Справа № 296/771/19
УХВАЛА
Іменем України

18 лютого 2019 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

скаржника - адвоката ОСОБА_4 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах затриманого ОСОБА_5 на незаконне затримання у кримінальному провадженні №0000176 від 17.07.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2019 до слідчого судді надійшла вищевказана скарга, у якій адвокат ОСОБА_4 зазначає, що 29.01.2019 о 18 год. 30 хв. слідчим СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 у порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_5 , у ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000176 від 17.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України. Причиною затримання стало те, що досудовим слідством ОСОБА_5 підозрюється у тому, що ніби-то 29.01.2019, під час проведення контролю за вчиненим злочином (оперативної закупки), продав наркотичний засіб, який згідно висновку експерта від 20.12.2018 є метадоном. Адвокат вважає таке затримання незаконним, оскільки ОСОБА_5 було затримано лише через три місяці після вчинення такого діяння, без ухвали слідчого судді, тому він утримується в ІТТ необгрунтовано та незаконно. Просила визнати затримання та поміщення до Житомирського ІТТ ОСОБА_5 незаконним та невідкладно звільнити його з місця несвободи.

У судовому засіданні адвокат підтримала скаргу у повному обсязі та просила її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення скарги та вказав, що 29.01.2019, на підставі ухвали слідчого судді в рамках досудового слідства у кримінальному провадженні №0000176 від 17.07.2018 було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , під час якого знайдено та вилучено ряд речей та предметів, в тому числі наркотичних засобів. В цей же день ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 307 КК України, тому затримання останнього є правомірним.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, заслухавши думку учасників судоовго розгляду, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Статтею 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою.

Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.

Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В силу положень п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.

Відповідно до ч. 4 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе:

1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

2) неперевищення граничного строку тримання під вартою;

3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 29.01.2019, підставою для фактичного затримання о 18 год. 30 хв. підозрюваного ОСОБА_5 стало вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

З оглянутих матеріалів справи (протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; повідомлення про підозру; протоколу обшуку) вбачається, що затримано ОСОБА_5 безпосередньо під час вчинення злочину, оскільки під час проведення санкціонованого обшуку 29.01.2019 за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, який ОСОБА_5 незаконно повторно зберігав з метою подальшого збуту.

За таких обставин слідчий суддя вважає доводи, викладені в скарзі, необгрунтованими, а тому відсутні підстави для задоволення скарги на незаконне затримання підозрюваного ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст.. 206-209 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах затриманого ОСОБА_5 на незаконне затримання 29 січня 2019 року у кримінальному провадженні №0000176 від 17.07.2018 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1