справа № 495/8435/18
номер провадження 1-кп/495/532/2018
УХВАЛА
Іменем України
про повернення обвинувального акту,
продовження строку тримання під вартою

10 грудня 2018 рокум.Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002328, внесеному 20 липня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України, цигана, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

встановив:
На розгляд Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор, вважав за необхідне призначити обвинувальний акт до судового розгляду, доручити відповідному органу з питань пробації скласти та надати суду досудову доповідь відносно обвинуваченого. Крім того, прокурором під час підготовчого судового засідання заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_9 строком на 60 діб.

Захисник-адвокат в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання, підтримане обвинуваченим, проти якого заперечував прокурор, про повернення обвинувального акту прокурору посилаючись на те, що обвинувальний акт не відповідає ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме у обвинувальному акті: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення не відповідає дійсності; не зазначений механізм нанесення тілесних ушкоджень; вартість чужого майна, яким заволоділа особа не відповідає його реальній вартості, внаслідок чого формулювання обвинувачення не конкретизоване. Також, захисник-адвокат, обвинувачений в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою та захисником-адвокатом заявлено клопотання, підтримане обвинуваченим, про зміну запобіжного заходупосилаючись на, те що не має достатніх доказів вчинення обвинуваченим злочину, обвинувачений має постійне місце проживання, позитивно характеризується, працює по найму, хворіє.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судовому засіданні послалися на розсуд суду.

Колегія суддів, розглянувши клопотання, заявлені в підготовчому судовому засіданні, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення. При цьому, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що обвинувальний акт має бути чітким, логічним, переконливим та мотивованим, у ньому відбиваються тільки конкретні, достовірно встановлені факти.

В силу п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Отже, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_9 обвинувачується органом досудового розслідування в тому, що він, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, 20 липня 2018 року приблизно о 05 год. 00 хв., більш точний час в ході досудового слідства встановити не надалось можливим, з корисливих мотивів, маючи намір на заволодіння чужим майном, проник до житлового будинку АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_7 зі своєю матір`ю ОСОБА_8 , погрожуючи застосуванням ножем ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , наносячи їм численні удари своєю рукою в область голови та тулуба, вимагав віддати йому всі коштовні цінності, які є в будинку, після чого схопив банківську картку банку «Ощадбанк», на якій знаходилися грошові кошти у розмірі 1894,40 грн. планшет «Bravis» чорного кольору, ринкова вартість якого на 20 липня 2018 року складала 1000,00 грн. та 600,00 грн., вийшов з будинку, після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 3494 грн. 40 коп.

Відповідно до висновку експерта № 220 від 29.08.2018р., проведеної судово-медичної експертизи у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження: колото-різана рана в області задньої поверхні верхньої третини правого передпліччя, колото-різана рана в області зовнішньої поверхні нижньої третини правого стегна, посттравматична невралгія правого ліктьового стегна, множинні підшкірні гематоми в області волосистої частини голови, синці в області обличчя, кінцівок, тулуба, що виникли у результаті численних ударних травмуючих дій тупими твердими предметами (предметом), а також могли бути заподіяними плоским колючо-ріжучим предметом, типу ножа. Колото-різані рани викликають розлад здоров`я більше 6-ти і не більше 21-го дня, згідно з п. 2.3.3, 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що тягнуть за собою короткочасний розлад здоров`я. Синці викликають незначні скороминущі наслідки впродовж не більше як 6 діб, згідно з п. 2.3.5, 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Також, відповідно до висновку експерта № 222 від 29 серпня 2018 року, проведеної судово-медичної експертизи у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження: забита рана лівої надбрівної дуги, забійна рана потиличної області, множинні синці в області обличчя, кінцівок, тулуба, травматичний вивих 3-х різців верхньої щелепи, крововиливи в білкових оболонках очей, що виникли у результаті численних ударних травмуючих дій тупими твердими предметами (предметом). Отримані забійні рани викликають розлад здоров`я більше 6-ти і не більше 21-го дня, згідно з п. 2.3.3, 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що тягнуть за собою короткочасний розлад здоров`я. Синці, садна, травматичний вивих зубів, крововиливи в білкових оболонках очей викликають незначні скороминущі наслідки впродовж не більше як 6 діб, згідно з п. 2.3.5, 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Такі дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив вчинення кримінального правопорушення.

Отже, ст. 91 КПК України встановлює обов`язкові обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій обвинуваченого в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі об`єктивної сторони, умислу. Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.

Диспозицією ч. 3 ст. 187 КК України передбачено кримінальну відповідальність за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

З об`єктивної сторони розбій вчинюється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй, зокрема, легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом.

Колегія суддів звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Колегією суддів встановлено, що описання фактичних обставин нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло, містить неточності, а саме не вказано спосіб проникнення у житло, механізм нанесення тілесних ушкоджень, та інші обставини, за яких обвинувачений здійснив напад з метою заволодіння чужим майном.

Отже, з аналізу викладених фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті, вбачається відсутність викладення всіх обставин кримінального правопорушення.

Обвинувачення, яке прокурор вважає встановленим, не містить відомостей щодо виду умислу та мотиву вчинення зазначеного злочину, що не відповідає вимогам ст. 91 КПК України.

У формулюванні обвинувачення обвинувального акту не зазначено: вид умислу (прямий); спосіб проникнення у житло, механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілим взагалі не зазначені; де знаходилися речі, якими особа заволоділа, і як саме вона ними заволоділа.

З аналізу обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, вбачається відсутність викладення всіх обставин кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, колегією суддів встановлено, що в обвинувальному акті не описана об`єктивна, а також суб`єктивна сторона злочину, що свідчить про неконкретне обвинувачення, у зв`язку з чим порушено право обвинуваченого на захист, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушують право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі за приписами п. «с» ч. 3 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України.
Крім того, колегією суддів встановлено, що всупереч вимог частин 2, 4 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті містяться посилання на висновки експертів (висновок експерта № 220 від 29 серпня 2018 року, № 222 від 29 серпня 2018 року, проведених судово-медичних експертиз), котрі є в розпорядженні органу досудового розслідування та які, до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, розкривають сутність означених доказів обвинувачення, що фактично ставить сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище та суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду.
Колегія суддів прийшла до висновку, що всупереч вимогам ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення.

Відсутність визначення конкретних обставин вчинення злочину, тобто відсутність обов`язкових елементів складу інкримінованого ОСОБА_9 злочину, обумовлює неможливість ефективного захисту від обвинувачення та перешкоджають суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

У всякому разі, не вдаючись до аналізу доказовості фактичних обставин події, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_9 висунуте неконкретне обвинувачення, чим порушено його право на захист.

Колегія суддів вважає, що вказані недоліки унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснити судовий розгляд за правилами ст. 337 КПК України, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а вищенаведене є обставинами що перешкоджають судовому розгляду даного обвинувального акту. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно роз`яснень, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990р. № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Вказані вимоги не можуть бути виконані судом, виходячи з наданого до суду обвинувального акту.
Наведені обставини свідчать про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, що з урахуванням положень ст. ст. 2, 7, ч. 6 ст. 9, ст. ст. 21, 22, ст. 291 КПК України визнається судом істотним порушенням вимог КПК України, яке фактично нівелює принципи безсторонності, об`єктивності та неупередженості суду до початку судового розгляду та унеможливлює призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, та з урахуванням положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що судове провадження по справі не закінчено, а, навпаки, лише розпочате, строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , відповідно до ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 12 жовтня 2018 року, закінчується 10 грудня 2018 року.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року № 14-рп/2003, тяжкість злочину не є єдиною підставою для обрання виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, а враховується разом з іншими обставинами по справі.

Оцінивши обставини, визначені ст. 178 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком понад три роки; має постійне місце проживання, позитивно характеризується, працює по найму, хворіє на гепатит «Б»; раніше судимий, застосований до нього раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не порушував у зв`язку з відсутністю об`єктивної можливості такого порушення, що не залежало від його волі, не маючи постійного джерела доходів для забезпечення себе необхідним для життєдіяльності, а також те, що ОСОБА_9 не оголошені повідомлення про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень, перебуваючи на волі, має реальну можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів прийшла до висновку, що клопотання прокурора, заявлене під час підготовчого судового засідання є обґрунтованим і підлягає задоволенню та обраний відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити на строк шістдесят діб з моменту постановлення наявної ухвали, тобто з 10 грудня 2018 року.

Колегія суддів приходить до висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування відносно ОСОБА_9 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, обставини, що були враховані на досудовому розслідуванні при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також існувати не перестали.

З урахуванням наведеного, відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 197 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність продовження обраного відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» строком на шістдесят діб з 10 грудня 2018 року по 07 лютого 2019 року, у зв`язку з чим клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 у кримінальному провадженні за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, підлягає задоволенню.

Колегія суддів прийшла до висновку, що клопотання захисника-адвоката про зміну запобіжного заходу обраного відносно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою на домашній арешт не підлягає задоволенню за недостатністю обґрунтування, оскільки суду не надано жодного доказу на підтвердження то, що ОСОБА_9 не може триматися під вартою за станом здоров`я або з інших підстав, а також в матеріалах кримінального провадження відсутні докази неможливості тримання під вартою обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 314, 369-372, 376 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, повернути прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту та отримання обвинувального акту для усунення його недоліків.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_9 задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, строком на 60 (шістдесят) діб з 10 грудня 2018 року по 07 лютого 2019 року з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор». Строк дії ухвали про обрання строку тримання під вартою ОСОБА_9 закінчується 07 лютого 2019 року.

Копію цієї ухвали негайно направити прокурору, вручити обвинуваченому ОСОБА_9 та направити для виконання до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області.

Головуючий суддя: ОСОБА_1 ,

Судді: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 .