Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

15 листопада 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора Бернадської- ОСОБА_4 ,
захисника-адвоката ОСОБА_5 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000359 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2018 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, де проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, з середньою освітою, раніше судимого 04 березня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.296, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на сім років один місяць позбавлення волі з конфіскацією майна,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено: за ч.2 ст.185 КК України на два роки позбавлення волі, за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим , призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання, а саме з 16 год. 30 хв. 20 січня 2018 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попередній - тримання під вартою,
Також судом постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь Рівненського НДЕКЦ МВС України витрати на залучення експертів у розмірі 2002 грн.
Вироком вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 15 січня 2018 року у нічну пору доби, перебуваючи у коридорі загального користування на 5-му поверсі першого під"їзду будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного матеріального збагачення, скориставшись відсутністю спостереження, шляхом вільного доступу, діючи повторно, таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_8 велосипед марки "Ardis Fold" вартістю 2181,07 грн., яким наступного ж дня розпорядився, здавши його до ломбардного відділення ПТ "ЕВ.РО. Ломбард "ЕВ.РО. Фінанси ЛТД і Компанія", що по вул. Гагаріна, 14 у м. Рівне, чим завдав останній майнової шкоди у вказаному розмірі.
Крім того, ОСОБА_7 , 18 січня 2018 року, приблизно о 17 год. 00 хв., перебуваючи на балконі загального користування, між 4 та 5 поверхами 6 під"їзду будинку АДРЕСА_3 , який був незамкненим, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, який у нього виник під час перебування у цьому приміщенні, керуючись корисливим мотивом, з метою власного матеріального збагачення, скориставшись відсутністю спостереження, шляхом вільного доступу, діючи повторно, таємно викрав належній потерпілій ОСОБА_9 велосипед марки "Ardis Raser" вартістю 525,50 грн., яким того ж дня розпорядився, здавши його до ломбардного відділення ПТ "ЕВ.РО. Ломбард "ЕВ.РО. Фінанси ЛТД і Компанія", що по вул. Гагаріна, 14 у м. Рівне, чим завдав останній майнової шкоди у вказаному розмірі.
Також ОСОБА_7 , 20 січня 2018 року, приблизно о 13 год. 00 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного матеріального збагачення, скориставшись відсутністю спостереження за ним, діючи повторно, шляхом пошкодження навісного замка вхідних дверей підсобного приміщення, яке знаходиться між 6 та 7 поверхами, 3-го під"їзду будинку АДРЕСА_4 , проник всередину, звідки таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_10 майно, а саме: набір викруток вартістю 804,25 грн., набір автомобільних ключів вартістю приблизно 1125,95 грн., склад для ремонту радіаторів та системи охолодження марки "Hi-Gear" ємкістю 325 мл, вартістю приблизно 124 грн., універсальну емаль марки "Lider" ємкістю 400 мл, вартістю приблизно 90 грн., та належне потерпілому ОСОБА_11 майно, а саме: електричний лобзик марки "Ижмаш PROFI ИПЛ 1150" вартістю 483,70 грн., кутову шліфмашину марки "DWTWS08-115" вартістю 636,47 грн., автомобільний компресор марки "Ураган КА-У12030", вартістю 426,55 грн., перфоратор "Фіолент П2-850 РЄ" вартістю приблизно 1106,78 грн., перфоратор 950W вартістю 875 грн., монтажний степлер сірого кольору вартістю приблизно 100 грн., а всього на загальну суму 5852,70 грн.
Однак, довести злочин до кінця у частині розпорядження викраденим майном ОСОБА_7 не вдалось з причин, що не залежали від його волі, оскільки останній був помічений та затриманий потерпілими на місці злочину.
Таким чином, ОСОБА_7 , вчинив кримінальні правопорушення, які передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно та ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, своїми умисними діями, які виразились у закінченими замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, поєднаними із проникненням у приміщення.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області відносно ОСОБА_7 змінити та пом`якшити призначене йому покарання. На обґрунтування заявлених вимог апелянт, що при ухваленні вказаного вироку судом не було враховано, що ОСОБА_7 є інвалідом ІІІ групи, хворіє відкритою формою туберкульозу.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника-адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_12 про безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що вона задоволенню не підлягає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Згідно ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При цьому, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції належним чином дотримав вказаних вимог закону та призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.
Зокрема з вироку вбачається, що місцевим судом було враховано як пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття ОСОБА_7 , активне сприяння розкриттю злочинів, відшкодування потерпілим завданої шкоди, так і відсутність обтяжуючих обставин, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів проти власності.
Сукупність вказаних обставин були підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке є наближеним до мінімального, передбаченого за кожен з інкримінованих йому злочинів.
Крім того, призначаючи ОСОБА_7 покарання за вчинення замаху на злочин, а саме за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, місцевий суд дотримався і вимог ч.3 ст.68 КК України, яка встановлює, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Водночас, колегія суддів зауважує, що наявність в обвинуваченого ІІІ групи інвалідності, з врахуванням встановлених обставин цього кримінального провадження, не є обставиною, яка істотно знижую ступінь тяжкості вчинених ним злочинів.
Згідно ч.2 ст.84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи. Отже вказана норма передбачає можливість звільнення від покарання або від подальшого його відбування за таких умов: 1) особа захворіла на іншу тяжку хворобу, крім психічної; 2) це сталося після вчинення злочину або постановлення вироку; 3) врахування судом тяжкості вчиненого злочину, характеру захворювання, особи засудженого та інших обставин справи. Відбування покарання такими особами є недоцільним через неможливість їх виправлення в умовах відбування покарання і застосування заходів виправно-трудового впливу.

За роз`ясненями, які містяться у п.п.2, 2-1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 28.09.73 "Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу" (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 ( v0003700-93) від 04.06.93, №12 (v0012700-97) від 03.12.97), звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань. Відповідно до Інструкції про порядок медичного обстеження засуджених, які страждають тяжкими хворобами, та представлення на них матеріалів у суди про звільнення від дальшого відбуття покарання, затвердженої Міністерством внутрішніх справ України 13 травня 1992 р., медичне обстеження таких засуджених здійснюють спеціальні лікарські комісії, склад яких затверджують начальники управлінь Міністерства внутрішніх справ у Автономній Республіці Крим та областях. Огляд хворого та розгляд матеріалів медичного обстеження здійснюються комісією після його обов`язкового лікування і ретельного обстеження в умовах стаціонарних лікувальних установ.
Вирішуючи питання про звільнення від дальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, крім осіб, які захворіли на хронічну душевну хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання,
ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.
Однак, матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей про те, коли ОСОБА_7 захворів на відкриту форму туберкульозу, ступінь її тяжкості, висновок лікарської комісії, а також інформацію про інші обставини, з якими законодавець пов`язує можливість звільнення від покарання за хворобою. Не надано таких відомостей і захисником під час апеляційного розгляду.
З огляду на вказані обставини, колегія суддів приходить до переконання, що підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання не вбачається, і тому вирок місцевого суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3