Дата документу 12.02.2019 Справа № 310/639/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/28/19
Єдиний унікальний № 310/639/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.389 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 березня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, з повною середньою освітою, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.01.2017 року за ч.1 ст.190 КК України до 240 годин громадських робіт,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту строком 5 місяців.
Керуючись ст.71, 72 КК України до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.01.2017 у виді двадцяти днів арешту, і остаточно ОСОБА_8 призначено до відбуття покарання у виді 5 місяців 20 днів арешту.
Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту його затримання після набрання вироком чинності.

Згідно зі змістом вироку, ОСОБА_8 засуджений 11.01.2017 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ст.190 ч.1 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт, у зв`язку з чим 31.03.2017 він був викликаний до Бердянського МРВ з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, де був ознайомлений з порядком та умовами відбування встановленого судом покарання, та поставлений на облік, про що надав особисту підписку.
Але ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою ухилення від відбуття призначеного йому судом покарання, без поважних причин порушив графіки відбуття покарання, та не виходив на відпрацювання до КП «Ритуал», де повинен був виконувати громадські роботи відповідно до наказу №13 від 31.03.2017 «Прийом на громадські роботи», в результаті чого працівниками Бердянського міськрайонного відділу з питань пробації 5 разів, а саме: 28.08.2017, 13.09.2017, 29.09.2017, 11.10.2017 та 22.01.2018 був попереджений про притягнення до кримінальної відповідальності за ст.389 ч.2 КК України у зв`язку з ухиленням від відбування покарання у вигляді громадських робіт, а також в період з 29.11.2017 по 22.01.2018 перебував в державному розшуку (ОРС № 50641710 від 29.11.2017, як особа, яка ухиляється від виконання покарання.
Засуджений ОСОБА_8 , ігноруючи законі вимоги працівників Бердянського МРВ з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України станом на 23.01.2018 відбув лише 40 години громадських робіт та ухилився від подальшого відбуття покарання у вигляді громадських робіт призначених вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.01.2017.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого випливає, що суд першої інстанції не врахував, що він має на утриманні малолітню дитину та не мав можливості одночасно працювати та відбувати покарання у виді громадських робіт. Зазначає, що на даний час він відпрацьовує громадські роботи. Також просить скасувати вирок суду першої інстанції та надати йому можливість їх відпрацювати.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого; прокурора, яка вважала вирок законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 , у скоєнні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що обвинувачений ОСОБА_8 , у судовому засіданні повністю визнав себе винними, надав свої пояснення в судовому засіданні.

Разом з цим, в якості доказів підтвердження вини обвинуваченого, судом були досліджені також і письмові докази.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.389 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів вирок суду відповідає вказаним вимогам.

За обставин, встановлених судом першої інстанції, дії ОСОБА_8 , за інкримінованій йому статтею обвинувачення, кваліфіковані правильно.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують покарання та відсутність таких, які його обтяжують.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначив його, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання. Враховано також висновок органу пробації, відповідно до якого, виправлення ОСОБА_8 , без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

Обвинувачений ОСОБА_8 , під час розгляду провадження щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, тому суд вказану обставину зарахував як ту, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого. Разом з тим рецидив злочину враховано судом як обставину, що обтяжує покарання.

Зваживши зазначені обставини, суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення покарання, в межах санкції ч.2 ст.389 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Доводи обвинуваченого щодо врахування ряду обставин для призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а саме того, що він має на утриманні малолітню дитину та не мав можливості одночасно працювати та відбувати покарання у виді громадських робіт, не можуть бути підставами для скасування вироку в частині призначеного покарання, оскільки ці обставини наряду з наявністю інших обставин, що обтяжують покарання і негативно характеризують особу обвинуваченого, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З урахуванням усіх обставин провадження, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_8 в разі його звільнення від призначеного покарання з випробуванням є неможливим, тому підстави для застосовування положень ст.ст.75, 76 КК України відсутні.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого не спростовують правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо призначеного йому покарання.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в іншому складі суду, колегія суддів не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 березня 2018 року, стосовно ОСОБА_8 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4