ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2019 року
м. Київ
справа № 752/1327/17
провадження № 51-2442км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2017 року в кримінальному провадженні № 0003753 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя та жительки м. Києва,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2017 року, ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК, та із застосуванням ст. 69 КК засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Указаним вироком засуджено також ОСОБА_8 , судові рішення щодо якої в апеляційному та касаційному порядку не оскаржено.
Як установив суд, 7 квітня 2016 року приблизно о 15:50 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебуваючи в магазині «Ашан» на вул. Антоновича, 176 у м. Києві, з метою таємного викрадення чужого майна взяли з полиці магазину по одній парі білих кедів, кожна вартістю по 243,93 грн, які взули, а своє взуття сховали до рюкзаків. Крім того, взяли з полиць двоє жіночих трусів вартістю 63,58 грн та 91,60 грн, які заховали в пакет, що тримала в руках ОСОБА_8 . Далі вони з указаним товаром, загальною вартістю 643,04 грн пройшли через касу, не оплативши його, однак не змогли довести свій умисел до кінця з причин, що не залежали від їхньої волі, оскільки при виході були затримані працівниками служби охорони магазину.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зазначаючи про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону захисник указує на те, що працівники магазину провели огляд особистих речей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за відсутності понятих та без складання будь-яких процесуальних документів та фіксування вилучених речей.

На думку захисника, усупереч вимогам ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) районний суд безпідставно відхилив доводи сторони захисту про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події, оскільки поняті були залучені до проведення цієї слідчої дії після її початку та без роз`яснення їхніх процесуальних прав, а самого протоколу для ознайомлення та підпису підозрюваним не надавали. Вважає, що недопустимими доказами також є постанова про визнання та приєднання до справи речових доказів і довідка про вартість викраденого майна. Крім того, звертає увагу на те, що слідчий не роз`яснив ОСОБА_7 її право відмовитися від дачі будь-яких показань у справі, та на те, що всупереч ст. 100 КПК працівники поліції речових доказів не сфотографували, детально їх не описали і без розписки повернули власнику.

За таких обставин, на переконання захисника, у справі відсутні належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_7 , не встановлено предмету злочину, не доведено виду та розміру заподіяної шкоди, а тому захисник вважає, що судовий розгляд у суді першої інстанції було здійснено неповно, вирок цього суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК, а наведені у ньому висновки суперечать фактичним обставинам справи,

Також захисник вважає, що при перегляді вироку апеляційний суд не взяв до уваги усіх доводів, викладених у його апеляційній скарзі, не надав на них умотивованих відповідей та не усунув указаних порушень, а тому постановлена цим судом ухвала не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК та є незаконною.

Позиція учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні з касаційною скаргою не погодилась і просила Суд залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни.
Іншим учасникам було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не прибули. У письмовій заяві захисник ОСОБА_6 просив Суд розглянути касаційну скаргу без його участі та участі засудженої ОСОБА_7 .
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень щодо невідповідності висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та неповноти судового розгляду. Переглядаючи справу, Суд виходить із фактичних обставин, установлених у вироку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб за встановлених судом обставин відповідають матеріалам справи та ґрунтуються на доказах, досліджених і ретельно перевірених у судовому засіданні та докладно наведених у вироку.
Зокрема, свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин суд першої інстанції обґрунтував дослідженими в судовому засіданні доказами: показаннями самих засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також протоколом огляду від 7 квітня 2016 року, протоколом перегляду та вивчення інформації, знятої з камер відео спостереження, даними на DVD-диску, постановою слідчого про визнання предметів речовими доказами та про їх приєднання до матеріалів кримінального провадження.

Суд повністю дослідив надані сторонами докази у справі, детально виклав їх зміст у вироку та дав їм належну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою і не викликають сумнівів у їх достовірності, а тому суд обґрунтовано з посиланням на ці докази дійшов умотивованого висновку про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК.
Доводи захисника у касаційній скарзі про проведення огляду місця події з порушенням вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.
Зокрема, як убачається з матеріалів справи, цей огляд було проведено відповідно до вимог статей 223, 237 КПК за участю двох понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Остання в судовому засіданні підтвердила свою присутність та присутність ОСОБА_11 при проведенні вказаної слідчої дії, а також відповідність відомостей, зафіксованих у протоколі огляду місця події, тим обставинам, які вона безпосередньо сприймала та спостерігала під час проведення огляду.
Неспроможними колегія суддів вважає і доводи захисника у касаційній скарзі, про те, що суд не встановив предмета злочину, виду та розміру заподіяної шкоди, оскільки самі засуджені в судовому засіданні не заперечували, що взули кеди ще в торговому залі, а своє взуття поклали у рюкзаки, а також поклали в пакет пару жіночих трусів та пройшли з цими речами через лінію кас, не сплативши за них.
Також, як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування при отриманні пояснень від ОСОБА_7 слідчий роз`яснив її права, передбачені ст. 63 Конституції України, у тому числі й право не давати показань стосовно себе (т. 1, а. с. 37). При цьому, надані нею під час досудового розслідування пояснення не були взяті судом до уваги, а висновок суду у вироку про її вину у вчиненні злочину ґрунтується лише на тих доказах, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні. А отже, і в цій частині доводи захисника, наведені ним у касаційній скарзі, Суд також визнає безпідставними.
Інші доводи в касаційній скарзі щодо порушень кримінального процесуального закону, допущених під час досудового розслідування, не стосуються розгляду судами першої та апеляційної інстанцій матеріалів кримінального провадження, і з огляду на положення ст. 412 КПК не є такими, що перешкодили цим судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення.
При перегляді вироку за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , доводи якої є аналогічними тим, що зазначені ним у касаційній скарзі, апеляційний суд, урахувавши встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження і докази, досліджені й перевірені ним під час судового розгляду з точки зору їх достовірності, належності й допустимості, а сукупність зібраних доказів із точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов умотивованого висновку про безпідставність цих доводів, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Вирок районного суду та ухвала суду апеляційної інстанції за своїм змістом є належно вмотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК. У них зазначено відповідні підстави та положення закону, якими керувалися ці суди при постановленні своїх рішень.
Наведені у касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, викладених в оспорюваних судових рішеннях, і не ставлять під сумнів законність цих рішень.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального або процесуального права, які би тягнули за собою зміну чи скасування судових рішень, а тому підстав для задоволення касаційної скарги колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3