Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року
м. Київ

справа № 759/2501/18
провадження № 51-10325ск18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001703

за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 і ч. 2 ст. 191КК.
Встановлені обставини
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій оскаржуваних судових рішень, ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11 вересня

2018 року, постановленою в підготовчому судовому засіданні, захиснику

ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження і повернення обвинувального акту прокурору та призначено судовий розгляд на 10:30 год., 18 вересня 2018 року.
Ухвалою ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року на

підставі ч. 4 ст. 399 КПК захиснику ОСОБА_4 відмовлено у відкритті апеляційного провадження на зазначену ухвалу місцевого суду з мотивів того, що відповідно до ч. 2 ст. 392 цього Кодексу її подано на судове рішення, яке окремому апеляційному оскарженню не підлягає.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник посилається на незаконність ухвал Святошинського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року та Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року і просить скасувати ці судові рішення.
Мотиви Верховного Суду
За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, й не суперечать вимогі імперативності.
У загальних засадах йдеться про "забезпечення права на оскарження", що є більш широким поняттям, ніж поняття "право", яке використовується під час здійснення кримінального провадження судом апеляційної інстанції, оскільки воно передбачає, крім самого "права", ще й гарантований державою механізм його реалізації.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у ст. 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (п. 25 Рішення у справі "Делкур проти Бельгії" від 17 січня

1970 року та п. 65 Рішення у справі "Гофман проти Німеччини" від 11 жовтня

2001 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.
За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 2 ст. 19, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначені норми Конституції України беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції).
Положеннями ч. 2 ст. 392 КПК визначено, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених

ч. 1 ст. 392 КПК, окремому оскарженню не підлягають.
Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення передбачене ч. 1 ст. 392 КПК.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Апеляційний суд у відповідності з вимогами зазначених норм Закону обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника, оскільки вона подана на судове рішення, постановлене під час судового провадження, тобто таке, яке не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку.
Крім того, рішення судів першої інстанції може бути оскаржене до суду касаційної інстанції у випадках, передбачених ст. 424 КПК лише після їх перегляду в апеляційному порядку.
Оскільки оскаржувана захисником ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року не переглядалася в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 424 КПК вона не може бути предметом перегляду касаційного суду.

Таким чином з касаційної скарги захисника, наданих до неї копій судових рішень та інших документів вбачається, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі наведеного Верховний Суд вважає за необхідне згідно з п. 2 ч. 2

ст. 428 КПК відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою

захисника ОСОБА_4 .
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною захисника

ОСОБА_4 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва

від 11 вересня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3