Справа № 357/54/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді: ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в м. Біла Церква подання начальника Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації, майора внутрішньої служби ОСОБА_3 про застосування покарання за наявності двох вироків щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Молодецьке Маньківського району Черкаської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 04.01.2019 року надійшло клопотання начальника Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації, майора внутрішньої служби ОСОБА_3 про визначення ОСОБА_4 остаточного покарання за вироками Ставищенського районного суду Київської області від 16.01.2018 року та Солом`янського районного суду м. Києва від 11.01.2018 року на підставі ст. 70 ч. 4 КК України, оскільки при винесенні судом цих вироків положення зазначеного закону не були враховані.

Відповідно 27.04.2018 року і 30.05.2018 року зазначені вироки суду надійшли до Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації для виконання.

Як вбачається з клопотання та додатків до нього ОСОБА_4 вчинила злочини, передбачені за ч. 1 ст. 185 та ч. 1 ст. 191 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та привласнення чужого майна, яке було ввірене особі.

Обставини злочину детально викладені у вироку Ставищенського районного суду Київської області від 16.01.2018 року якими ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням та іспитовим терміном на 1 (один) рік, та вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 11.01.2018 року, якими ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ст. 191 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю на строк 2 (два) роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням та іспитовим терміном на 1 (один) рік, з покладенням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Розгляд вказаного клопотання здійснюється відповідно до ч. 3 ст. 539 КПК України суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 нього Кодексу, і урахуванням положень цього розділу.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши клопотання та додатки до нього, суд приходить до висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків, суд має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку передбаченого п. 11 ч. 1 ст. 537 подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Як слідує з роз`яснень, що викладені в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, за наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками.

Судом встановлено, що вироком Ставищенського районного суду Київської області від 16.01.2018 року якими ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням та іспитовим терміном на 1 (один) рік, та вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11.01.2018 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочину, передбачено ст. 191 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю на строк 2 (два) роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням та іспитовим терміном на 1 (один) рік, з покладенням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У п. 1 постанови Пленуму Пленум Верховного Суду України Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 вказано, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Признаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд може вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки Ставищенським районним судом Київської області під час ухвалення щодо ОСОБА_4 вироку від 16.01.2018 року не враховано призначене останній покарання згідно з вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11.01.2018 року, суд, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 537 КПК України, вважає за доцільне застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 70 ч. 4 КК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Подання начальника Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації, майора внутрішньої служби ОСОБА_3 - задоволити.

Визначити остаточне покарання ОСОБА_4 за вироком Ставищенського районного суду Київської області від 16.01.2018 року та вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11.01.2018 року на підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до відбування остаточно ОСОБА_4 визначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим терміном на 1 (один) рік, з покладенням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою обвинуваченої ОСОБА_4 покласти на Білоцерківський міськрайонний відділ з питань пробації за місцем проживання останньої.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1