ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/116/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія умовно-дострокове звільнення
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2019 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2018 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Княждвір Коломийського р-ну Івано-Франківської обл., до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, засудженого вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.09.2013 року за ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі,
в с т а н о в и л а:
Відмовляючи в задоволенні подання начальника Державної установи «Херсонська виправна колонія №61 - міжобласна спеціалізована туберкульозна лікарня» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_8 раніше три рази притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих тяжких злочинів. В 2011 року звільнявся від відбування покарання на підставі ЗУ "Про амністію" і в короткий час скоїв новий особливо тяжкий злочин. За час відбування покарання, засуджений притягувався до дисциплінарної відповідальності 2 (два) рази, за що мав стягнення, які були погашені. Має 8 (вісім) заохочень, є інвалідом 2-ї групи, до інвалідності тривалий час не працював. За цих підстав суд першої інстанції прийшов до висновку, що засуджений має бажання ухилитись від відбування покарання за скоєний злочин, не бажає ставати на шлях виправлення, відсутні підстави, передбачені ч.2 ст. 81 КК України для застосування умовно-дострокового звільнення.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, вважає її необґрунтованою та протиправною. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції безпідставно, всупереч вимогам ст.81 КК України, не застосовано умовно-дострокове звільнення до засудженого. Апелянт наголошує, що ОСОБА_8 довів своє виправлення, оскільки має 8 заохочень, 2 стягнення за незначні порушення вимог режиму установи. Також захисник-адвокат вказує про наявність позитивної характеристики особи засудженого, яку не було враховано судом першої інстанції. Також, на думку апелянта, судом першої інстанції не надано належну оцінку стану здоров`я засудженого, який є інвалідом 2 групи та потребує покращення умов лікування поза межами виправної колонії. Крім цього, захисник вважає висновки суду першої інстанції безпідставними в частині оцінки наявної в матеріалах провадження Постанови спостережної комісії, якою не погоджено подання начальника виправної колонії щодо застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого ОСОБА_8 .

За вищевикладеного, захисник просить дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції та скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановивши нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника виправної колонії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені в апеляційній скарзі захисника, просили їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційній скарзі захисника заявлено клопотання про дослідження доказів, які отримано шляхом адвокатських запитів після ухвалення рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, проаналізувавши відомості про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, дані про особу засудженого в цілому, дійшов вірного висновку, що матеріали провадження в своїй сукупності не свідчать, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення.
Як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності:
03 жовтня 2003 року засуджений Коломийським міським судом Івано-Франківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волів. Відповідно до ст.75 КК України звільнений з іспитовим строком;
30 жовтня 2008 року засуджений Личаківським районним судом м.Львова за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 1 року 4 місяців 19 днів позбавлення волі. Звільнений по кінцю строку покарання;
21 вересня 2010 року засуджений Жидачівським районним судом Львівської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений в 2011 році відповідно до ЗУ «Про амністію».
На даний час ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2013 року за ч.4 ст.187, ч.2 ст.15, п.6.ч.2 ст.115, ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі, строком 10 років.
Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 22 лютого 2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України засудженому зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 03.08.2012 по 11.12.2013 та з 19.01.2015 по 12.03.2015 року. Початок строку покарання 03.08.2012 року. Кінець строку 01.02.2021 року.
Станом на 01 серпня 2018 року відбув 3/4 частини призначеного йому покарання.
Згідно наявної в матеріалах провадження характеристики та довідки про стягнення та заохочення, засуджений ОСОБА_8 в попередніх місцях позбавлення волі характеризується негативно. За весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений до дисциплінарної відповідальності притягувався 2 рази, має 8 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці. За час відбування покарання в Херсонській виправній колонії (№61) характеризується позитивно, виконує обов`язки днювального кімнати психоемоційного розвантаження. Приймає участь у благоустрою установи та відділення, підтримує належний санітарний стан локального сектору. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу. Має позов згідно вироку суду 8030, 16 грн., але виконавчий лист до установи виконання покарань не надходив.

01 жовтня 2017 року засудженому ОСОБА_8 відмовлено в заміні покарання більш м`яким як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Як вбачається із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність (ст.81 КК України), які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, останній раз засуджений вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за скоєння особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України.
Крім того, в 2003 році ОСОБА_8 звільнявся від призначеного покарання з іспитовим строком, вподальшому по закінченню строку покарання, а в 2011 році на підставі ЗУ «Про амністію», втім у кожному випадку належних висновків для себе не робив і після звільнення вчиняв нові злочини.
Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , оскільки наявні в матеріалах відомості не свідчать про систематичний характер виправлення цього засудженого протягом всього часу відбування покарання.
На думку колегії суддів, відомості про особу засудженого, а саме його суперечлива характеристика, наявність дисциплінарних стягнень, а також те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово не виправдовував надану йому державою довіру у виді звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та на підставі акта амністії, істотно знижують вагомість обставин на які посилається захисник в обґрунтування апеляційної скарги, та свідчать про їх недостатність для висновків про виправлення цього засудженого та про наявність підстав для звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.
Відбуття певної частини призначеного покарання та наявність заохочень в даному випадку, самі по собі не можуть бути визнані підставою для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання,оскільки заохочення у кількості 8 штук, датовані 2016-2018 роками, що свідчить про пристосованість засудженого до умов утримання та належне виконання обов`язків напередодні отримання пільги, оскільки на початку відбування покарання з 2012 року, засуджений не заохочувався, а отже не намагався стати на шлях виправлення.

З огляду на викладене, вказівки захисника-адвоката про наявність позитивної характеристики засудженого, як підставу для застосування до нього умовно-дострокового звільнення, зокрема виконання обов`язків днювального безоплатно, за власною ініціативою, наявність позитивних психологічних відомостей про ОСОБА_8 , не є такими, що в повній мірі доводять його виправлення, а свідчать лише про намагання засудженого стати на шлях виправлення.

Посилання адвоката ОСОБА_7 на стан здоров`я засудженого ОСОБА_8 , колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі відомості не мають правового значення для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, і враховуються лише при звільненні від покарання за хворобою, відповідно до ст.84 КК України.
Вказівки апелянта про те, що спостережну комісію наділено правом ініціювати звернення до суду про умовно-дострокове звільнення самостійно, суперечать п.2 ч.4 Положення про спостережні комісії, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 01.04.2004р. №429 відповідно до якого спостережні комісії разом з органами і установами виконання покарання вносить до суду за місцем відбування покарання засудженими особами спільне подання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарань.
Поруч із цим, як вірно зазначив суд першої інстанції в поданні про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання відсутній підпис голови міської спостережної комісії та м.Херсона та відтиск печатки комісії.
З огляду на вищевикладене, доводи апелянта не спростовують висновки суду першої інстанції, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи колегія суддів розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2018 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4