Справа № 373/201/19
УХВАЛА

22 березня 2019 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора Переяслав-Хмельницького відділу Бориспілльської місцевох прократури ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_12 ,

розглянувши в підготовчому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000404 від 23.06.2018 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гельм"язів Золотонішського району Черкаської області, громадянина України, приватного підприємця, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачуєтьсяу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України,

в с т а н о в и в :
04.02.2019 до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом, складеним старшим слідчим Слідчого управління ГУ НП в Київській області ОСОБА_13 , затвердженим прокурором прокуратури Київської області ОСОБА_14 .

За обставинами кримінального правопорушення, викладеними в обвинувальному акті ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 23.06.2018, близько 11 год. 00 хв. на виїзді з м. Київ в напрямку м. Бориспіль, в порушення пункту 2.9 г Правил дорожнього руху він передав керування автомобілем « Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 неповнолітньому ОСОБА_15 , який не має права керування транспортними засобами відповідної категорії та здійснив буксирування вказаного автомобіля на гнучкому зчепленні автомобілем «Volkswagen Е4 VPHA5», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Того ж дня, близько 14 год. 20 хв,. під час буксирування, рухаючись на автодорозі Бориспіль-Дніпро в напрямку м. Дніпро, проїжджаючи 37 км + 650м. даної автодороги, неповнолітній ОСОБА_15 , не маючи посвідчення водія категорії «В», що є порушенням п. 2.1а Правил дорожнього руху, не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим не виконав вимоги п. 2.3б ПДР, відволікся від керування транспортним засобом, який був на буксирі, та на плавному заокругленні дороги вправо перетнув суцільну лінію розмітки, допустив виїзд на зустрічну смугу руху, чим порушив вимоги значення 1.1 «горизонтальна розмітка», викладені в розділі 34 ПДР, внаслідок чого відбулось зіткнення автомобіля «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що був на буксирі з зустрічним автобусом «Рута20», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Renault Master» неповнолітній ОСОБА_15 та пасажирка автобуса «Рута20» ОСОБА_16 загинули, пасажирка автобуса ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження, водій автобуса ОСОБА_7 та інші його пасажири: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

.Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , який здійснював буксирування автомобіля «Renault Master», р/н НОМЕР_1 , керування яким він передав неповнолітньому ОСОБА_15 , кваліфіковані за ст. 287 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілих, заподіяло потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середньої тяжкості.

За правилами ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд вирішує питання про відповідність обвинувального акта вимогам закону, з`ясовує наявність чи відсутність підстав для його повернення прокурору або до відповідного суду для визначення підсудності, а також з`ясовує чи нема підстав для зупинення чи закриття провадження у справі.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 287 КК України вказує на те, що при складанні обвинувального акту прокурором не в повній мірі дотримано вищевказаних вимог закону.

Так, обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульоване обвинувачення, яке б базувалось на встановлених досудовим розслідуванням обставинах та узгоджувалось з об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, якою серед іншого передбачена відповідальність не особи, яка керує транспортним засобом, як зазначено в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 , а передбачена відповідальність особи, яка допустила до керування транспортним засобом іншу особу, яка не має права на керування транспортним засобом.

Викладене прокурором формулювання обвинувачення відображає об`єктивну сторону іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України. Проте, обставини справи, які викладені в обвинувальному акті таке правопорушення не підтверджують.

Отже, формулювання обвинувачення за підсумком, викладених в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення не узгоджується з цими обставинами, а також не відповідає кваліфікації за відповідною нормою кримінального закону.

Крім того, в обвинувальному акті не викладені обставини, які б розкривали склад кримінального правопорушення, його об`єктивну та суб`єктивну сторону.

Так, щодо суб`єкта цього злочину, не зазначено чи мав обвинувачений право розпоряджатись транспортним засобом «Renault Master» (право власності тощо), не зазначено характер вини та ставлення винного до суспільно небезпечних наслідків (злочинна самовпевненість чи злочинна недбалість).

Щодо об`єктивної сторони цього злочину, то обставини вчинення кримінального правопорушення викладені неповно, що унеможливлює перевірити правильність кваліфікації дій обвинуваченого. Зокрема, не зазначено: чи був приведений до запуску двигун транспортного засобу, який був взятий на буксир; чи за технічним станом такий транспортний засіб був керованим настільки, щоб водій міг виконати вимоги п. 2.1а, 2.3 б ПДР; чи дотримані вимоги буксирування транспортного засобу тощо.

Виклад даних обставин є необхідним для встановлення причинного зв`язку між діями обвинуваченого по передачі транспортного засобу особі, яка не має права на керування транспортним засобом відповідної категорії та наслідками, що настали.

Не зазначення цих обставин, не можна вважатись неповнотою слідства, оскільки в реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено про проведення ряду експертиз, витрати на які включені до обвинувального акту.

А тому усунення таких недоліків обвинувального акту не вимагатиме додаткового розслідування.

Вищевикладені недоліки, не дають можливість роз`яснити суть обвинувачення, що є обов`язком суду.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58).

Європейський суд з прав людини також зазначає, що право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст. 6 Конвенції.( рішення «Даллос проти Угорщини», п.47).

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про неможливість розпочати судовий розгляд та здійснити його на засадах змагальності сторін з урахуванням прав не лише обвинуваченого, а й потерпілих на справедливий судовий розгляд, з причин неузгодженості в обвинувальному акті формулювання обвинувачення з кваліфікацією кримінального правопорушення та викладеними обставинами.

За таких обставин обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 підлягає поверненню прокурору для приведення його у відповідність до вимог кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 291,314 КПК України, суд

у х в а л и в:
Обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000404 від 23.06.2018 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 287 Кримінального кодексу України повернути прокурору прокуратури Київської області для приведення його у відповідність до вимог закону з урахуванням недоліків, на які вказав суд.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1