В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" березня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 31 грудня 2014 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Арциз, Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, інваліда ІІ групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 31 грудня 2014 року приблизно о 12 годині 41 хвилин ОСОБА_7 підійшов до узбіччя дороги біля будинку № 6 по вул. Краківській в м. Києві та почав спостерігати за потерпілим ОСОБА_5 та свідком ОСОБА_8 , які в цей час стояли та спілкувалися.

У цей час, на ґрунті неприязних відносин, що виникли між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 раніше, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 приблизно о 12 годині 43 хвилини направився в сторону потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_8 , пройшовши повз них, ОСОБА_7 зупинився біля передніх дверей автомобіля потерпілого. Потерпілий ОСОБА_5 , помітивши дії ОСОБА_7 , вирішив, що його автомобіль заважає руху пішоходів та направився до автомобіля, з метою його парковки на більш зручне місце.

У подальшому, ОСОБА_7 приблизно о 12 годині 44 хвилини перебуваючи біля ОСОБА_5 , за вищевказаною адресою, своєю лівою рукою наніс ОСОБА_5 удар в область обличчя, подолавши таким чином опір зі сторони потерпілого, так як у ОСОБА_5 почала йти кров з носу, продовжив наносити удари в обличчя потерпілого, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді забійної рани на слизовій верхньої губи справа, яка згідно висновку експерта № 482/Е від 16.03.2015року, відповідно до п.п. 4.6 та 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», за ступенем тяжкості, відноситься до Легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Вищезазначені ушкодження не мають ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявленого тілесного ушкодження свідчить про те, що воно утворилось від травматичної дії тупого предмету, характерні властивості якого в ушкодженні не відобразились, за давністю може відповідати вказаному терміну.

Суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні провину не визнав, просив його виправдати, проти звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності заперечував. Скористався своїм правом не говорити нічого з приводу обвинувачення щодо нього.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 зазначив, що бажає притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності відповідно до ст. 477 КПК України та показав, що він з ОСОБА_9 знайомий, раніше між ними виникали конфлікти. Так, 31.12.2014 року він біля клініки зустрівся із ОСОБА_10 , яка подарувала йому торт. Потім він побачив ОСОБА_11 , який підійшов до його автомобіля, почав на нього кричати та наніс три удари кулаком в область голови та обличчя. Повернулась ОСОБА_12 , стала між ними та намагалась розборонити. Під час нанесення ударів ОСОБА_9 збив з його обличчя окуляри, вони впали на підлогу, після чого він роздавив їх. Далі він зателефонував до швидкої медичної допомоги, викликав поліцію, коли вони приїхали сів до автомобіля і поїхав до лікарні, там був зроблений загальний огляд та рентген, встановлений певний діагноз, після чого його оглядав судово-медичний експерт.

Також в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання був допитаний свідок.

Так, свідок ОСОБА_8 показала, що 31.12.2014 року вона приїхала до клініки за адресою: АДРЕСА_2 , для того щоб привітати лікаря ОСОБА_5 та подарувати йому пиріг. Вона зустріла його на вулиці привітала та коли вже відійшла, побачила що на ОСОБА_5 напав чоловік. ОСОБА_5 намагався прикриватись тарілкою з пирогом, щоб уникнути ударів, вона підбігла до них та почала розбороняти, після чого нападник пішов. Зазначає, що обличчя особи погано роздивилась, проте це був чоловік приблизно 60 років, крупної будови тіла, в головному уборі, без бороди, коротко стрижений. У потерпілого після події бачила кров на обличчі, в нього була розбита губа, йшла кров з носу. З нею проводилось впізнання особи, яка напала на ОСОБА_5 за копіями фотознімків, вона впізнала особу, яка була схожа на нього.

Вказані показання свідка суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується орієнтовний час та інші обставини вчинення даних кримінальних правопорушень.
Також, допитана у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 356 КПК України, експерт ОСОБА_13 , зазначила суду, що працюючи лікарем судово-медичним експертом в Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи, і будучи ознайомленою з правами та обов`язками експерта, та попередженою про кримінальну відповідальність згідно положень ст.ст. 384, 385, 387 КК України, провела судово-медичну експертизу відносно потерпілого ОСОБА_5 (висновок №482/Е) та пояснила, що у останнього було виявлено наступні тілесні ушкодження: забійна рана на слизовій верхньої губи справа, вказане тілесне ушкодження, за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менше ніж 21 добу. Окрім цього вказала, що нею проведено безпосередній огляд потерпілого ОСОБА_5 , під час останнього і встановлено, за методом візуалізації та вимірювання, наявність легкого тілесного ушкодження: забійна рана на слизовій верхньої губи справа, дане ушкодження утворилось від дії тупого предмету, характерні властивості якого в ушкодженні не відобразились, за давністю може відповідати терміну вказаному в постанові. Вказала, що під час проведення експертиз потерпілим ОСОБА_5 не було повідомлено чи він лікувався стаціонарно або амбулаторно, тому додаткова медична документація не випробовувалась.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Згідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Статтею 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Так, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення, відомостей, тощо, судовим слідством було встановлено наступне.

Відповідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31.12.2014 року, складеного ДІМ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_14 , було прийнято усну заяву від ОСОБА_5 , згідно якої 31.12.2014 року о 12 год. 50 хв. наглядно знайомий безпідставно наніс йому тілесні ушкодження.

Відповідно постанови про визнання особи потерпілим від 17.02.2015 року, складеної старшим слідчим Дніпровського РУ ГУ МВС України ОСОБА_15 , ОСОБА_5 визнано потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000002 від 31.12.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно протоколу перегляду відеозапису з камер спостереження від 18.02.2015 року, складеного старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_15 від 18.02.2015 року, за участі потерпілого ОСОБА_5 , файл №1 - відеозапис здійснювався з фасаду будівлі стоматологічної клініки, яка розташована по вул. Краківська, буд. 6 в м. Києві з ліва на право на даному відеозаписі, знаходиться тротуар для пішоходів, сходинкова площадка, між тротуаром та проїжджою частиною дороги по якій рухаються автомобілі припарковано автомобіль марки «Нісан Тіана», потерпілий показав, що це саме його автомобіль та з нього він зараз вийде, що було підтверджено відеозаписом, а саме ОСОБА_5 відповідно до відеозапису 31.12.2014 року о 12:40:59 год. вийшов зі свого автомобіля та підійшов до ланцюга яким почав закривати доступ до парковки, а саме підняв ланцюг та зафіксував його на ключ о 12:41:17 год. Після чого ОСОБА_5 підійшов до передньої частини автомобіля, став перед ним обличчям в напрямку проїжджої частини дороги та почав очікувати. На зустріч підходить особа жіночої статі 12:41:35, зі слів потерпілого це ОСОБА_16 . Файл №2 відеозапис, який здійснювався з фасаду будівлі стоматологічної клініки, яка розташована по вул. Краківська, буд. 6, з ліва на право на даному відеозаписі, сходинкова площадка та видно проїжджу частину дороги, ОСОБА_7 з 12:42:05 до 12:43:51 спостерігає за тим, як потерпілий ОСОБА_5 веде розмову з ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_7 о 12:43:53 починає рухатися в напрямку ОСОБА_5 та ОСОБА_17 , проходить повз них о 12:43:58 та відеозапис у вказаний час закінчується. Файл №3 відеозапис, який здійснювався з фасаду будівлі стоматологічної клініки, яка розташована по вул. Краківська, буд. 6, з ліва на право на даному відеозаписі, знаходиться тротуар для пішоходів, сходинкова площадка, між тротуаром та проїжджою частиною дороги по якій рухаються автомобілі припарковано автомобіль «Нісан Тіана», попереду його стоїть потерпілий ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_12 та о 12:43:58 год. ОСОБА_7 проходить повз них та зупиняється о 12:44:02 біля автомобіля потерпілого біля передніх дверей та не дає можливості потерпілому ОСОБА_5 відчинити дверцята, при цьому ОСОБА_5 підходить до задніх дверей свого автомобіля для того, щоб покласти торт, який йому дала ОСОБА_12 , однак двері закриті на центральний замок, тому потерпілий почав рухатися до передніх дверцят автомобіля, щоб їх відчинити та розблокувати двері 12:44:24, та саме в цей час 12:44:24 безпричинно отримує удар лівою рукою від ОСОБА_7 в область обличчя, а з 12:44:24 год. до 12:44:27 год. отримує ще два удари в область обличчя від чого втрачає (падає на землю) його головний убір, в цей момент підходить ОСОБА_12 та стає між ними з метою припинення протиправних дій ОСОБА_7 , о 12:44:45 ОСОБА_7 своєю правою ногою пошкоджує окуляри потерпілого, 12:44:50 год. ОСОБА_7 йде геть, потерпілий заходить через декілька секунд в приміщення поліклініки, о 12:45:48 год. відеозапис закінчується.

Відповідно постанови про визнання речових доказів та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження, складеної старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_15 від 18.02.2015 року, диск, на якому відображено події, що мали місце 31.12.2014 року за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 6, визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження. Вказаний DVD-R диск був переглянутий під час судового розгляду.

Згідно протоколу перегляду предметів від 18.02.2015 року, складеного старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_15 , та фототаблиці до нього, за участі слідчого ОСОБА_18 , проведено у приміщенні кабінету №3 СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві огляд футляру з окулярами, які надав потерпілий ОСОБА_5 , відчинивши футляр встановлено, що в ньому знаходяться окуляри, під час вилучення окулярів з футляру встановлено, що вони мають пошкодження, а саме одна з частин від`єднана від основи лінз окулярів.

Відповідно постанови про визнання речових доказів та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження, складеної старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_15 від 18.02.2015 року, футляр для окулярів з написом «Lion Optics», всередині якого знаходяться пошкоджені окуляри, визнано речовим доказом та передано під зберігальну розписку потерпілому.

Відповідно до висновку експерта №482/Е від 05.03.2015-16.03.2015 року, дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_5 , свідчать про те, що на момент звернення за медичною допомогою 31.12.2014 року о 13 год. 50 хв у нього мало місце наступне тілесне ушкодження: забійна рана на слизовій верхньої губи справа.
Відповідно п.п. 4.6 та 2.3.3 «Правил» вказане тілесне ушкодження, за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості здоров`я).
Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчить про те, що воно утворилось від травматичної дії тупого предмету, характерні властивості якого в ушкодженні не відобразились, за давністю може відповідати вказаному терміну.
Відповідно довідки Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги №8982 від 31.12.2014 року ОСОБА_5 встановлено діагноз струс головного мозку, забій м`яких тканей голови.

Відповідно копії «Журналу обліку прийому хворих та відмов у госпіталізації КМКЛШМД», ОСОБА_5 звернувся за медичною допомогою до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги 31.12.2014 року о 13 год. 50 хв. 14 год. 30 хв., відмовився від госпіталізації, діагноз струс головного мозку, ЗЧМТ.

Відповідно до висновку експерта №19/18-33Ф від 22.05.2015 року, надані на дослідження 4 файли з відеозаписами з камер відеоспостереження, розташовані на будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме файли з назвами «1-cam6-подъезжает машина-12-44.avi»; «2-cam2-подъезжает машина-выходит человек-12-41.avi»; «3-cam6-события-12-41.avi»; «4-cam2-уезжает машина -14-00.avi», монтажу запису не містять.
При цьому, вищевказані експертизи були проведені на підставі постанов слідчого про призначення експертиз, а отже у відповідності до Кримінального процесуального Кодексу України.

Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.

Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Таким чином, зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні містять в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.

Досліджені в судовому засіданні докази, в світлі позиції ЄСПЛ, зокрема у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79, є належними та допустимими, оскільки не містять в собі суперечливі та наперед недостовірні дані про так звані деталі вчинення злочину.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15.10.2015 року скаргу ОСОБА_7 задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу прокуратури міста Києва внести до ЄРДР відомості про можливе вчинення кримінального правопорушення гр. ОСОБА_5 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 122 КК України від 17.07.2015 року, відповідно до ст.214 КПК України.

Суд вважає та погоджується зі стороною захисту, що дані протоколу проведення слідчого експерименту від 23.02.2015 року, складеного старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_15 , за участю потерпілого ОСОБА_5 , де зміст слідчої дії в протоколі не викладено у зв`язку із проведенням слідчого експерименту із застосуванням безперервного відеозапису, є недопустимим доказом, оскільки вони отримані без дотримання порядку, встановленому Кримінальним процесуальним законом України, а саме ст. 240 КПК України.Як і не може бути визнаний допустимим доказом протоколу пред`явлення особи для впізнання за ксерокопіями фотознімків від 20.02.2015 року оскільки він не відповідає вимогам ст. 228 КПК України.

Що стосується клопотання захисника про визнання недопустимими доказами протоколу перегляду відеозапису з камер спостереження від 18.02.2015 року та диску з камер відеоспостереження, то воно є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, оскільки, як зазначено в протоколі перегляду відеозапису від 18.02.2015 року диск DVD-R з написом «І-tech» був добровільно наданий потерпілим у справі для перегляду та для приєднання до матеріалів кримінального провадження, в якості речового доказу, посилання захисника на визнання вказаного вище диску недопустимим доказом, спростовуються приписами ст. 162 КПК України, якими передбачено виключний перелік речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю. В той же час, у вказаній нормі, відсутня інформація, яка б вказувала на обов`язок отримання тимчасового доступу до речей і документів у виді відеозаписів з камер відеоспостереження, а тому задля запобігання порушення засади кримінального провадження - змагальності сторін, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та прав потерпілого ОСОБА_5 на самостійне обстоювання своєї правової позиції, що передбачено ст. 22 КПК України, суд визнає дані докази належними та допустимими.
Cуд враховує покази свідка ОСОБА_8 , яка вказала, що незнайомий їй чоловік, з короткою стрижкою, віком десь 60 років, крупної будови тіла, без бороди, якого вона впізнала при проведенні слідчої дії пред`явлення особи для впізнання за копіями фотознімків, підійшов до автомобіля ОСОБА_5 , після чого останній так само підійшов до свого автомобіля, тоді незнайомий чоловік вдарив в обличчя ОСОБА_5 , останній почав захищатися.

Так само це підтверджується протоколом перегляду відеозапису з камер спостереження від 18.02.2015 року, складеного старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_15 від 18.02.2015 року, за участі потерпілого ОСОБА_5 та самим диском з відеозаписом, дослідженим безпосередньо в судовому засіданні, згідно яких ОСОБА_5 підходить до задніх дверей свого автомобіля для того, щоб покласти торт, однак двері закриті на центральний замок, тому потерпілий почав рухатися до передніх дверцят автомобіля, саме в цей час він отримує удар лівою рукою від ОСОБА_7 в область обличчя, після чого отримує ще два удари в область обличчя, від чого падає на землю його головний убір, в цей момент підходить ОСОБА_12 та стає між ними, намагаючись розборонити.

Данні відеозаписи відповідно висновку експерта №19/18-33Ф від 22.05.2015 року, монтажу запису не містять.
За таких умов, враховуючи викладене, до показів обвинуваченого, які він надавав під час перегляду відеозапису, що він удари потерпілому не завдавав, окрім цього не пам`ятає, щоб в нього був конфлікт 31.12.2014 року з потерпілим, та на відеозаписі з місця події є не він, суд ставиться критично, оскільки вони повністю спростовуються наведеними вище доказами та показами потерпілого, який впевнено вказує на обвинуваченого ОСОБА_9 , як на особу, яка 31.12.2014 року нанесла йому три удари кулаком.

Відповідно до висновку експерта №482/Е від 05.03.2015-16.03.2015 року ОСОБА_5 встановлено наступне тілесне ушкодження: забійна рана на слизовій верхньої губи справа.
Посилання захисника обвинуваченого на висновок спеціаліста №417/18 від 13.11-14.11.2018 року, жодним чином не спростовує висновки експертизи №482/Е, оскільки вказує більш на граматичні помилки та описки, які були допущенні при складанні висновку, ніж на дослідженні експертом медичні документи, що жодним чином не впливає на результат вищезазначених висновків.

Також суд враховує наявність іншого кримінального провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, в якому ОСОБА_9 відповідно копії висновку №111 від 17.01.2015 року були нанесені легкі тілесні ушкодження, поряд з цим дана обставина жодним чином не впливає на його дії та вчинення злочину ОСОБА_9 під час зазначеного конфлікту в рамках кримінального провадження, що розглядається судом.

Так само, критично суд ставиться й до доводів захисника що досудове розслідування здійснювалось всупереч вимогам ч. 3 ст. 214 КПК України без внесення відомостей в ЄРДР, а саме всі слідчі дії були здійснені за правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки відповідно до витягу з кримінального провадження №0000002 від 31.12.2014 року правова кваліфікація відповідає ч.2 ст. 125 КК України, оскільки облік кримінальних проваджень під час досудового розслідування здійснюється шляхом внесення до Реєстру відомостей щодо руху кримінальних проваджень, відповідно до Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Cуд приходить до висновку, що в даному випадку з боку потерпілого, враховуючи характер його дій та мотиви його поведінки, не було посягання, яке б викликало у обвинуваченого невідкладну необхідність у заподіянні потерпілому шкоди здоров`ю, покази обвинуваченого щодо того, що він не пам`ятає конфлікту з потерпілим є сумнівними та такими, що не відповідають дійсності, та є спробою уникнути відповідальності за вчинення злочину.

Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися у спричиненні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 125 КК України.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд не вбачає.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та місце реєстрації, обіймає посаду професора кафедри соціально-гуманітарних дисциплін Національного університету фізичного виховання і спорту України, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, має почесну грамоту КМУ за вагомий внесок у забезпечення розвитку ветеранського руху, патріотичне виховання молоді та багаторічну сумлінну працю, грамоту ВРУ за заслуги перед Українським народом, нагородженого медаллю «захиснику вітчизни», нагородженого орденом Б.Хмельницького ІІІ ступеня, нагородженого нагрудними знаками «Знак пошани» та «За військову доблесть», є інвалідом ІІ групи, його стан здоров`я, відсутність минулих судимостей; позицію потерпілого у справі, щодо необхідної міри покарання; його соціальні зв`язки,ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у межах, встановлених санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчиненні нових злочинів, у виді штрафу.

Підстав для застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1, 75 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить. Суд враховує, що обвинувачений скоїв злочин невеликої тяжкості ( ч.2 ст. 125 КК України) проти особи, об`єктом посягання якого є здоров`я людини, яке відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, серед інших визнано найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до класифікації злочинів, передбаченої ст. 12 КК України, злочин передбачений ч. 2 ст. 125 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло 3 роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Відповідно листа директора Департаменту інформації МВС України ОСОБА_19 №17/2/2-586 вих-18 від 03.07.2018 року, станом на 25.06.2018 року за персонально-довідковим обліком єдиної інформаційної системи МВС України ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3, ч. 1 ст. 366 КК України (кримінальне провадження №0000397 від 11.12.2014 року, об`єднане з кримінальним провадження №0000072), направлено до суду з обвинувальним актом.

ОСОБА_7 обвинувачується в даному кримінальному провадженні у вчиненні 31.12.2014 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто це є останнім за часом кримінальне правопорушення, відтак на час ухвалення вироку сплинув, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України трирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_7 від покарання, призначеного за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався, підстави для його обрання на даному етапі відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Згідно ст. 124 КПК України з ОСОБА_7 підлягають стягненню процесуальні витрати на проведення експертизи у справі.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Речовий доказ: диски, на якому відображено події, що мали місце 31.12.2014 року за адресою: АДРЕСА_2 (т. 3 а.с.51, 93); диск, на якому відображено слідчий експеримент потерпілого ОСОБА_5 зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 736 гривні 56 копійок процесуальних витрат за проведення експертизи у справі.

Речовий доказ: футляр для окулярів з написом «Lion Optics», всередині якого знаходяться пошкоджені окуляри, які передані під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_5 залишити у його володінні.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_20