справа № 751/8911/17
провадження № 51- 59 ск19

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у судовому засіданні в м. Києві 14 січня 2019 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року щодо нього.
Обставини справи

1. Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова області від 6 лютого 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Чернігова,
засуджено за частиною 2 статті 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
2. На підставі статті 71 КК за сукупністю вироків шляхом частково приєднання покарань, остаточно визначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
3. За обставин, детально викладених у вироку, суд визнав ОСОБА_4 винуватим у тому, що він 10 листопада 2017 року в період часу з 14:00 до 15:00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території ліцею №15 по вул. Козацька 4-А міста Чернігова, діючи повторно, відкрито викрав мобільний телефон марки «Nomi і5011», що належить малолітній ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 1553 грн. 15 коп.
4. Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 27 листопада 2018 року вирок суду щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
Доводи касаційної скарги

5. У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, порушує питання про зміну ухвали апеляційного суду через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, внаслідок суворості. Зазначає, що призначаючи покарання районним судом безпідставно не враховано таку помякшуючу обставину як добровільне повернення мобільного телефону потепілому й відсутність цивільного позову у справі, що на його думку, вплинуло на вид та розмір призначеного покарання. Вважає, що апеляційний суд необґрунтовано залишив поза увагою допущені районним судом порушення, не усунув їх і, відмовляючи у задоволенні апеляційних вимог за його скаргою.
Оцінка суду

6. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копій судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
7. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
8. Як випливає з оспорюваної ухвали, апеляційний суд при перегляді вироку належним чином перевірив усі доводи засудженого, які за змістом та суттю аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі, і визнав їх необґрунтованими, зазначивши підстави свого висновку з посиланням на матеріали справи.

9. Констатуючи відсутність порушень статей 50, 65 КК судом першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що разом із ступенем тяжкості вчиненого засудженим діяння, районний суд урахував особу винного, котрий раніше неодноразово судимий, притягувався до адміністративної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, характеризується позитивно, перебуває на обліку з 1 жовтня 2002 року в наркологічному диспансері з приводу психічні й поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, не одружений, не працює, проживав з матір`ю, яка зі слів засудженого є інвалідом 3 групи, а також зважив на обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття, та наявність обтяжуючих обставин стан алкогольного сп`яніння та рецидив злочину. При цьому суд зазначив, що доводи ОСОБА_4 у апеляційній скарзі щодо врахування в якості пом`якшуючої обставини добровільну видачу засудженим викраденого телефону, не заслуговують на увагу, оскільки як убачається з матеріалів кримінального провадження та визнається самим засудженим, він повернув викрадений телефон потерпілій лише після спілкування з цього приводу зі сторонньою особою, тобто відшкодування за власною ініціативою особи, яка завдала шкоду не було.

10. Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням районного суду, який дійшов висновку про призначення засудженому покарання у межах санкції частини другої статті 186 КК та з урахуванням положень статті 71 цього Кодексу, умотивовано визнавши його необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів. Із такими висновками судів погоджується і колегія суддів.
11. Фактично, доводи ОСОБА_4 у скарзі зводяться до того, що суд надав таку оцінку обставинам вчинення злочину, індивідуальним рисам особи засудженого та іншим обставинам справи, з якою не згоден засуджений.

12. Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК. Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків, прокурор у касаційній скарзі не навів.
13. У даному провадженні, як видно з наданих копій судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання засудженому призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.
14. З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які свідчать про необхідність відкриття провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 , на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3