ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/897/19 Справа № 205/2590/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0000822 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 , -
В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
- 03 вересня 2015 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.185, ч.3 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 26 серпня 2016 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено раховувати з 13 квітня 2017 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишено без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення, а саме: з 13 квітня 2017 року до 21 грудня 2018 року, включно, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватими та засуджено за те, що він близько 09 години 45 хвилин 22 березня 2017 року, перебуваючи біля гаражу потерпілого ОСОБА_9 , який розташований біля буд. АДРЕСА_2 , де з метою крадіжки взяв майно потерпілого на загальну суму 250 грн. 40 коп., однак його дії були помічені ОСОБА_10 , який усвідомлюючи протиправний характер дій обвинуваченого, намагався припинити їх. Однак, ОСОБА_7 , заволодів зазначеним вище майном та з місця злочину зник, завдавши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на зазначену суму.

В апеляційній скарзі:

- обвинувачений просить вирок змінити в частині призначеного покарання, врахувати, що його мати тяжко хвора, потребує лікування та догляду, що потерпілий не має матеріальних претензій, повне визнання обвинуваченим своєї вини, та призначити йому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, думку обвинуваченого та його адвоката, які прохали задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію їх дій зач.2 ст.186 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які в апеляційній скарзі не спорюються. Тому в цій частині вони не перевіряються.
Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, вбачається, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів. При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Колегією суддів перевірено доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо необхідності пом`якшення йому покарання. Як видно з вироку судом було враховано що ОСОБА_7 скоїв тяжкий злочин , дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується позитивно, неповнолітніх дітей на утриманні не має.
Обстановиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнав добровільне відшкодування шкоди.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, суд визнав рецидив злочину.
Колегія суддів обговорила доводи обвинуваченого щодо необхідності пом`якшення йому покарання, прийшла до висновку, виходячи із позиції Європейського суду з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування Практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, свідчить зокрема, що у справі «Скоппола проти Італії» відь 17.09.2009 року (заява № 10249/03) було зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Як видно з апеляційної скарги, в ній фактично обвинувачений посилається на ті данні, які вже суд першої інстанції врахував при винесенні вироку.
Тому підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_7 ,- не вбачається.
Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 вірно зараховано в строк покарання відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року , а саме з 13.04.2017 року по 21.12.2018 року включно, із розрахунку, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок за своїм змістом, як видно з його тексту є законним обґрунтованим та вмотивованим.
В той же час, відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону зі змінами, внесеними згідно із Законом від 26.11.2015 №838-VIII), колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання, період попереднього ув`язнення з 22 грудня 2018 року по 27 березня 2019 року включно: із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вирок є законним, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , - залишити без змін.

На підставі ст. 72 ч.5 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання в термін попереднього ув`язнення, період з 22.12.2018 року про 27.03.2019 року включно, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, що тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання копії ухвали.
Судді: