Дата документу 04.04.2019 Справа № 331/3508/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/663/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/3508/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.187 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000871, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника-адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки.

Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, залишений без змін, до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 09 квітня 2018 року.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2018 року.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 09 квітня 2018 року приблизно об 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку 159 по вул. Поштовій в м. Запоріжжя, побачив раніше невідому йому ОСОБА_9 , яка тримала у руці мобільний телефон, після чого у нього виник умисел на заволодіння майном потерпілої. З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_7 підійшов до потерпілої ОСОБА_9 , яка в цей момент знаходилася біля буд. АДРЕСА_2 та, усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, вихопив із руки останньої мобільний телефон та поклав до кишені власного одягу. Однак, потерпіла ОСОБА_9 стала чинити активний супротив злочинним діям ОСОБА_7 , схопивши останнього за краватку, та стала вимагати повернути телефон. Тоді ОСОБА_7 , з метою подолання опору потерпілої, бажаючи залишити викрадене майно при собі, діючи умисно та з корисливих мотивів, напав на ОСОБА_9 , та наніс останній один удар в обличчя, а також не менше двох ударів по ногам, спричинивши їй закритий перелом кісток носа, які кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, застосувавши до неї насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Від отриманих ушкоджень потерпіла ОСОБА_9 впала на землю, а ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік, заволодівши майном ОСОБА_9 , а саме: мобільним телефоном «HTC» в корпусі чорного кольору, вартістю 5 000 грн., сім-картою мобільного оператора «Vodafone», матеріальної цінності для потерпілої не представляє, без грошових коштів на мобільному рахунку; картою пам`яті microCD4 gb «Kingston», матеріальної цінності для потерпілої не представляє, а всього заволодів майном на загальну суму 5000 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, не погоджується з кваліфікацією його дій. В обґрунтування доводів зазначає, що не мав умислу наносити тілесні ушкодження потерпілій, а тому його дії потрібно кваліфікувати за ч.1 ст.186 КК України. Крім того зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував думку потерпілої, яка просила призначити йому покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, та обставини, що пом`якшують покарання, а саме добровільне повне відшкодування спричиненої шкоди.
Виходячи з викладеного, просить змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.187 КК України на ч.1 ст.186 КК України та призначити йому покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого та призначенням надто суворого покарання. В обґрунтування доводів зазначає, що судом першої інстанції в повній мірі не було враховано дані про особу обвинуваченого, який фактично визнав свою провину, добровільно відшкодував спричинену шкоду, що є обставинами, які пом`якшують покарання, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно. Також не було враховано думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, а тому у суду були всі підстави застосувати ст. 69 КК України або звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

На підставі викладеного, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, застосувавши ст. 69, ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі потерпіла вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого та призначенні надто суворого покарання. Зазначає, що в судовому засіданні вона просила призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, оскільки ОСОБА_7 добровільно відшкодував завдану їй шкоду. Але суд не врахував її думки та призначив обвинуваченому надто суворе покарання.

На підставі викладеного просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений змінив свої апеляційні вимоги, погодившись із висновком суду щодо кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 187 КК України, та просив змінити вирок районного суду та призначити йому покарання на підставі ст.ст. 69, 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема і в останньому слові, який підтримав свою змінену апеляційну скаргу та апеляційні скарги захисника та потерпілої; захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та змінену апеляційну скаргу свого підзахисного та апеляційну скаргу потерпілої; прокурора, яка заперечувала стосовно доводів та вимог апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що змінену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, правильність кваліфікації його дій, під час апеляційного перегляду, не оспорюються, а тому колегією суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядаються.

За обставин, встановлених судом першої інстанції, дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), кваліфіковані правильно.

Доводи апеляційних скарг про суворість покарання та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного злочину, колегія суддів визнає такими, що заслуговують на увагу, з таких підстав.

Вирок відповідно до ст. 370 КПК України має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Покарання обвинуваченого повинно відповідати вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Оскаржений вирок в частині покарання в повній мірі вказаним вимогам закону не відповідає.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції послався на характер і ступінь суспільної небезпеки злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який проживає у цивільному шлюбі, офіційного місця роботи не має, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, однак перебуває на консультативному обліку у лікаря-нарколога. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав його щире каяття та повне відшкодування завданої злочином шкоди.

Колегія суддів вважає, що перераховані в самому вироку обставини давали районному суду підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 вимог ст.ст. 75 та 76 КК України.

Так, згідно вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Колегія суддів враховує, що обвинувачений не має судимості, вчинив один тяжкий корисливий злочин напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), враховує також і фактичні обставини скоєння злочину, відшкодування шкоди потерпілій в повному обсязі, фактичне визнання своєї провини, думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , його виправлення та запобігання новим злочинам можливе без ізоляції від суспільства.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання без застосування вимог ст. 75 КК України за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину, що був ним вчинений, та особі обвинуваченого, у зв`язку із чим, вирок суду в частині покарання необхідно змінити, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком.

Що стосується доводів обвинуваченого та захисника про призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, судова колегія не вбачає підстав для її застосування.

Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2018 року відносно ОСОБА_7 змінити.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4