Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

20 березня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

та його захисника-адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні №0000035 стосовно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 жовтня 2017 року ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

Засудженому ОСОБА_10 змінено обраний запобіжний захід з особистого зобов`язання на тримання під вартою.

Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_10 на користь:

- ОСОБА_7 17999 грн. 90 коп. у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 100000 грн. у відшкодування заподіяної моральної шкоди;

- ОСОБА_8 100000 грн. у відшкодування заподіяної моральної шкоди;

- держави в особі Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України 3520 грн. витрат на проведення судових експертиз.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що 14 листопада 2015 року близько 07 год. 18 хв. він, в порушення вимог підпункту «а» пункту 2.1, підпункту «а» пункту 2.9, підпункту «в» пункту 31.4.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без отримання встановленому законом порядку посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з несправністю гальмівної системи, яку водій міг виявити перед виїздом шляхом проведення контрольного гальмування, рухаючись 238 км + 400 м автодороги Доманово-Ковель-Чернівці-Теребляче, що в межах с.Шепетин Дубенського району Рівненської області, зі сторони м.Кременець Тернопільської області у напрямку смт.Смига Дубенського району, у порушення вимог підпункту «б» пункту 2.3, пункту 12.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, в момент виникнення перешкоди для руху, тобто велосипедиста ОСОБА_12 , який рухався у попутному напрямку з вказаним автомобілем «ВАЗ 2101», маючи технічну можливість не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу, або ж виконання маневрування безпечного для інших учасників руху, а саме об`їзду перешкоди, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_12 .

Внаслідок цієї події велосипедисту ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

В апеляційній скарзі, із врахуванням доповнень до неї, адвокат ОСОБА_11 просить зазначений вирок скасувати, ОСОБА_10 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу злочину.

В обґрунтування своїх вимог адвокат ОСОБА_11 зазначив, що слідчим та прокурором не надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Так, на думку апелянта, покази потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки їх покази свідчать лише про подію злочину, однак не містять жодного доказу причетності ОСОБА_10 до його вчинення.

На думку захисника протокол огляду місця події від 14.11.2015 р., висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 від 14.12.2015 р., висновок судової інженерної транспортної експертизи від 20.02.2016 р. також не містять доказів щодо причетності ОСОБА_10 до вчинення інкримінованого злочину.

При цьому, апелянт зазначив, що на момент проведення експертизи, за результатами якої був складений висновок судового експерта від 25.08.2016 р., у експерта були відсутні вихідні дані щодо видимості перешкоди з робочого місця водія автомобіля «ВАЗ 2101», тому не можна дати категоричний висновок щодо причинного зв`язку між діями водія та настанням цієї дорожньо-транспортної події (далі ДТП). Захисник наголосив на тому, що зазначення слідчим при призначенні експертизи у вихідних даних виникнення моменту небезпеки для водія автомобіля «ВАЗ 2101» з протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 , який на момент ДТП спав, було зроблено без урахування вимог Правил дорожнього руху (далі ПДР). Крім того, інші вихідні дані для проведення технічної експертизи та судової інженерно-транспортної експертизи були отримані згідно показань ОСОБА_10 наданих ним у якості свідка без участі захисника. Тому вказані висновки експертиз слід оцінювати як недопустимі докази.

Захисник зазначив те, що органом досудового розслідування, у порушення

вимог ч.2 ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), не складалися протоколи огляду транспортного засобу автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із зазначенням технічних ушкоджень автомобіля в результаті ДТП, транспортного засобу - велосипеда, яким керував потерпілий ОСОБА_12 . У протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди відсутні рік складання, дати народження понятих. Крім того, даний прокол мав право складати виключно прокурор ОСОБА_20 , натомість він складений прокурором ОСОБА_21 , якою не долучено до протоколу письмові пояснення спеціалістів, які брали участь у проведенні відповідної процесуальної дії, а також прокурором не підписані додатки до протоколу огляду місця події фото таблиці. Вказані недоліки, на думку апелянта, свідчать про неналежність та недопустимість даного доказу.

Крім того, захисник вказав, що огляд ОСОБА_10 на стан алкогольного сп`яніння також був проведений з порушенням, оскільки був оглянутий пізніше, ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, був проведений фельдшером, а не лікарем, а також у ньому відсутні дані проведених лабораторних досліджень, відомості про наявність сертифікату відповідності технічних засобів, за допомогою яких проводився огляд ОСОБА_10 , а також ряд інших відомостей, і тому даний доказ також повинен бути визнаний недопустимим. Також, в матеріалах провадження відсутня постанова прокурора чи слідчого про відібрання у ОСОБА_10 біологічних зразків, а також відповідний протокол про відібрання зразків.

Апелянт наголосив на тому, що слідчим не було призначено дактилоскопічну експертизу, яка б могла встановити сліди рук ОСОБА_10 на кермі автомобіля. Окрім того, в матеріалах провадження відсутні докази того, що саме власник автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , надав ОСОБА_10 довіреність на право керування вказаним транспортним засобом. Наявний в матеріалах провадження «Технический паспорт автомобиля» не може слугувати підтвердженням права власності на зазначений автомобіль ОСОБА_13 , оскільки він виданий у 1989 році російською мовою і на даний час є недійсним.

На думку апелянта, слідчий повинен був вилучити відеозапис із камер спостереження АЗС, на якій обвинувачений та свідки купували горілку, для встановлення хто перебував за кермом автомобіля.

Захисник зазначив, що в матеріалах провадження відсутні дані про звернення до суду стороною обвинувачення на наступний день після проведення огляду місця ДТП із клопотанням про дозвіл на обшук автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому посилання на протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди повинен бути виключений із мотивувальної частини вироку.

Також наголосив на тому, що постанова про призначення судово-медичної експертизи від 14 листопада 2015 року, винесена прокурором Дубенської міжрайонної прокуратури ОСОБА_20 , однак матеріали провадження не містять відомостей про те, що вказаний прокурор є процесуальним керівником або включений до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні. Зважаючи на вказане, висновок експерта №133 від 14 листопада 2015 року, проведений на підставі даної постанови, є неналежним та недопустимим доказом.

Окрім того, у матеріалах кримінального провадження відсутній висновок судово-медичної експертизи речового доказу крові на предмет встановлення її наявності чи групової належності. Також до матеріалів провадження не долучено двох пробірок із рідиною бурого кольору та двох пробірок крові ОСОБА_10 . Тому, апелянт вважає, що висновок експерта №1956 від 10 грудня 2015 року слід визнати недопустимим доказом. При цьому, для проведення експертизи експерту не надавалася кров ОСОБА_10 , а експертиза проводилась на підставі судово-токсилогічної експертизи від 10 грудня 2015 року, однак на момент винесення постанови про призначення експертизи від 09 грудня 2015 року, вказаного висновку судово-токсилогічної експертизи ще не було. Тому, на переконання захисника, обтяжуючу обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, слід виключити.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які просили задовольнити апеляційну скаргу та закрити провадження відносно нього, прокурора ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , їх представника адвоката ОСОБА_9 , які, пославшись на законність вироку, просили залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення скарги не має.

Згідно припису ч.3 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Проте під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_11 пояснив суду, що передбачені вказаною нормою кримінального процесуального закону підстави для повторного дослідження обставин - допиту свідків, які були допитані судом першої інстанції, протоколів слідчих (розшукових) дій та висновків експертиз, наявних в матеріалах кримінального провадження, й допиту експертів для роз`яснення висновків, відсутні. Отже колегія суддів не має підстав для повторного дослідження вказаних обставин.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Згідно частини 3 цієї статті, колегія суддів приймає до уваги докази, безпосередньо досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за викладених у вироку обставинах, є правильним, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджується належними та допустимим доказами, зібраними під час досудового розслідування та дослідженим при судовому розгляді.

Так, свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що 13 листопада 2015 року близько 21 год., після розпивання спиртних напоїв на дискотеці в с. Студінка Дубенського району зі своїм братом та обвинуваченим, останній попросив завести його в с. Берег. Оскільки свідок був в стані алкогольного сп`яніння, то погодився щоб за кермо його автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сів ОСОБА_22 . На той момент його автомобіль знаходився у технічно справному стані гальмівна, ходова системи, системи рульового керування і освітлення. Коли сталась ДТП було близько 07 год. ранку, на вулиці - світло, дощу не було. До зіткнення автомобіля свідок спав, однак прокинувся від удару, на нього посипалось скло. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_23 , який на запитання «що сталося ?», відповів, що збив людину. Коли вони втрьох вибігли з автомобіля, на місці ДТП лежали пошкоджений велосипед, деталі від нього та речі чоловіка, який був без свідомості. Свідок зазначив, що він одразу викликав швидку медичну допомогу, яка констатувала смерть чоловіка.

При проведенні слідчого експерименту 14.06.2016 р. свідком було дано показання аналогічного змісту та вказано місце знаходження автомобіля після події зіткнення з велосипедистом.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що 14 листопада 2015 року, близько 02 год. ночі, він разом з ОСОБА_24 , який керував автомобілем, та ОСОБА_25 поїхали в смт. Смига, де заправили автомобіль та попрямували в м. Кременець, де він з ОСОБА_10 придбали пляшку горілки ємністю 1 літр, яку спільну випили. В цей час ОСОБА_26 спав на передньому пасажирському сидінні автомобіля. Після цього вони вирішали їхати додому, ОСОБА_23 сів за кермо автомобіля та направився у напрямку смт. Смига. Свідок зазначив, що по дорозі він заснув на задньому пасажирському сидінні та прокинувся від удару в лобове скло. На вимогу його та ОСОБА_27 , ОСОБА_10 , який в цей час знаходився за кермом, зупинив автомобіль «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Коли всі вийшли з авто і підбігли до травмованого чоловіка, ОСОБА_10 почав робити йому штучне дихання, то до них підбіг працівник автозаправки ОСОБА_28 . Хтось викликав швидку медичну допомогу, лікарі якої констатували смерть чоловіка. При цьому ОСОБА_23 вказав, що велосипедист виїхав на їх смугу руху з правої сторони по ходу руху автомобіля.

За показаннями свідка ОСОБА_16 , 14 листопада 2015 року близько 07 год. 30 хв. у селі Шепетин Дубенського району він побачив ДТП на узбіччі дороги лежав понівечений велосипед, труп чоловіка та на відстані декількох десятків метрів автомобіль марки «ВАЗ» з механічними ушкодженнями. Біля автомобіля перебували троє чоловіків з ознаками алкогольного сп`яніння. Запитавши, що у них сталось, один із них, як на даний час йому достовірно відомо, ОСОБА_10 сказав, що він був за кермом даного автомобіля та збив людину.

Показання вказаних свідків колегія суддів вважає достовірними, вони узгоджуються між собою та з іншими матеріалами провадження і підтверджують факт керування автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час здійснення наїзду на потерпілого ОСОБА_12 , саме обвинуваченим ОСОБА_10 .

Не суперечать показанням вказаних вище свідків і пояснення свідка ОСОБА_15 про поїздку вказаним автомобілем в с.Студінка Дубенського району на дискотеку, де до них приєдналися ОСОБА_29 і ОСОБА_30 та разом випили близько трьох пляшок горілки, а потім поїхали в смт.Смига.

Також колегія суддів визнає позбавленими підстав апеляційні доводи щодо неналежності показань потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Так, згідно даних суду показань потерпілих, кожна із них прибула на місце події, де на узбіччі дороги побачили тіло ОСОБА_12 . При цьому потерпіла ОСОБА_8 показала, що неподалік знаходився автомобіль «ВАЗ» і троє чоловіків, які були у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_10 неодноразово твердив, що за кермом автомобіля перебував саме він, однак про обставини події не розповідав. Пояснення потерпілих підтверджені рядом аналогічних показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . Колегія суддів зауважує, що за даними журналів судових засідань кожен з потерпілих та свідків був попереджений про можливу кримінальну відповідальність та приведений до присяги.

За вказаних обставин не заслуговують на увагу доводи апелянта про відсутність доказів у показаннях зазначених осіб щодо керування автомобілем ОСОБА_10 в момент цієї дорожньо-транспортної події та відсутність підстав для визнання обтяжуючої покарання обставини вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння. При цьому висновок судово-токсикологічної експертизи щодо наявності алкоголю в крові обвинуваченого ОСОБА_10 не має вирішального значення, оскільки судом першої інстанції отримано переконливі показання ряду вказаних вище осіб про вчинення злочину обвинуваченим у стані сп`яніння внаслідок вживання ним алкоголю перед цією подією.

Стосовно твердження апелянта про те, що протокол огляду місця події від 14.11.2015 р., висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 від 14.12.2015 р., висновок судової інженерної транспортної експертизи від 20.02.2016 р. також не містять доказів вчинення злочину саме ОСОБА_10 , колегія суддів зауважує наступне.

Так, за даними протоколу огляду місця події та доданої до нього схеми від 14.11.2015 р., дана подія сталася на 238 км + 400 м автодороги Доманово-Ковель-Чернівці-Теребляче, що в межах с.Шепетин Дубенського району Рівненської області. На місці події виявлено автомобіль «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пошкодженням правої передньої його частини та пошкоджений велосипед «Салют», без коліс, які знаходяться неподалік. Також на правому узбіччі дороги знаходиться труп чоловіка, на лівій нозі якого відсутнє взуття.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №133 від 14.12.2015 р. при експертизі трупа ОСОБА_12 виявлено травматичні зміни: закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під оболонки головного мозку та переломом кісток основи черепа; закрита травма грудей у вигляді чисельних переломів лівих та правих ребер з розривами пристінкової плеври, розривами легеневої плеври та тканини легень на рівне переломів, перелом правої ключиці; закрита травма хребта у вигляді повного розриву зчленування між 6-м та 7-м грудними хребцями з розривом спинного мозку на цьому рівні; закритий перелом кісток лівої гомілки в нижній третині, перелом правої плечової кістки у верхній третині; садна голови та кінцівок. Всі вищевказані тілесні ушкодження спричинені прижиттєво, незадовго до настання смерті потерпілого, що підтверджується встановленими при проведенні судово-медичної експертизи його трупа їх морфологічними властивостями (запала, підсохла, рожево-червона поверхня саден), відсутності ознак зрощення кісток, наявністю крововиливів в ділянці ушкоджень та їх темно-червоним забарвленням. Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок закритої тупої травми грудей з чисельними переломами ребер, розриву грудного відділу хребта та ушкодженнями органів грудної порожнини. Таким чином, між спричиненням потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень і настанням його смерті існує прями причинно-наслідковий зв?язок.

За висновком інженерно-транспортної експертизи №3.1-424/16 від 25.06.2016 р., в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, з технічної сторони зору, повинен був діяти у відповідності до вимог п.2.3 (б), п.12.3, п.12.6 (г) і 31.41 (в) Правил дорожнього руху, тобто повинен був проявити уважність, стежити за дорожньою обстановкою, рухатися технічно справним транспортним засобом зі швидкістю не більше 90 км/год. та в момент виявлення велосипедистка, який рухається попереду в попутньому напрямку, повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху свого транспортного засобу або безпечного об`їзду велосипедиста. В дорожній обстановці, яка наведена у наданих на експертизу вихідних даних, дії водія автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 не відповідають вимогам п.2.3 (б), п.12.3 і 31.41 (в) Правил дорожнього руху, а невідповідність його дій вимогам п.2.3 (б), п.12.3 цих Правил, з технічної точки зору, знаходиться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події. В наведеній дорожній обстановці невідповідності вимогам Правил дорожнього руху в діях велосипедиста ОСОБА_12 , з технічної точки зору, не вбачається.

Відповідно даних висновку судової інженерно-транспортної експертизи №3.1(Д)-149/16 від 29.02.2016 р., на момент експертного дослідження робоча гальмівна система автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилась в частково непрацездатному стані, який водій міг виявити перед виїздом шляхом проведення контрольного гальмування.

З журналу судового засідання від 10.10.2017 р. вбачається, що вказані докази були предметом дослідження суду першої інстанції. Також судом досліджено постанову про призначення судової інженерно-транспортної від 16.06.2016 р. Як вбачається з її змісту, вона не містить посилання на показання свідка ОСОБА_13 , а також показання, які надав ОСОБА_10 як свідок без участі захисника, проте в розпорядження експертів надано матеріали даного кримінального провадження в одному томі. При цьому колегія суддів констатує, що матеріали кримінального провадження містять протокол допиту ОСОБА_10 як свідка від 23.12.2015 р., за даними якого, вказана слідча дія проведена з участю захисника - адвоката ОСОБА_31 .

Отже на думку колегії суддів, зазначені обставини дають підстави для висновку про надуманість апеляційних доводів щодо неналежності вказаних вище доказів.

Водночас апеляційний суд зауважує, що згідно припису ст.94 КПК, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. А тому доводи щодо зняття відбитків пальців рук з керма, дверних ручок тощо автомобіля, відібрання біологічних зразків матеріалів із салону цього авто колегія суддів вважає, позбавленими підстав, оскільки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів достатньо для доведеності обвинувачення.

Таким чином, сукупність вказаних вище інших доказів, досліджених та перевірених судом, дозволяє зробити беззаперечний висновок про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Системним аналізом глави 19 КПК встановлено, що підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається. Водночас, як визначено ч.3 ст.214 КПК, огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР), що здійснюється негайно після завершення огляду.

Згідно витягу з кримінального провадження №0000035, дана подія сталася близько 07 год. 30 хв. 14.11.2015 р. поблизу загальноосвітньої школи с.Шепетин Дубенського району Рівненської області і в цей же день відомості відповідного змісту внесено в ЄРДР. Процесуальним керівником у даному провадженні зазначений прокурор ОСОБА_20 , який наділений відповідним правом щодо призначення ексепртиз.

За даними протоколу огляду місця ДТП вказану слідчу дію було розпочато в 10 год. 40 хв. та закінчено в 11 год. 25 хв. 14.11.2015 р.

Вказане дозволяє зробити висновок щодо відсутності порушень вимог кримінального процесуального закону, а отже і доводи про складення цього

протоколу не уповноваженим прокурором не заслуговують на увагу за їх безпідставністю.

Водночас колегія суддів зауважує, що вказані апелянтом недоліки протоколу огляду місця події (щодо року його складання та дат народження понятих) і відсутність письмових пояснень спеціалістів у додатку до нього, підписання додатків до протоколу не прокурором не є істотними, тобто такими, що тягнуть за собою визнання їх недопустимими.

Інші доводи захисника, і зокрема - відсутності в матеріалах даного кримінального провадження довіреності від власника автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на право керування цим транспортним засобом саме обвинуваченим ОСОБА_32 , та наявні світлокопія реєстраційного документу на вказане авто та заяваа ОСОБА_13 про добровільнен надання тимчсового доступу до цього автомобіля з метою проведення судових експертиз і слідчих дій, недолучення відеозапису з камер спостереження, на думку колегії суддів не впливає на повноту досудового розслідування та доведеність винуватості обвинуваченого в інкримінованому злочині.

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_10 покарання, місцевий суд правомірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та обтяжуючу обставину вчинення правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, дані про особу обвинуваченого, який є учасником антитерористичної операції та дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.286 КК України, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Обставин, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. 412 КПК, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено, а тому підстав для зміни чи скасування вироку, не вбачається.

Оскільки цей злочин вчинено у стані алкогольного сп`яніння, то підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання на підставі закону про амністію не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 жовтня 2017 року стосовно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3