Номер провадження: 11-кп/785/35/18
Номер справи місцевого суду: 502/435/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі апеляційні скарги прокурора Їзмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_8 на вирок Кілійського районного суду Одеської області від 24.07.2017 року за кримінальним провадженням, внесеним в ЄРДР за №0000933 від 19.12.2015 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вилкове, Кілійського району, Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, одружений, маючий на утриманні 3-х неповнолітніх дітей, працюючий по найму в ПМП «Кунашир» рибалкою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 06.07.2005 року Кілійським районним судом Одеської області за ст.ст. 119 ч.1, 296 ч.2, 70 КК України до 4 років 3 місяців обмеження волі.
Постановою Ширяївського районного суду Одеської області від 20.07.2007 року, на підставі ст. 5 п. «а» ЗУ «Про амністію від 09.06.2007 року», скорочена невідбута частина покарання на 1/3;
- 29.09.2010 року Кілійським районним судом Одеської області за ст.ст.185 ч.3, 296 ч.3, 70 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі,
- 05.11.2014 року Кілійським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 296 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки,
Засуджений за ч.3 ст. 296 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до 6 місяців арешту.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахований в строк відбуття покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_10 з 14 березня 2016 року до 07 липня 2016 року,з розрахунку день за два , в зв`язку з чим призначене покарання фактично відбуте.
Вирок Кілійського районного суду Одеської області від 05.11.2014 року стосовно ОСОБА_10 підлягає самостійному виконанню.
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець смт. Сергіївка Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянин України, з середньою освітою, працюючий по найму в МВКП «Істр» рибалкою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-06.03.2015 року Кілійським районним судом Одеської області за ст. 125 ч. 1 КК України до штрафу у розмірі 510 грн.
Засуджений за ч.3 ст. 296 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Вилкове Кілійського району Одеської області, громадянин України, з середньою освітою, перебуваючий в цивільному шлюбі, маючий на утриманні неповнолітню дитину 2001 року народження, пенсіонер, працюючий по найму в ПМП «Кунашир» рибалкою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , не судимий в силу ст. 89 КК України,
Засуджений за ч.3 ст. 296 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Вилкове Кілійського району Одеської області, громадянин України, з середньою освітою, працюючий по найму в ПМП « Кунашир» рибалкою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий,
Засуджений за ч.3 ст. 296 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.
Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , солідарно,на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 40 тисяч грн, по 10 000 грн., з кожного.
Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , солідарно, на користь потерпілої ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 10 тисяч грн.., по 2500 гривень з кожного.
Стягнуто з ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , солідарно, на користь потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 5000 грн., по 1250 грн. з кожного.
В іншій частині позовні вимоги потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишені без розгляду, для звернення з позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України, при наступних обставинах.
Так, 19 грудня 2015 року, приблизно о 04:45год., ОСОБА_10 разом із ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на вул. Леніна в м. Вилкове Кілійського району Одеської області, біля будинку №22-А, в якому розташований нічний бар «Драйв», грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинили бійку із мешканцями Кілійського району, які відпочивали в барі «Драйв».
На місце події, за телефонним викликом з чергової частини Кілійського ВП прибув капітан поліції ОСОБА_9 , став вимагати припинити бійку.
Однак, ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 , усвідомлюючи що до них звертається працівник поліції, не відреагували на його вимогу та продовжили бійку, та, висловлюючись нецензурною лайкою, нанесли по черзі потерпілому ОСОБА_9 , удари руками та ногами в різні частини тіла, внаслідок чого спричинили останньому легкі тілесні ушкодження с короткочасним розладом здоров`я.
Відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , які не припиняли свої протиправні дії, старшим інспектором поліції ОСОБА_9 було застосовано спеціальний засіб для відстрілупатронів з гумовими кулями ПМР-м, к. 9 мм., № НОМЕР_1 , з спричиненням останнім тілесних ушкоджень.
Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 почали ногами бити по припаркованому навпроти нічного бару «Драйв» автомобілю «GREAT WALL HOVER», який належить потерпілій ОСОБА_8 .
При цьому, ОСОБА_12 відкривав двері автомобіля зі сторони переднього пасажирського сидіння автомобіля та схопивши руками потерпілу витягнув її за шубу з машини, висловлюючись нецензурною лайкою в її адресу. Відштовхуючи ОСОБА_12 до потерпілої підійшов ОСОБА_10 , схопив потерпілу ОСОБА_8 за волосся і почав витягувати з автомобілю, а ОСОБА_12 разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_13 продовжували бити ногами по автомобілю.
В апеляційній скарзі прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_14 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинувачених у вчиненому кримінальному правопорушенні, просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, з причин м`якості призначеного покарання, у зв`язку з чим просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.296 КК України , та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, з застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кілійського районного суду Одеської області від 05.11.2014 року, призначивши остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, а також ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.296 КК України, та призначити їм покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених прокурор зазначив, що суд при призначенні покарання не дав належної оцінки тяжкості вчиненого злочину, завданої ним шкоди, його суспільної небезпеки, конкретним обставинам його вчинення, формам вини та наслідкам діянь обвинувачених, а також тому, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_15 раніше судимі, в зв`язку з чим була безпідставно застосована ст. 69 КК України.

При цьому, суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_10 на шлях виправлення не став, так як вчинив злочин під час іспитового строку, що свідчить про безпідставність застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_10 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Крім того, в обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність прокурора зазначив, що суд при призначенні покарання ОСОБА_10 безпідставно не застосував ч. 1 ст. 71 КК України, так як зазначена норма закону обов`язково застосовується при вчиненні обвинуваченим нового злочину у період іспитового строку.

В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_8 просять вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, у зв`язку з чим просять ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 покарання у вигляді позбавлення волі, обвинуваченому ОСОБА_10 призначити покарання за сукупністю вироків відповідно до положень ч. 1 ст.71 КК України, а також стягнути з обвинувачених на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 14 110 грн.

В апеляційній скарзі потерпілі щодо необґрунтованого застосування судом ст. 69 КК України, невідповідності призначеного покарання та незастосування судом ст. 71 ч. 1 КК України посилаються на аналогічні підстави, які зазначені в апеляційній скарзі прокурора.

Також в апеляційній скарзі потерпілі зазначають, що суд безпідставно залишив без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 щодо стягнення матеріальної шкоди, оскільки завдана матеріальна шкода підтверджується розрахунком-фактурою «Г-00000011 від 05.02.2016 року, згідно якого потерпілий заплатив за ремонт автомобіля, який був пошкоджений обвинуваченими під час кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та частково підтримав апеляційну скаргу потерпілих, потерпілих, які підтримали власну апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, обвинувачених та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до приписів п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, якій підлягає застосуванню.

Згідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Вина обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, пов`язане з опором представникові влади,встановлена судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, на підставі об`єктивно та в повному обсязі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та правильно оціненими судом, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор та потерпілі, як зазначалось, не оспорюють відповідність висновків у вироку суду фактичним обставинам кримінального провадження, а такождоведеність вини та кваліфікацію дій обвинувачених.

Разом з тим, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційних скарг щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, з причин м`якості призначеного покарання, а також безпідставно не застосована ст. 71 КК України при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_10 .
Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Однак, суд першої інстанції визначив покарання із застосуванням ст. 69 КК України обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді 6 місяців арешту, та обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн., без встановлення та врахування всіх обставин, передбачених ст. 65 КК України, про що обґрунтовано зазначено в апеляційних скаргах.

При розгляді апеляційних скарг, за клопотанням учасників апеляційного провадження, були перевірені дані, що містяться в матеріалах справи відносно осіб обвинувачених, а також відомості щодо судимостей обвинувачених, а також відомості про працевлаштування останніх.
Так, ПМП «Кунашир» були надані довідки від 24.04.2018 року про те, що обвинувачені працюють на підприємстві рибалками, та позитивні характеристики останніх, накази про прийняття на роботу, нарахування заробітної плати з лютого 2018 року та копії трудових книжок обвинувачених.
Крім того,обвинувачений ОСОБА_12 пояснив, що є пенсіонером та інвалідом 2 групи.
Згідно інформації Ізмаїльського управління Пенсійного фонду України Одеської області від 24.05.2018 року страхувальником ПМП «Кунашир» надавалися дані до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом 2016 2018 р.р. про застрахованих осіб ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , протягом 2017 2018 р.р. відносно ОСОБА_15 .

У вироку суду, відповідно до вимог ст.65 КК України, обґрунтовано враховані дані щодо осіб обвинувачених, які мають постійне місце проживання та роботи, де характеризуються задовільно,мають міцні соціальні зв`язки, родину, а також неповнолітніх дітей на утриманні, відсутність судимостей у обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .
Однак, суд належним чином не врахував наявність судимостей у обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_15 за вчинення аналогічних злочинів, в тому числі ОСОБА_10 під час іспитового строку за попереднім вироком суду.
Також, відповідно до вимог ст. 67 КК України, суд обґрунтовано встановив наявність обставини, що обтяжують покарання обвинувачених, зокрема, вчинення злочину особами, що перебували у стані алкогольного сп`яніння, однак фактично її не врахував.
Заперечення обвинувачених щодо відсутності відповідного висновку експертизи, в якому встановлено перебування обвинувачених у стані сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення, не можуть бути прийняті до уваги, так як ці обставини встановлені на підставі інших доказів, які об`єктивно підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
В апеляційних скаргах не оскаржується обґрунтованість визнання судом першої інстанції обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ,активне сприяння у розкритті злочину, їх задовільні характеристики за місцем роботи та місцем мешкання, а також наявність на утриманні неповнолітніх дітей, а у ОСОБА_15 наявність на утриманні матері. Відносно обвинуваченого ОСОБА_13 - вчинення кримінального правопорушення вперше, та пенсійний вік обвинуваченого ОСОБА_12 , відповідно до вимог ст.66 КК України.

Таким чином, апеляційний суд, не зважаючи на наявність кількох обставин,що пом`якшують покарання, які під сумнів в апеляційних скаргах не ставляться, але з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину та осіб обвинувачених, приходить до висновку про те, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував ст. 69 КК України та призначив обвинуваченим покарання більш м`яке, ніж передбачено санкцією ст. 296 ч. 3 КК України, внаслідок чого призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, з причин м`якості призначеного покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 409, 413, 414 КПК України, апеляційний суду вважає необхідним вирок суду скасувати в частині призначення покарання обвинуваченим та в цій частині ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченим покарання у межах санкції ч. 3 ст. 296 КК України, при визначенні остаточного покарання за сукупністю вироків обвинуваченому ОСОБА_10 застосувати ч. 1 ст. 71 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_15 відсутні відповідні вимоги в апеляційних скаргах, а суд апеляційної інстанції, згідно положень ст. 404 КПК України, не може вийти за межі апеляційної скарги, якщо цим погіршується становище обвинуваченого.

При таких обставинах, апеляційний суд вважає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційні скарги прокурора, потерпілих підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, враховуючи тяжкість злочину, обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_12 , зокрема, давність притягнення останнього до кримінальної відповідальності в 1981 році, в зв`язку з чим він вважається таким, що не має судимості згідно ст. 89 КК України, а також, що обвинувачений ОСОБА_13 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 мають постійне місце проживання та роботи, міцні соціальні зв`язки, а також враховуючі зазначені обставини, що пом`якшують покарання, які в апеляційних скаргах не оспорюються, апеляційний суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 без відбування покарання і вважає необхідним застосувати ст.75 КК України та звільнити останніх від відбування покарання з іспитовим строком, з застосуванням ст. 76 ч. 1 КК України.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що обвинувачені, перебуваючи на волі з моменту вчинення злочину, інших противоправних дій не вчинили.

Апеляційний суд вважає, що підлягає частковому задоволенню апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_8 в частині скасування вироку суду про залишення без розгляду його цивільного позову про стягнення солідарно з обвинувачених матеріальної шкоди в розмірі 14110 грн. за ремонт автомобіля, пошкодженого останніми під час вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Таким чином, в даному випадку не передбачено кримінальним процесуальним законом залишення цивільного позову без розгляду.
Разом з тим, оскільки вироком суду цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 щодо стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок злочину, був залишений без розгляду, тобто фактично не розглянутий судом першої інстанції, апеляційний суд, до повноважень якого, згідно положень ч.1 ст. 404 КПК України, належить перегляд судових рішень суду першої інстанції, тобто перевірка правильності та законності вирішення цього позову судом першої інстанції, позбавлений повноважень розглянути по суті цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 щодо стягнення матеріальної шкоди та винести відповідне судове рішення замість суду першої інстанції.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що підлягає частковому задоволенню апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_8 в частині скасування вироку суду про залишення без розгляду його цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 14110 грн. за ремонт автомобіля, оскільки це рішення не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, з подальшим розглядом позову в порядку цивільного судочинства.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 щодо застосування до нього дій п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» році не підлягає задоволенню, оскільки згідно п. «е» ст. 4 Законом України «Про застосування амністії» до осіб, стосовно яких протягом 10 років було застосовано амністію, амністія не застосовується, а згідно довідки про судимості, відносно ОСОБА_10 вже буда застосована амністія постановою Ширяївського районного суду Одеської області від 20.07.2007 року, на підставі ст. 5 п. «а» ЗУ «Про амністію від 09.06.2007 року», якою було скорочено на третину невідбуту частину покарання у вигляді обмеження волі.
Керуючись ст.ст. 370,371, 373,374, 404, 405, 409, 413,414, 420 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

ЗАСУДИВ:

Апеляційні скарги прокурора Їзмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Кілійського районного суду Одеської області від 24.07.2017 року, яким ОСОБА_10 засуджений за ч.3 ст. 296 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до 6 місяців арешту, ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 засуджені за ч.3 ст. 296 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн., кожний, скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким:
- визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, остаточно призначити покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Кілійського районного суду Одеської області від 05.11.2014 року, у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати в строк відбуття покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_10 з 14 березня 2016 року до 07 липня 2016 рокуз розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

- визнати ОСОБА_15 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки.

- визнати ОСОБА_12 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 ч.1 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

- визнати ОСОБА_13 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_13 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 ч.1 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок Кілійського районного суду Одеської області від 24.07.2017 року скасувати в частині залишення без розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 до обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 14110 грн., з подальшим розглядом в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок Кілійського районного суду Одеської області від 24.07.2017 року залишити без змін.

Касаційна скарга на вирок суду може бути подана до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

(підпис) (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного

суду Одеської області ОСОБА_2