ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Володимир-Волинського міського суду Волинської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000080 від 06.02.2019 року, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Солідарність, Єлецького району, Липецької області, РФ, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, учасника бойових дій, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

31.08.2016 року ОСОБА_3 прийнято на військову службу за контрактом до Збройних Сил України.

31.08.2016 року між ОСОБА_3 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на три роки.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 187 від 31.08.2016 року старшого солдата ОСОБА_3 призначено на посаду стрільця-санітара 7 механізованої роти 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 280 від 30.12.2016 року старшого солдата ОСОБА_3 з 30.12.2016 року для забезпечення бойової готовності підрозділів призначено на вакантну посаду механіка-водія 3-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 7-ї механізованої роти 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з вимогами ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, а громадяни України проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 за контрактом, старший солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст.11,16, 127-130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3, ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з вимогами ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.

Відповідно до Указів Президента України від 01.03.2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», від 02.03.2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» та від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» в державі оголошено часткову мобілізацію та Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, у зв`язку із чим згідно положень ст.1 Закону України «Про оборону України» діє особливий період.

Однак, старший солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), о 08.00 годині 14.11.2017 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

У період часу з 14.11.2017 року до 14.03.2018 року, старший солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і не звільнений з військової служби, без поважних причин був відсутній на службі та не виконував службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд за місцем свого проживання.

14.03.2018 року старший солдат ОСОБА_3 прибув до військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Пояснив, що дійсно з 31 серпня 2016 року проходить військову службу за контрактом. У листопаді 2017 року, через сімейні обставини, він самовільно залишив місце проходження військової служби, куди самостійно повернувся у середині березня 2018 року. У вчиненому щиро розкаявся та просив суд суворо не карати.

Відповідно до ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідив документи, які характеризують його як особу.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.4 ст.407 КК України як нез`явлення вчасно на службу військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено

Вивченням відомостей по особу обвинуваченого встановлено, що він не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, є військовослужбовцем за контрактом, за місцем служби характеризується задовільно, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, раніше не судимий, є учасником бойових дій.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання в межах санкції інкримінованої статті особливої частини Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи особу ОСОБА_3 , те, що він у вчиненому щиро розкаявся, раніше не судимий, є учасником бойових дій, всі обставини даної справи, суд вважає, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливі без ізоляції від суспільства та призначає покарання із застосуванням ст.75 КК України, з покладенням на останнього певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові доказі та процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого під час досудового розслідування не обирався, підстави для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.

Керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме, буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувати.
Вирок може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя /-/ підпис
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1