ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2604/18

14 січня 2019 року

м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового зсідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000448 від 29.07.2018 р. по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Оржів, Рівненського району Рівненської області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно технічною освітою, який не працює та не навчається, неодруженого, державних нагород та пільг не має, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

законного представника потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2018 року, близько 04:00 год., ОСОБА_3 , перебуваючи на території Мисливсько-спортивного комплексу «Сокіл», що за адресою с.Суськ Костопільського району Рівненської області, вул.Мисливська 55, у ході словесного конфлікту з ОСОБА_6 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, використовуючи складний ніж «бабочка», умисно заподіяв останньому тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а саме тримаючи ніж у правій руці наніс ОСОБА_6 один удар в область живота, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з наскрізним пошкодженням ободової кишки та масивної позаочеревинної гематоми.

Отже, своїми умисними діями, які виразились в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України винним себе визнав повністю, в ході допиту підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені у обвинувальному акті.

Крім визнання вини та показань обвинуваченого, його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенні повністю підтверджується наявними у матеріалах справи та дослідженими під час судового розгляду доказами.

Так, згідно показань потерпілого ОСОБА_6 із обвинуваченим вони знайомі давно, ще зі школи, перебували у неприязних відносинах з особистих мотивів. 28.07.2018 він із друзями відпочивав у МСК «Сокіл», вживав невелику кількість алкогольних напоїв. Кілька разів за вечір між ним та обвинуваченим виникав словесний конфлікт. Біля 4 години ранку ОСОБА_6 перебував за територією МСК «Сокіл», орієнтовно в 100 м, розмовляв по телефону. І цей час до нього підійшов обвинувачений, в правій руці тримав ніж «бабочка», нічого не пояснюючи вдарив його ножем у живіт і пішов.

Згідно показань законного представника потерпілого ОСОБА_7 , про подію вона дізналася біля 05:30 год. Одразу поїхала у лікарню. Пояснила, що на лікування сина витратили значні кошти, біля 1 тис. дол. США.

Допитаний у якості свідка неповнолітній ОСОБА_9 надав показання на підтвердження обставин, викладених у обвинувальному акті. Пояснив, що був безпосереднім свідком нанесення удару ножем у живіт. Причини, що обумовили конфлікт, йому невідомі.

Крім показань потерпілого та свідка, вина ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доведена дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Зокрема, протоколами огляду речей від 29.07.2018, висновком експерта №627 від 20.08.2018, висновком експерта №1237 від 15.08.2018, висновком експерта №628 від 20.08.2018, висновком експерта №1238 від 15.08.2018, висновком судово-психіатричного експерта №174/18 від 13.08.2018, висновком експерта №738 від 17.09.2018.

Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України даний злочин кваліфікується як тяжкий злочин, за вчинення якого не передбачено альтернативи у виді покарання.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_3 по місцю проживання характеризується посередньо, однак скарг на нього не надходило, не перебуває на диспансерному нагляді у нарколога та у психіатра, раніше не судимий.

Відповідно до ст.66 КК України, як пом`якшуючі покарання обставини суд враховує щире каяття ОСОБА_3 , активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, як майнової, так і моральної. В той же час, відповідно до ст.67 КК України, суд враховує, що обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно досудової доповіді стосовно ОСОБА_3 , складеної органом пробації, існує середня ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, а тому виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі, не становить високої небезпеки для суспільства.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Санкція ч.1 ст.121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, позицію потерпілого та його представників, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без реального позбавлення волі, але в умовах нагляду за ним та звільнити його від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків відповідно до ч.1 ст.76 КК України.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

З позовних вимог прокурора вбачається, що останній просить суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь Відділу охорони здоров`я Рівненської районної державної адміністрації 17805,62 витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. До цивільного позову додано розрахунок витрат на лікування, зроблений відповідно до постанови КМУ №545 від 16.07.1993.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов визнав у повному обсязі.

Згідно п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Розглянувши цивільний позов, суд дійшов висновку, що він підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Потерпілий ОСОБА_6 у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями перебував на стаціонарному лікуванні у Рівненській ЦРЛ у хірургічному відділенні з 29.07.2018 по 20.08.2018 (22 ліжко-дня), сума витрат на його лікування склала 17805,62 грн., що підтверджується довідкою медичної установи №649/01-13/18 від 25.09.2018.

Згідно приписів ч.ч.1, 3 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року.

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Згідно приписів пунктів 2-4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

При поданні цивільного позову судовий збір не сплачувався на підставі п.6 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з обвинуваченого в дохід держави, з урахуванням приписів ст.142 ЦПК України.

Витрати на залучення експерта та інші процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувався.

Судом також встановлено, що ухвалами слідчого судді Костопільського районного суду від 01.08.2018 у кримінальному провадженні №0000448 від 29 липня 2018 року накладено арешт на ніж, кофту, штани брючні, які належать ОСОБА_3 , футболку, яка належить ОСОБА_6 .

Згідно ч.2 п.1 ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи наведене, арешт, накладений ухвалами слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області від 01.08.2018 у кримінальному провадженні №0000448 від 29 липня 2018 року на ніж, кофту, штани брючні, які належать ОСОБА_3 , футболку, яка належить ОСОБА_6 , належить скасувати, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Вирішуючи питання про речові докази суд керується приписами ст.100 КПК України.

Речовий доказ, ніж, який упакований до спеціального пакету №EXP0150163, переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області, після набрання вироком законної сили знищити.

Речовий доказ, футболку потерпілого ОСОБА_6 , який упакований до спеціального пакету №4458766, переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області, після набрання вироком законної сили знищити.

Речовий доказ, штани та кофту обвинуваченого ОСОБА_3 , який упакований до спеціального пакету №1704694, переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_3 .

Керуючись ст. 118, 124, 129, 369-374 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки. Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч.4 ст.76 Кримінального кодексу України здійснення нагляду за ОСОБА_3 покласти на уповноважений орган з питань пробації.

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області від 01.08.2018 у кримінальному провадженні №0000448 від 29 липня 2018 року на ніж, кофту, штани брючні, які належать ОСОБА_3 , футболку, яка належить ОСОБА_6 скасувати

Речовий доказ, ніж, який упакований до спеціального пакету №EXP0150163, переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області, після набрання вироком законної сили знищити.

Речовий доказ, футболку потерпілого ОСОБА_6 , який упакований до спеціального пакету №4458766, переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області, після набрання вироком законної сили знищити.

Речовий доказ, штани та кофту обвинуваченого ОСОБА_3 , який упакований до спеціального пакету №1704694, переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_3 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувався.

Цивільний позов прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_4 в інтересах держави в особі Відділу охорони здоров`я Рівненської районної державної адміністрації до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Рівненська центральна районна лікарня про стягнення 17805,62 витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Відділу охорони здоров`я Рівненської районної державної адміністрації (розрахунковий рахунок 4245 УДКСУ у Рівненському районі, МФО 833017) 17805 /сімнадцять тисяч вісімсот п`ять/ грн. 62 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави 881,00 /вісімсот вісімдесят одну/ грн. судового збору за подання цивільного позову.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1