Справа № 459/2752/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/174/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КК України

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6
та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 19 червня 2017 року

в с т а н о в и л а :

ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 19 червня 2017 року звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України.

Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001346 від 16.07.2015 року, відносно ОСОБА_6 за ст. 124 КК України закрито.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 1.01.2008 року, близько 03.30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля «Будинку просвіти», що на проспекті Шевченка, 15 в м. Червонограді, Львівської області, де ОСОБА_9 спільно з невстановленими досудовим слідством особами вчиняли відносно нього хуліганські дії, які виразилися у нанесенні йому численних ударів руками та ногами по його тілу, а ОСОБА_9 схопив руками за комір його куртки ззаду та застосовуючи фізичну силу став тягнути його до себе, внаслідок чого стискав комір куртки навколо шиї, що позбавляло його можливості вільно дихати. Усвідомлюючи загрозу своєму життю та здоров`ю внаслідок стискання ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , маючи реальну можливість ефективно припинити неправомірні дії ОСОБА_9 та невстановлених слідством осіб, оскільки перебував в громадському місці, проте перевищуючи межі необхідної оборони, в обстановці, що склалася на той момент, використовуючи наявний в себе сувенірний ніж, умисно наніс вказаним ножем удар в живіт ОСОБА_9 , внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної стінки зліва від пупка з ушкодженням кишківника, яке по тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакам небезпеки для життя в момент спричинення.
На дану ухвалу суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначену ухвалу скасувати та направити справу на новий судовий розгляд. Зазначає, що ухвалу суду слід скасувати через неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 та невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі суду, фактичним обставинам справи.

Вказує, що неодноразово були допитані в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , проте жоден з цих свідків не підтвердив, що ОСОБА_6 били інші хлопці. Також зазначає, що, якщо ОСОБА_6 неодноразово були нанесені удари, то чому на тілі та інших частинах тіла були відсутні синці.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, за обставин, описаних в ухвалі суду, є обгрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок суду підтверджується сукупністю зібраних і перевірених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів в ухвалі.

На виконання вимог закону суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно встановив усі обставини справи в їх сукупності, поклав в основу прийнятої ухвали об`єктивні докази, досліджені в судовому засіданні, та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України.

Твердження потерпілого ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі допустив порушення норм кримінального та кримінального процесуального закону, що призвело до невірної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 саме за ст. 124 КК України, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, то такі є голослівними і необґрунтованими. У справі відсутні дані про порушення вимог кримінального процесуального закону в ході збирання та закріплення доказів, а відповідно немає підстав для оцінки доказів, які лягли в основу рішення, як недопустимих чи недостовірних.

Відповідно до диспозиції ст. 36 КК України та роз`яснень п. п. 2, 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26 квітня 2002 року "Про судову практику у справах про необхідну оборону", необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної й достатньої у даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. При цьому стан необхідної оборони виникає не лише в момент учинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної й достатньої у конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. Правомірним слід вважати застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів незалежно від того, якої тяжкості шкода заподіяна тому, хто посягає, якщо воно здійснене для захисту від нападу озброєної особи або групи осіб. Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце й час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 саме за ст. 124 КК України.

Зокрема, такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на послідовних та незмінних протягом усього судового слідства показаннях обвинуваченого ОСОБА_6 , який пояснював, що дійсно 1.01.2008 року заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження належним йому сувенірним ножем з метою самозахисту свого життя, оскільки ОСОБА_9 та невідомі йому хлопці нанесли йому удари та у нього була реальна загроза його життю.

Такі показання обвинуваченого ОСОБА_6 повністю узгоджуються з показаннями очевидців події, а саме свідка ОСОБА_17 , який показав, що саме потерпілий ОСОБА_9 перший почав наносити удари ОСОБА_6 у вухо та останній впав та був змушений захищатися. Після чого вони із ОСОБА_6 були змушені втікати, а невідомі їм хлопці бігли за ними та їм погрожували. Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 також показали про причини та динаміку розвитку події, що відбувалась 1 січня 2008 року.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 ствердив, що усвідомлював загрозу своєму життю та здоров`ю внаслідок поведінки ОСОБА_9 , а також дій невстановлених досудовим слідством осіб, які виразилися у нанесенні йому численних ударів руками та ногами по його тілу, а ОСОБА_9 схопив руками за комір його куртки ззаду та застосовуючи фізичну силу почав тягнути його до себе, внаслідок чого стискав комір куртки навколо шиї, що позбавляло його можливості вільно дихати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 та свідків узгоджуються з висновком експерта № 06/2008 від 4.01.2008 року щодо характеру, локалізації, кількості тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_6 , та висновку експерта № 128/2008 від 28.02.2008 року, щодо характеру тілесного ушкодження, виявленого у ОСОБА_9 .

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_6 , наносячи ОСОБА_9 тілесне ушкодження належним йому сувенірним ножем, захищав себе від реального, протиправного і суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_9 та не мав іншої можливості припинити протиправне посягання останнього, тобто перебував у стані необхідної оборони, але перевищив її межі.

Свій висновок суд першої інстанції переконливо мотивував у рішенні і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.

За таких обставин, твердження потерпілого в апеляційній скарзі про невірну кваліфікацію дій ОСОБА_6 саме за ст. 124 КК України, а не за ч.1 ст. 121 КК України, є такими, що не грунтуються на матеріалах провадження.

Оскільки, закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення перевіркою матеріалів справи не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 19 червня 2017 рокупро звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 у зв`язку з закінченням строків давності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4