Провадження №1-кп/761/2334/2018
В И Р О К
іменем України

23 листопада 2018 року місто Київ

Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , в приміщенні суду під час відкритого судового розгляду кримінального провадження (відомості внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 1 вересня 2018 року за № 0009365) по обвинуваченню

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який офіційно не працює, проживає на території дачного кооперативу смт. Миколаївка, Київської області, раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України,

У С Т А Н О В И В:

31 серпня 2018 року, о 23 годині 42 хвилин, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись на території дачного кооперативу смт. Миколаївка, Київської області, з мотиву раптово виниклих неприязних відносин до потерпілої ОСОБА_5 , вирішив здійснити реальну погрозу вбивства останньої. Далі, обвинувачений ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на здійснення погрози вбивством, при цьому, будучи переконаним, що здійснені ним погрози потерпіла ОСОБА_5 сприйматиме як реальні, та такими, які спровокують її побоювання за своє життя, 1 вересня 2018 року, о 00 годин 6 хвилин, використовуючи свій мобільний телефон марки Samsung G1 з абонентським номером НОМЕР_1 , власноручно надрукував текстове смс-повідомлення зі змістом погрози вбивством згаданої потерпілої, яке надіслав на її абонентський номер телефону НОМЕР_2 , яку потерпіла ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , сприйняла як реальну під час перегляду отриманого повідомлення, що викликало у неї побоювання щодо здійснення цієї погрози.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що 1 вересня 2018 року, він, перебуваючи на території дачного кооперативу смт. Миколаївка, Київської області, направив на абонентський номер потерпілої ОСОБА_5 смс-повідомлення щодо погрози її вбивства, вважаючи, що така погроза буде сприйнята останньою як реальна.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразилися в погрозі вбивством, за умов реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 129 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд бере до уваги і визнає обставиною, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує те, що він на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку, тому, на думку суду, є можливість обмежитись йому мінімальним розміром обраного покарання.

Водночас, суд зважає на те, що обвинувачений ОСОБА_4 певним чином схильний до порушень норм закону, про що зокрема свідчить те, що останній є особою, яка, відповідно до ст. 89 КК України, вважається раніше не судимою, при цьому в судовому засіданні щирого відношення з приводу каяття у вчиненому не проявив, хоча і формально вибачився перед потерпілою ОСОБА_5 , яка зі своє сторони сприйняла таке вибачення як штучне, а тому суд вважає, необхідним обрати обвинуваченому ОСОБА_4 найбільш суворий вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 129 КК України.

Разом з тим, суд бере до уваги те, що, обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні запевнив суд про недопустимість буд-яких протиправних вчинків у майбутньому, а потерпіла зі свого боку не наполягала на надсуворому покаранні, поклавшись на розсуд суду при вирішенні цього питання, суд вважає, що в даному конкретному випадку є можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, і тому по відношенню до нього застосовує ст. 75 КК України, і викладене на думку суду є справедливим а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд,

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, за якою призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом іспитового строку 1 (одного) року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Арешт, накладений на майно в рамках кримінального провадження № 0009365 від 1 вересня 2018 року скасувати.

Після набрання вироком законної сили, речові докази по справі повернути належному володільцю.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його оголошення.

Суддя ОСОБА_1