Справа № 199/5187/18
УХВАЛА

18.12.2018 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднані кримінальні провадження №0003362 від 25.12.2017 та № 0001347 від 10.07.2018 відносно ОСОБА_5 за його обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених п. 13) ч. 2 ст. 115 та ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю: прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів. Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому обвинувачений ОСОБА_5 , будучи обізнаним про ступінь відповідальності за скоєні ним злочини, та, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, здійснювати тиск на свідків та родичів потерпілого з метою зміни ними показів чи відмови від показів, враховуючи, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення умисного вбивства, до затримання офіційно працевлаштованим не був, тобто не має офіційно підтверджених джерел доходу, не має стійких соціальних зв`язків, що також вказує на можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення.
Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора.
Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_5 не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора.
Колегія суддів, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши зміст обвинувальних актів відносно ОСОБА_5 , вважає клопотання прокурора обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного злочину, передбаченого п. 13) ч. 2 ст. 115 КК України, який відноситься до особливо тяжких злочинів, а також обвинувачується у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який відноситься до тяжких злочинів.
Відповідно до змісту обвинувального акту за п. 13) ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, знову обвинувачується у вчиненні умисного вбивства, за що передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.
У зв`язку з викладеним суд враховує рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001, де ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
А тому, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання останнього винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 13) ч. 2 ст. 115 КК України, останній, перебуваючи під загрозою застосування такого покарання, може переховуватися від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Враховуючи, що на цей час допитані не всі свідки по кримінальному провадженню, існує ризик здійснення обвинуваченим тиску на останніх, а також на родичів загиблого з метою зміни ними показів чи відмови свідків від дачі показів.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 до затримання офіційно працевлаштованим не був, тобто не має офіційно підтверджених джерел доходу та не має стійких соціальних зв`язків, звільнившись з місця позбавлення волі після відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, знову обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів, є всі підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може знову вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».
При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує ту обставину, що протягом перебування ОСОБА_5 в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції відносно останнього не надходило.
Досліджуючи питання щодо можливості зміни обвинуваченому запобіжного заходу на будь-який інший, не пов`язаний з позбавленням волі, колегія суддів, враховуючи репутацію обвинуваченого, його майновий стан, вважає, що альтернативні запобіжні заходи є такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 176-179, 183, 193, 194, 199, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 15.02.2019 включно.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику, а також направити її для виконання начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».
Ухвала набирає чинності негайно та окремому оскарженню не підлягає.

Судді:

__________ ОСОБА_2 __________ ОСОБА_1 __________ ОСОБА_3