці 16 калібру, яка знаходилася в його гаражі. В 2013 році його знайомий, громадянин ОСОБА_18 в ході особистої розмови запитав у нього чи може він продати рушницю. Про її наявність у ОСОБА_17 . ОСОБА_18 було відомо, оскільки він її бачив в гаражі особисто. Пізніше, ОСОБА_18 пояснив йому, що рушниця необхідна хлопцям, які займаються перевезенням зерна для забезпечення своєї безпеки. Приблизно влітку 2013 року до нього приїхали на машині ОСОБА_19 та інший незнайомий чоловік. Він продав свою рушницю за 2 000,00 грн. чоловікові, ім`я якого не називалось. З якою метою цей чоловік придбав рушницю йому відомо не було.
Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що особи на прізвища « ОСОБА_20 » та « ОСОБА_16 » йому відомі. ОСОБА_9 він особисто знає давно, останній зустрічався з його донькою. З ОСОБА_10 познайомився пізніше. Вони були знайомі близько року. Вказані особи розповідали йому, що займаються спільним бізнесом із заготівлі зерна. Якось вони звернулись до нього та розповіли, що перевозять із собою великі суми грошових коштів і їм необхідна зброя для захисту, у зв`язку з чим він звернувся до свого знайомого ОСОБА_17 , оскільки в його гаражі він бачив рушницю. Він розповів про це ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які й придбали цю зброю у ОСОБА_17 .
Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що з потерпілим ОСОБА_11 він був знайомий більше 30 років. Останній раз, вони з потерпілим бачились приблизно за два тижні до вбивства останнього. Коли потерпілий ОСОБА_22 зник, та його місце знаходження не було встановлено, він із знайомими самостійно розшукували останнього. Про вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_11 та вбивство останнього він дізнався від громадянина на прізвище « ОСОБА_23 ».
Засуджений ОСОБА_9 від надання пояснень суду відмовився, просив врахувати його покази наданні під час досудового розслідування та судового слідства проведеного в Ленінському районному суді м. Миколаєва.
Засуджений ОСОБА_10 також від надання пояснень суду відмовився.
Незважаючи на повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 його вина в інкримінованих злочинах підтверджується також письмовими доказами, які дослідженні в судовому засіданні і які суд визнає належними, допустимими та достовірними.
Так, із заяви потерпілої ОСОБА_6 від 01.12.2013 року вбачається, що у зв`язку із зникненням свого чоловіка ОСОБА_11 вона звернулась за допомогою в його розшуку до Новобузького РВ УМВС України в Миколаївській області.
З протоколу огляду місця події від 01.12.2013 року, вбачається проведення за дозволом заявою від 01.12.2013 року потерпілої ОСОБА_6 огляду території домоволодіння та будинку, які розташовані в АДРЕСА_2 та в результаті якого було вилучено деякі особисті речі потерпілого ОСОБА_11 (одяг - підштаники, зубну щітку, бритвений станок) та отримані папілярні узори пальців рук з гелю для гоління.
З рапорту від 05.12.2013 року вбачається, що 05.12.2013 року біля с. Белоусівка, було виявлено обгорілий автомобіль марки «Honda CR-V», д.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 .
З протоколу огляду місця події від 05.12.2013 року та фототаблиці до нього в кількості 20 зображень вбачається, що за результатами огляду території земель Білоусівської сільської ради, розташованої на відстані 1470 м. від траси сполучення «Миколаїв Ульянівка», в ліву сторону та 300 м. від покинутого Білоусівського вапняного кар`єру з правої сторони на відстані 500 м. від ставку, розташованого з лівої сторони ділянки місцевості, виявлено автомобіль ймовірної марки «Honda CR-V», реєстраційні номери НОМЕР_2 , в обгорілому стані. В багажному відділенні автомобіля, переважно в лівій його частині, виявлено обвуглені останки людини.
З постанови від 05.12.2013 року вбачається, що виявленні під час огляду місця події: металева планка реєстраційного номеру НОМЕР_2 в обгорілому стані; полімерна накладка з емблемою у вигляді латинської літери «Н»; деформований фрагмент скла у вигляді пластини розміром 17х25х32 см. та фрагмент скла розміром 24х12; фрагмент дверної ручки в обгорілому стані; реєстраційний номер; фрагмент полімерної речовини рожевого кольору були визнані речовими доказами. Автомобіль було вилучено за допомогою евакуатора до НДКЦ при УМВС України в Миколаївській області.
Згідно з рапортом заступника начальника РВ, начальника кримінальної міліції Новобузького РВ УМВС від 03.12.2013 року вбачається, що за результатами проведених оперативно-розшукових заходів по встановленню місця знаходження зниклого громадянина ОСОБА_11 , встановлено причетність до зникнення останнього громадян: ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_24 .
З огляду на рапорт заступника начальника РВ ОСОБА_25 від 06.12.2013 року та протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 06.12.2013 року, громадянин ОСОБА_9 був затриманий в м. Донецьк, Донецької області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України відносно громадянина ОСОБА_11 .
Відповідно до протоколу огляду місцевості від 06.12.2013 року, проведеного на ділянці місцевості, розташованої на повороті траси сполученням «Дніпропетровськ - Миколаїв» до с. Новополтавка, Новобузького району, Миколаївської області, на яку вказав підозрюваний ОСОБА_9 , саме в даному місці громадянин ОСОБА_10 використовуючи рушницю здійснив постріл у потерпілого ОСОБА_11 та останньому були спричинені тілесні ушкодження. Ділянка являє собою узбіччя дороги, поверхнею якої є грунт. При огляді місцевості проглядається ров, глибиною 1,5 м. На відстані 11,5 м. від правого краю траси та 45 см від повороту на с. Новополтавка на поверхні землі дні рву, виявлено сухе листя та гілки із слідами речовини бурого кольору, схожої на кров. Дані листя та гілки зі слідами речовини бурого кольору було вилучено спеціалістом НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області.
З доданої до протоколи схеми огляду місця події та фототаблиць в кількості 10 зображень, вбачається загальний вигляд узбіччя дороги та ділянка оглянутої місцевості, зафіксовано місце виявлення плям бурого кольору на місці вчинення злочину.
Згідно з рапортом заступника начальника РВ ОСОБА_25 від 06.12.2013 року та протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 06.12.2013 року в м. Горлівка, Донецької області був затриманий громадянин ОСОБА_10 за підозрою у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України відносно ОСОБА_11 .
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 06.12.2013 року та продемонстрованого в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту, ОСОБА_9 розповів обставини вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_11 , яке ним було вчинено спільно із ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , вказав на місце нападу на потерпілого, вказав на механізм спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень у вигляді вогнепального поранення.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 07.12.2013 року та продемонстрованого в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту, ОСОБА_9 розповів обставини вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_11 , яке ним було вчинено спільно із ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , вказав на місце нападу на потерпілого, вказав на механізм спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень у вигляді вогнепального поранення.
Крім цього, ОСОБА_9 вказав на ділянку місцевості, розташовану на відстані 1.2 км. від повороту на с. Новополтавка, куди він спільно із ОСОБА_10 та ОСОБА_26 привезли потерпілого з метою вимагання грошей та вказав на плями бурого кольору на землі. Також ОСОБА_9 показав шлях пересування до вапняного кар`єру біля с. Білоусівка, Вознесенського району, Миколаївської області, де він спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_10 спалили автомобіль потерпілого марки «Honda» в багажному відділенні якого знаходився потерпілий ОСОБА_11 . Вказав шлях пересування на Варварівський міст в м. Миколаєві та ділянку річки, де він після скоєння злочину відносно потерпілого ОСОБА_11 викинув обріз рушниці.
З протоколу обшуку транспортного засобу «Shkoda Fabia», д.н. НОМЕР_1 , бежевого кольору від 10.12.2013 року вбачається, що за результатами обшуку вказаного автомобіля його було вилучено та транспортовано до НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області. Протоколом огляду від 10.12.2013 року за результатами огляду вказаного автомобіля нічого не виявлено.
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.12.2013 року на транспортний засіб марки «Shkoda Fabia», д.н. НОМЕР_1 було накладено арешт, шляхом заборони користуватися та розпоряджатися ним.
З розписки громадянки ОСОБА_27 , вбачається, що вказаний транспортний засіб отриманий нею на зберігання.
З протоколу огляду місцевості від 07.12.2013 року та доданих до нього фото таблиць в кількості 6 зображень, вбачається, що підозрюваний ОСОБА_9 вказав на місцевість, розміром 4х5 метрів, розташованої на відстані 1.7 кілометрів від траси сполученням «Миколаїв - Дніпропетровськ», а саме поворот на с. Новополтавка, Новобузького району. Миколаївської області з правої сторони в напрямку до м. Миколаїв. В ході проведення слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_9 вказав, що це місце зупинки його, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 разом із потерпілим ОСОБА_11 . Оглядом місцевості, на поверхні землі було виявлено групу плям розміром від 0,5х0,7 до 15х35 см, речовини бурого кольору схожої на кров, яку за допомогою змиву на марлеві тампони були вилучені з місця проведення огляду.
Також, проведеним оглядом, на відстані 17 см від вказаної групи плям було виявлено пакувальну стрічку від грошей, номіналом 100 грн. з відтиском печатки, прямокутної форми, барвником синього кольору «Marfin bank», на поверхні якої виявлено підсохлу речовину бурого кольору схожу на кров.
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.12.2013 року свідок ОСОБА_28 на фотознімку № 2 впізнала особу, яка проживала 29.11.2013 року разом із ОСОБА_9 на території готелю. Згідно довідки до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками з ОСОБА_28 від 07.12.2013 року, на копії фотознімку № 2 зображений ОСОБА_10 .
Як вбачається з протоколу огляду місця події від 10.12.2013 року, за результатами огляду території Вознесенської ЦРЛ, а саме приміщення моргу, було виявлено скляну банку з частинами серця та легенів, обвуглені частини людини (фрагменти тазу, кінцівок і хребта), скляна банка з фрагментами металевих зубів жовтого кольору та поліетиленовий пакет, в якому знаходиться ласкут тканини з частинами металу зовні схожого на дріб.
Постановою від 10.12.2013 року виявлені за результатами огляду території Вознесенської ЦРЛ, а саме приміщення моргу предмети: скляну банку з частинами серця та легенів, обвуглені частини людини (фрагменти тазу, кінцівок і хребта), скляна банка з фрагментами металевих зубів жовтого кольору та поліетиленовий пакет, в якому знаходиться ласкут тканини з частинами металу зовні схожого на дріб, було визнано в якості речових доказів.
З дослідженого протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.12.2013 року вбачається, що свідок ОСОБА_17 впізнав особу, яка купила у нього рушницю вказавши на фотознімок № 1. Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімкам з ОСОБА_17 від 10.12.2013 року на копії фотознімку № 1 зображений підозрюваний ОСОБА_10 .
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.12.2013 року свідок ОСОБА_18 на фотознімку № 1 впізнав особу, з якою їздив до громадянина ОСОБА_17 придбати рушницю. Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками з ОСОБА_18 від 11.12.2013 року на копії фотознімку № 1 зображений ОСОБА_10 .
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 09.01.2014 року та продемонстрованого в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту, ОСОБА_10 розповів про обставини вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_11 , яке ним було вчинено спільно із ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , вказав на місце нападу на потерпілого, вказав на механізм спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень у вигляді вогнепального поранення.
Крім цього, ОСОБА_10 вказав на шлях пересування до Варварівського мосту в м. Миколаєві. Де показав ділянку річки, де ОСОБА_9 після скоєння злочину відносно ОСОБА_11 викинув обріз рушниці.
З протоколу огляду предметів від 03.02.2014 року та деталізації по локальним і роумінговим дзвінкам у вигляді роздруківки локальних дзвінків абонента НОМЕР_3 за період з 25.11.2013 року по 30.11.2013 року, що належав потерпілому ОСОБА_11 вбачається, що абонентський номер НОМЕР_3 належить потерпілому ОСОБА_11 , яким останній користувався на постійній основі до часу вчинення його вбивства. Проведеним оглядом даної деталізації встановлено приналежність абонентських номерів особам, які підозрюються у вчинені кримінального правопорушення.
Так, в процесі огляду з`єднань, на сторінці № 1, десятим за порядком номером зверху маються дані про вхідний дзвінок на абонентський номер НОМЕР_3 ОСОБА_11 від абонентського номеру НОМЕР_4 , який закріплений за підозрюваним ОСОБА_9 , який поступив 25.11.2013 року о 10.33.15 годині тривалістю розмови 58 секунд.
На сторінці № 2, п`ятою з низу маються дані про вхідний дзвінок на абонентський номер НОМЕР_3 ОСОБА_11 від абонентського номеру НОМЕР_4 , який закріплений за підозрюваним ОСОБА_9 , який поступив 30.11.2013 року о 17.11.07 годині тривалістю розмови 40 секунд.
Перебування в період підготовки до скоєння злочину ОСОБА_9 в кімнаті готелю вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.12.2013 року, де свідок ОСОБА_28 на фотознімку № 3 впізнала особу, яка проживала 29.11.2013 року в готелі МФ КНУКІМ. Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками з ОСОБА_28 від 07.12.2013 року, на копії фотознімку № 3 зображено ОСОБА_9 . З копії журналу проживання в готелі вбачається, що ОСОБА_9 в період з 29.11.2013 року по 02.12.2013 року проживав в кімнаті готелю №202.
Як вбачається з висновку експерта №20 від 18.01.2014 року по судово-медичній експертизі: «Пошкодження шкіри, підшкірно жирової клітчатки, м`язів, кісток і внутрішніх органів виникли швидше за все після настання смерті в результаті дії високої температури, можливого полум`я. Враховуючи наявність шроту в збережених м`яких тканинах в області тазу, не виключається настання смерті від вогнепального поранення тулуба». «В момент пострілу потерпілий швидше за все був повернутий передньою поверхнею тулубу до нападаючого, міг бути як у вертикальному, так і горизонтальному положенні відносно останнього», «причину смерті встановити не являється можливим, для достовірної інформації про обставини та причини смерті не достатньо медичних даних».
Згідно з висновком експерта № 652 від 16.12.2013р. по імунологічній експертизі кров ОСОБА_29 відноситься до групи О з ізогемагглютининами анти-А і анти-В ізосірологічної системи АВО.
Згідно висновку експерта № 668 від 20.12.2013 року та ілюстративної таблиці до нього по молекулярно-генетичній експертизі встановлені генетичні ознаки фрагменту щелепи з зубним містом трупу невстановленої особи, виявленої в багажному відділені автомобіля «Хонда-СР-В»; особа чоловічої генетичної статі має спільні генетичні ознаки з ознаками зразка крові ОСОБА_29 і може бути її біологічним батьком.
Висновком експерта № 672 від 20.12.2013 року та ілюстративної таблиці до нього по молекулярно-генетичній експертизі встановлені генетичні ознаки фрагменту клітин з домішкою крові людини на сухому листі та траві збігаються з генетичними ознаками зразка крові особи чоловічої генетичної статі труп якої виявлено в багажному відділі автомобіля.
Згідно висновку експерта № 690 від 20.12.2013 року та ілюстративної таблиці до нього по молекулярно-генетичній експертизі встановлені генетичні ознаки клітин з домішкою крові людини на фрагменті паперу - пакувальній стрічці для грошей.
З висновку експерта №1727 від 30.12.2013 року по молекулярно-генетичній експертизі предмети вилучені 09.12.2013 року вмісту залишків кісток трупа громадянина ОСОБА_11 є частинами боєприпасів, метальним снарядом - шротом патронів до гладкоствольної зброї.
Згідно висновку експерта №2069 від 20.12.2013 року по балістичній експертизі на поверхні двох реєстраційних автомобільних номерах слідів нафтопродуктів та паливно-мастильних матеріалів не виявлено.
З висновку експерта від 21.02.2014 року № 3 у пожежно-технічній експертизі на осередок пожежі в автомобілі «Honda CR-V», д.н. НОМЕР_2 , ймовірно знаходився в салоні автомобіля. Визначити достовірно координати осередку пожежі не уявляється можливим. Пожежа в автомобілі «Honda CR-V», д.н. НОМЕР_2 ймовірно могла виникнути в результаті внесення вогневого джерела запалювання в салон автомобіля зовні.
Згідно з висновком судово психіатричного експерта № 420 від 22.12.2017 року, ОСОБА_7 хронічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством або іншим хворобливим станом психіки не страждає в теперішній час та не страждав, у період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння. В період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння, він міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 не потребує.
Ухвалою слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 09.12.2013 року було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_3 .
10.12.2013 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 в ході якого вилучено 2 записники та туфлі коричневого кольору, що належать ОСОБА_9 які були оглянуті 26.12.2013 року, - записи в 2 записниках, що належать ОСОБА_9 , в яких було зафіксовано борги ОСОБА_9 та оглянуто пару чоловічих черевиків належних останньому, що підтверджується протоколом обшуку від 10.12.2013 року та доданих до нього фото таблиць в кількості 9 зображень.
Згідно протоколу огляду предметів від 29.01.2014 року було оглянуто два мобільних телефони, вилучені у ОСОБА_9 під час проведення особистого обшуку в ході його затримання. В ході проведеного огляду мобільного телефону марки «Samsung GT E1200M», серійний номер НОМЕР_9 , в корпусі чорного кольору в архіві телефонної книги було виявлення запис абонентського номеру НОМЕР_10 , яким постійно користувався як до, так і після скоєного злочину ОСОБА_10 .
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.02.2015 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було визнано винними у вчинені злочину передбаченого пунктами 3,6,12 ч.2 ст.115 КК України, ч. 2 ст. 147, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ст. 70 КК України та призначено остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного їм майна.

Даючи оцінку дослідженим доказам, суд враховує зауваження захисника щодо необхідності безпосереднього дослідження доказів судом, заявлені ним в ході дослідження відеоматеріалу та вирішуючи питання щодо допустимості результатів слідчих експериментів проведених з підозрюваними ОСОБА_9 та ОСОБА_10 як докази звертає увагу на наступне.
Так, безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Тобто, засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом.

Підсумовуючи наведене, суд не вбачає підстав для визнання недопустимими безпосередньо досліджені ним матеріали проведених слідчих експериментів (складених за їх результатами протоколів) та відеоматеріалів.
Проте, суд вважає надані стороною обвинувачення явки з повинною ОСОБА_9 та ОСОБА_10 із наданими ними показами та складеними схемами зображень, недопустимими доказами та відхиляє їх, оскільки явка з повинною - це особисте, добровільне письмове чи усне повідомлення заявником правоохоронний орган, прокурора або суд про скоєний чи підготовлюваний ним злочин.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження заяву про явку з повинною ОСОБА_9 та ОСОБА_10 написали вже після свого затримання органом досудового розслідування.

Також слід зауважити, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Оскільки явка з повинною є по суті позасудовими показаннями, то в силу положень ч. 4 ст. 95 КПК України вона не може бути визнана допустимим доказом у справі.

Таким чином, встановлені судом обставини вказують на попередню змову групи осіб на вчинення злочину. Сам злочин було вчинено трьома суб`єктами співвиконавцями, дії яких є послідовними і узгодженими згідно розподілених завчасно ролям.
Наведене, а також факти придбання зброї, обізнаність про це всіх співучасників, застосування зброї на початку нападу, злагодженість дій після застосування зброї, в тому числі ненадання допомоги потерпілому, його викрадення та приховування слідів злочину в своїй сукупності свідчать про наявність єдиного умислу спрямованого на позбавлення життя потерпілого.
На наявність єдиного попередньо погодженого умислу на вбивство ОСОБА_11 також вказує і те, що всі співвиконавці злочину діяли відкрито, не приховуючи свою особу, сам обвинувачений ОСОБА_7 , який усвідомлював, що потерпілий отримавши тяжке поранення, втрачає життєві сили, потребує невідкладної допомоги, такої допомоги не надав, а лише, контролював його до того часу, доки він не помер.
Отже, на переконання суду в даному випадку відсутній ексцес, а тому обвинувачений ОСОБА_7 повинен нести кримінальну відповідальність як співвиконавець злочину.
Таким чином, в результаті з`ясованих обставин та досліджених доказів суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень за частинами та статтями Кримінального кодексу України передбачених:
- п.п. 3,6,12 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, скоєне у відношенні заручника, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 2 ст. 147 КК України, як тримання особи як заручника з метою спонукання родичів затриманого до вчинення будь-якої дії як умови звільнення заручника, що спричинило тяжкі наслідки;

- ч. 4 ст. 187 КК України, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень;

- ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що завдало великої матеріальної шкоди.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує те, що він скоїв особливо тяжкі злочини, визнав свою вину повністю та частково відшкодував потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 90 000,00 грн., за місцем проживання характеризується позитивно, є військовозобов`язаним та проходив службу в рядах Збройних сил України про що має позитивну характеристику від командира роти, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та не судимий.
Також, суд враховує роль обвинуваченого в скоєнні вказаного злочину, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, не одружений, непрацюючий, обставини скоєного злочину та особисте ставлення до вчиненого.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачена ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, яке характеризується визнанням своєї вини обвинуваченим під час судового розгляду, часткового відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілій до ухвалення вироку, висловлення жалю з приводу вчиненого потерпілій.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При цьому, суд не вбачає можливим застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, призначивши останньому більш м`якого покарання, ніж передбаченого кримінальним законом через відсутність виняткових (особливих) обставин як підстави для застосування даної норми закону.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 , покарання у виді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією належного йому майна, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
При цьому, суд враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17, провадження № 13-31кс18 та норми ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року) в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі вважає за необхідне зарахувати строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Так, ОСОБА_7 був оголошений в міждержавний розшук та затриманий 02.09.2016 року на території Російської Федерації. Постановою Нагатинського районного суду м. Москви від 03.09.2016 року ОСОБА_7 було визначено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до листа ДУ «Миколаївській слідчий ізолятор» від 20.11.2017 року № 20/15-84-6 ОСОБА_7 прибув до установи 18.11.2017 року.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.11.2016 року ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався протягом проведення досудового розслідування та судового слідства.

Таким чином, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону від 26.11.2015 року, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 рахується з 02 вересня 2016 року.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд приходить до такого висновку.

Згідно з п. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій нанесені збитки (майнова шкода) в результаті порушення її громадянських прав, має право на їх відшкодування. Майновими збитками вважаються: втрати, які особа понесла у зв`язку із знищенням або ушкодженням майна, а також витрати, які особа понесла або повинна понести для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якби його право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майновий збиток, нанесений неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також збиток, нанесений майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка його нанесла.
В рахунок відшкодування матеріальної шкоди потерпілою ОСОБА_6 заявлені вимоги на суму 249 520 грн., які складаються з: грошових коштів в сумі 2000,00 грн., якими заволодів обвинувачений ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; витрат на поховання потерпілого ОСОБА_11 в розмірі 22 200,00 грн., які підтверджуються накладними від 07.12.2013 року та 11.12.2013 року; витрат у зв`язку із знищенням транспортного засобу марки «Honda CR-V 2.4» з урахуванням експлуатації, зносу та умов зберігання в розмірі 225 320,00 грн., що підтверджується звітом з оцінки транспортного засобу № 170 від 30.11.2013 року.

Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.02.2015 року з засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в солідарному порядку на користь потерпілої ОСОБА_6 стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 314 530 грн.

В такому випадку суд враховує абз. 2 п. 8 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», яким визначено, що якщо матеріальну шкоду заподіяно підсудним спільно з іншою особою, справу щодо якої виділено в окреме провадження, суд покладає обов`язок по відшкодуванню шкоди у повному розмірі на підсудного. При винесені в наступному обвинувального вироку щодо особи, справу про яку було виділено в окреме провадження, суд вправі покласти на неї обов`язок відшкодувати шкоду солідарно з раніше засудженим.
З огляду на той факт, що Ленінським районним судом м. Миколаєва вирішено питання щодо стягнення із раніше засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в солідарному порядку матеріальної шкоди в розмірі 314 530 грн. на користь потерпілої, то суд фактично позбавлений процесуальної можливості усунути протиріччя та вирішити питання щодо солідарної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 на заявлену потерпілою суму майнової шкоди в розмірі 249 520 грн.
За наведених обставин, суд вважає необхідним залишити в цій частині цивільний позов потерпілої без розгляду, роз`яснивши при цьому останній, що вона не позбавлена можливості заявити вимоги щодо відшкодування ОСОБА_7 майнової шкоди в порядку цивільного судочинства.
Що стосується вимог потерпілої про стягнення на її користь моральної шкоди, то суд керується наступним.

З п. 10 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4 вбачається, що на осіб, які заподіяли моральну шкоду (взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), відповідно до ст.ст. 174,451 ЦК України покладається солідарна відповідальність по її відношенню.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.02.2015 року у відношенні раніше засуджених ОСОБА_31 та ОСОБА_10 судом покладено обов`язок щодо відшкодування завданої моральної шкоди потерпілій в розмірі 1 000 000 грн. в солідарному порядку.

З огляду на наведене, та керуючись ст. 1167 ЦК України, суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню шляхом стягнення з останнього в солідарному порядку із раніше засудженими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн.

Крім того, суд також враховує, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.12.2013 року на транспортний засіб марки «Shkoda Fabia», д.н. НОМЕР_1 було накладено арешт, шляхом заборони користуватися та розпоряджатися ним.
З розписки громадянки ОСОБА_27 , яка є власником даного транспортного засобу вбачається, що вказаний транспортний засіб отримано нею на зберігання.
Враховуючи ту обставину, що оскільки ОСОБА_27 є фактичним власником транспортного засобу марки «Shkoda Fabia», д.н. НОМЕР_1 , то відповідно до ст. 1167 ЦК України вона не може нести будь-якої відповідальності, в тому числі матеріальної своїм майном, зокрема вказаним транспортним засобом, перед потерпілою.
За таких обставин, на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України слід скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.12.2013 року на транспортний засіб марки «Shkoda Fabia», д.н. НОМЕР_1 , оскільки потреба у такому арешті відпала.

З метою забезпечення кримінального провадження, враховуючи призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, суд вважає за необхідне залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Суд враховує, що долю речових доказів, було вирішено на підставі вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.02.2015 року у справі № 1-кп/489/77/15, окрім 2 записників вилучених 10.12.2013 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , які слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі складають суму 12 326,04 грн., які складаються із проведення експертиз та залучення експертів під час здійснення досудового розслідування.

Враховуючи кількість осіб, якими було вчинено злочин, розмір процесуальних витрат, які слід визначити обвинуваченому складає 4108,68 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 370, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого пп. 3, 6, 12 ч. 2 ст.115, ч. 2 ст. 147, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України та призначити йому покарання:

- за пп. 3, 6, 12 ч. 2 ст.115 КК України - у виді 11 /одинадцяти/ років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, належного йому на праві власності;

- за ч. 2 ст. 147 КК України - у виді 8 /восьми/ років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 187 КК України - у виді 9 /дев`яти/ років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності;

- за ч. 3 ст. 289 КК України - у виді 8 /восьми/ років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 12 /дванадцяти/ років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в закону силу залишити у вигляді тримання під вартою.

Строк покарання рахувати ОСОБА_7 з дня затримання, тобто з 02 вересня 2016 року.

Зарахувати строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26.11.2015 року, з 02.09.2016 року по день набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 в солідарному порядку із раніше засудженими за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.02.2015 року у справі № 1-кп/489/77/15 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 000 /один мільйон/ грн.

Цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 4108,68 грн. за проведення експертиз та залучення експертів під час здійснення досудового розслідування.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.12.2013 року на транспортний засіб марки «Shkoda Fabia», д.н. НОМЕР_1 , який переданий на зберігання власнику - ОСОБА_27 , залишивши даний транспортний засіб його власнику.
Речові докази, а саме: 2 записники - залишити в матеріалах кримінального провадження.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особам які тримаються під вартою з моменту вручення копії вироку.

Головуючий:

Судді: