Справа № 461/5259/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/69/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 461/5259/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст. 121 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 21 травня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 21 травня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. Строк відбування покарання ОСОБА_5 визначено обчислювати з 06 червня 2017 року. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до вступу вироку у законну силу. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат по справі.
ОСОБА_5 визнана винним у тому, що він у період часу з 19 години 00 хвилин 09 лютого 2017 року по 10 годину 00 хвилин 10 лютого 2017 року, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 під час з`ясування стосунків з потерпілою ОСОБА_9 умисно спричинив останній тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 21 травня 2018 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновку суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Вважає, що судом невірно встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, що у подальшому вплинуло на кваліфікацію вчиненого ним діяння. Зазначає, що у судовому засіданні наполягав, що не бив потерпілу в область селезінки і просив суд змінити кваліфікацію злочину на умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При чому потерпіла ОСОБА_9 підтвердила його показання раніше, а тому це не пов`язано з його діями. В судове засідання викликалися експерти, однак такі не з`явилися. Саме експерти, на думку обвинуваченого могли б підтвердити, що кваліфікація його дій за ч.1 ст. 121 КК України є невірною. Вважає, що було допущено неповноту судового розгляду. Також, судом безпідставно не було задоволеного його клопотання про призначення йому судово-психіатричної експертизи, а також відмовлено у клопотанні про призначення додаткової судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_9 .
Стверджує, що судом не взято до уваги відсутність шкоди від кримінального правопорушення. Зазначає, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого, а також те, що потерпіла просила його суворо не карати.
В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на викладені в них мотиви, та просить її задовольнити. Не заперечив, що дійсно під час з`ясування стосунків з потерпілою ОСОБА_9 , з якою спільно проживав близько шести місяців, наніс останній тілесні ушкодження. Однак заперечив нанесення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.
Потерпіла ОСОБА_9 у суді апеляційної інстанції надала показання про те, що хоча ОСОБА_5 і бив її, однак вона вважає, що тілесні ушкодження у виді травматичного розриву селезінки з крововиливом в черевну порожнину, перелому ребра вона могла спричинити собі сама, оскільки була п`яна та могла десь вдаритись, чого не пам`ятає.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , а також потерпілої ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора щодо законності судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Апеляційний суд переглядає вирок у межах апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку.
Потерпіла ОСОБА_9 у суді першої інстанції пояснила, що біля 19 год. 00 хв. 09 лютого 2017 року під час перебування у квартирі АДРЕСА_2 , де вони спільно проживали з ОСОБА_5 , між ними виник конфлікт на ґрунті з`ясування особистих стосунків, під час якого ОСОБА_5 наносив їй удари в обличчя, потім дерев`яною палкою наніс удари по голові та тулубу. Вважає, що вона могла отримати травму селезінки в результаті удару об якийсь предмет, так як перебувала в цей час у стані алкогольного сп`яніння, і в ділянці селезінки у неї були болі ще раніше. У результаті побиття отримала численні тілесні ушкодження в зв`язку з чим була госпіталізована.
Показання потерпілої ОСОБА_9 , які надані нею в суді першої інстанції і які вона фактично підтвердила в суді апеляційної інстанції, узгоджуються з іншими доказами у справі.

Так, свідок ОСОБА_10 у суді першої інстанції підтвердив, що дійсно бачив потерпілу ОСОБА_9 10 лютого 2017 року, яка була побита, з розпухлим обличчям, з рота сочилась кров. У розмові ОСОБА_9 зізналася, що побої наніс їй ОСОБА_5 .
Також, вина ОСОБА_5 підтверджується:
- протоколом проведення слідчого експеременту та фототаблиць до нього, з якого вбачається як і в який спосіб ОСОБА_5 наносив потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження;
- висновком експерта №75/17 від 10.03.2017, згідно з яким у ОСОБА_9 на час проведення експертизи виявлено травматичний розрив селезінки, ускладнений крововиливом у черевну порожнину з наступним хірургічним видаленням селезінки; перелом 8-го ребра справа, перелом кісток носа, рани тім`яно-потиличної ділянки голови справи та слизової оболонки верхньої губи справа, синці на повіках обох очей, садна обличчя та грудної клітки. Ушкодження утворились від неодноразового контакту з тупими предметами, могли бути спричиненні 09-10 лютого 2017 року від ударів тупими предметами в ділянки волосистої частини голови, спинки носа, грудної клітки справа та верхньої третини живота зліва. Травматичний розрив селезінки з крововиливом у черевну порожнину та наступним хірургічним видаленням селезінки відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння. Інші тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої та легкої тяжкості;
- додатковим висновком експерта за № 126/17 від 04.05.2017, який підтверджує показання потерпілої ОСОБА_9 щодо механізму завданих їй тілесних ушкоджень;
- висновками імунологічної експертизи, молекулярно-генетичної експертизи, які підтверджують, що кров на предметах вилучених у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 і де відбулась подія, належить саме потерпілій ОСОБА_9 .
Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що він не завдавав потерпілій ОСОБА_9 ударів у ділянку селезінки, повністю спростовуються наведеним вище доказами.
При цьому, колегія суддів вважає неспроможними показання потерпілої ОСОБА_9 щодо тяжкості завданих їй ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Потерпіла ОСОБА_9 у суді апеляційної інстанції не заперечувала наявність конфлікту між нею та ОСОБА_5 09 лютого 2017 року, а також те, що обвинувачений ОСОБА_5 наніс їй тілесні ушкодження. Проте стверджувала, що проблеми із селезінкою у неї були і раніше, а обвинувачений не має до цього жодного стосунку. При цьому, потерпіла ОСОБА_9 не змогла чітко пояснити, коли та за яких обставин вона могла отримати травматичний розрив селезінки, а тому колегія критично оцінює показання потерпілої у цій частині та вважає, що такі ОСОБА_9 , надала з метою покращити становище обвинуваченого як свого цивільного чоловіка.
Судом, на підставі наявних у кримінальному провадженні доказів, достовірно встановлено, що ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_9 умисне тяжке тілесне ушкодження.
Кримінально протиправні дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України й неправильного застосування кримінального закону допущено не було.
Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК ( 2341-14 ) суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії.
Щодо покарання, з яким апелянт не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обране з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше був неодноразово судимий, ніде не працює; відсутності обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, та призначене в межах, встановлених санкцією частини статі КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочини.
Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, немає.
На думку колегії суддів, підстави для призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання відсутні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.

Апеляційна скарга не містять правових підстав для зміни чи скасування вироку.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 21 травня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4