Номер провадження 1-кп/243/231/2019
Номер справи 219/537/2013-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» травня 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

- прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 19 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000009 від 21 листопада 2012 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Донецького апеляційного суду 08 листопада 2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кіровськ Лиманського району Донецької області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, одруженого, має на утримані неповнолітню дитину, є інвалідом третьої групи , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 липня 1996 року Жовтневим районним судом м. Києва за ст.ст. 140 ч. 3, 142 ч. 2 КК України (ред. 1960 року) ст.ст. 187 ч. 1, 193 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- 27 січня 1998 року Кіровським районним судом м. Макіївки Донецької області за ст.ст. 183-3, 43 КК України (ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. Звільнений 03 липня 1999 року по відбуттю строку покарання;

- 06 липня 2006 року Апеляційним судом Луганської області за ст. 101 ч. 1 КК України (ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. Звільнений 23 лютого 2007 року по відбуттю строку покарання,

- 06 серпня 2013 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ст.ст. 146 ч.2, 189 ч. 2, 70 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі Ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2016 року звільнений від відбуття покарання у зв`язку з повним відбуттям покарання.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 ч. 2 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Красний Лиман Донецької області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, на утримані неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 17 грудня 2002 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ст.ст. 185 ч. 3, 185 ч. 5, 69 ч. 1, 187 ч. 2, 289 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Звільнений 28 жовтня 2005 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 16 днів;

- 11 червня 2007 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ст.ст. 186 ч. 2, 357 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням на іспитовий строк 2 роки;

- 06 серпня 2013 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ст.ст. 146 ч.2, 189 ч. 2, 70 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Звільнений 07 жовтня 2015 року з Артемівської установи виконання покарань ( №6) Донецької області у зв`язку з відбуттям строку покарання.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 ч. 2 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Саракташ Саракташського району Оренбурзької області Російська Федерація, росіянина, громадянина України, з повною середньою освітою, працюючого головою правління «Благодійний фонд Ципіна Святослава» м. Слов`янськ, одруженого, має на утримані неповнолітню дитину, інвалідом не являється, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого на підставі ст. 89 КК України;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 146 ч. 2, 189 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2010 року, приблизно о 14 годині 20 хвилин, поблизу території ринку в районі залізничного переїзду по вул. 1-го Травня у с. Райгородок Слов`янського району Донецької області, відбулася зустріч ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_5 , в ході якої ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розповіли ОСОБА_5 про те, що у ОСОБА_11 має бути велика сума грошей.

З метою власного збагачення ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 домовилися викрасти ОСОБА_11 з корисливих мотивів з метою подальшого вимагання у нього грошових коштів.

05 жовтня 2010 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 з метою маскування їх незаконних дій передав ОСОБА_7 та ОСОБА_6 камуфляжну форму та маски, вироблені з тканини, які останні одягли поверх свого одягу. Після чого, реалізуючи єдиний злочинний намір, в обумовлений ними час, приблизно о 15 годині 30 хвилин, 05 жовтня 2010 року, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на автомобілі «MITSUBISHI GALANT», з якого заздалегідь зняли державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 , якому не повідомили про свої злочинні наміри, прибули до буд. АДРЕСА_4 , де очікували ОСОБА_11 , який мешкає в цьому будинку. Приблизно о 16 годині 30 хвилин останній під`їхав на велосипеді до даного будинку, та у цей час ОСОБА_5 вийшов з автомобіля і покликавши ОСОБА_11 на ім`я, стягнув ОСОБА_11 з велосипеду на землю. Після чого ОСОБА_5 діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно, завідомо протиправно, застосовуючи фізичне насилля, діючи за попередньою змовою групою осіб, помістив ОСОБА_11 проти його волі до салону вищевказаного автомобіля на заднє сидіння, де ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи навмисно і повторно, з єдиним наміром з ОСОБА_5 , стали утримувати ОСОБА_11 проти його волі, в положенні обличчям до низу, тим самим позбавивши його можливості вільно дихати, чим заподіяли йому фізичні страждання, а також позбавили можливості побачити маршрут пересування, чинити опір та мати змогу покликати на допомогу.

Під час руху даного автомобіля по вул. Партизанській міста Красний Лиман Донецької області, їх почали переслідувати працівники міліції на службовому транспортному засобі з вимогою зупинитися. Побачивши це, ОСОБА_5 наказав ОСОБА_12 не зупиняти автомобіль, набрати швидкість та втікати від автомобіля працівників міліції, який їх переслідує. При цьому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_5 , продовжували з застосуванням фізичного насилля утримувати ОСОБА_11 в автомобілі, чим викрали останнього та позбавили волі. Сховавшись від працівників міліції в лісі, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на вказаному автомобілі приїхали в район с. Макіївка Кременського району Луганської області, де біля водоймища в лісосмузі на відстані приблизно 800 метрів від зазначеного населеного пункту, зняли камуфляжну форму з метою приховати свою злочинну діяльність, та в подальшому ОСОБА_6 примусив ОСОБА_11 втопити вказану одежу в водоймищі. З даної місцевості ОСОБА_11 , всупереч його волі, в супроводі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийшов до будинку, який не мав номеру в с. Новосадове Краснолиманського району Донецької області, де вони сіли в автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 . Приїхавши на вказаному автомобілі до м. Красний Лиман Донецької області, ОСОБА_7 вийшов з автомобіля біля кафе «Олімп», розташованого по вул. Пушкіна, відмовившись надалі їхати з ОСОБА_6 та продовжувати злочинні дії стосовно ОСОБА_11 . У свою чергу ОСОБА_6 , утримуючи проти волі ОСОБА_11 в салоні автомобіля на задньому сидінні, знаходячись поруч з потерпілим та здійснюючи стосовно нього психологічний тиск, продовжив його утримувати під час руху до залізничного переїзду біля 6-ого кілометру «Щуровський» на території Краснолиманської міської ради Донецької області, де ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , за домовленістю з останнім, чекав ОСОБА_5 з метою продовження своїх злочинних намірів, направлених на вимагання грошових коштів.

Під`їхавши до залізничного переїзду біля 6-ого кілометру «Щуровський» на території Краснолиманської міської ради Донецької області ОСОБА_6 вивів ОСОБА_11 з автомобіля та передав ОСОБА_5 .

Після чого, ОСОБА_5 цього ж дня, приблизно о 23 годині 30 хвилин, маючи злочинний намір, спрямований на вимагання грошових коштів, діючи за попередньою змовою в групі з невстановленими особами, матеріали досудового слідства стосовно яких виділені в окреме провадження, відвели ОСОБА_11 до лісу, з метою вимагання в нього грошових коштів. Коли ОСОБА_5 , невстановлені в ході досудового слідства особи, матеріали досудового слідства стосовно яких виділені в окреме провадження, та ОСОБА_11 перебували у лісі, та за їх протиправними діями ніхто не мав можливості спостерігати, ОСОБА_5 , діючи умисно, незаконно, погрожуючи насильством над потерпілим став вимагати у ОСОБА_11 грошові кошти у сумі 27 тисяч доларів США та 175 тисяч гривень. У той же час, невстановлена в ході досудового слідства особа стала демонструвати ОСОБА_11 ніж, яким погрожувала вбити останнього, чи відрізати йому геніталії та спричинити тяжкі тілесні ушкодження, після чого зазначеним ножем розрізала робочий одяг потерпілого в районі паху, на передній частині робочого одягу з логотипом «Лукойл». Під час зазначених дій ОСОБА_11 реально сприймав виконання даних погроз. Продовжуючи свої незаконні дії, невстановлена особа стала наносити ОСОБА_11 численні удари в область голови - життєво важливого органу, тулуба, кінцівок, а також викручувати пальці на руці, від чого потерпілий зазнав фізичного болю. Дві інші особи, які під час досудового слідства не встановлені, та стосовно яких матеріали досудового слідства виділені в окреме кримінальне провадження, перебували поряд з потерпілим, та здійснювали стосовно нього психологічний тиск. ОСОБА_5 , у цей час діючи умисно, з єдиним наміром спрямованим на незаконну передачу чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, продовжував вимагати гроші у ОСОБА_11 . Під час незаконних дій ОСОБА_5 та невстановлених осіб, матеріали досудового слідства стосовно яких виділені в окреме провадження, ОСОБА_11 було заподіяно не менш ніж 15 ударів кулаками рук по тілу, в результаті чого йому спричинили: струс головного мозку, забиття обох половин грудної клітини, лівого ліктьового суглоба; перелом четвертого пальця по типу тріщині лівої кісті, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Свої злочинні дії ОСОБА_5 з невстановленими особами здійснювали до 01 години 30 хвилин 06 жовтня 2010 року, після чого вивели ОСОБА_11 з лісу та передавши ОСОБА_6 , наказали відвезти його додому в м. Красний Лиман Донецької області.

У скоєнні вказаних кримінальних правопорушеннях обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 викриваються наступними доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 ч.2 КК України не визнав, зазначив, що ніякого злочину не вчиняв, відмовився у подальшому надавати пояснення на підставі ст.63 Конституції України. Також пояснив, що на досудовому слідстві давав показання, але їх записував слідчий і він їх не читав, зміст йому невідомий. 04 жовтня 2010 року він з ОСОБА_5 в кафе не зустрічався, оскільки на той час взагалі не був з ним знайомий. Ніколи про гроші з ОСОБА_5 не розмовляв. 05 жовтня 2010 року ОСОБА_5 видавав їм камуфляжну форму, але для чого, він уже не пам`ятає.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 ч.2 КК України не визнав та пояснив, що 05 жовтня 2010 року в м. Лиман приїхав ОСОБА_5 разом з водієм. До цього дня він був знайомий з ОСОБА_5 , відносини між ними були нормальні. ОСОБА_5 повідомив, що потрібно зібрати людей для акції з приводу незаконної вирубки лісу. Для цього заходу у ОСОБА_5 був з собою камуфляжний одяг. Він, ОСОБА_7 взяли собі куртки від камуфляжної форми. Також ОСОБА_5 повідомив, що є такі Шепелев та Полупан і є такий наркоділер ОСОБА_11 на прізвисько « ОСОБА_14 ». ОСОБА_5 сказав, що потрібно зустрітися з ОСОБА_11 і поговорити. На ОСОБА_11 було заведено ОРС і його телефон прослуховувався, а також він був зв`язаний з працівниками міліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . ОСОБА_7 повідомив, що знає, де мешкає ОСОБА_11 . Вони заїхали у двір будинку, де мешкав ОСОБА_11 і його співмешканка повідомила, що ОСОБА_11 приїде о 17 годині. Зі слів ОСОБА_5 йому відомо, що ОСОБА_11 розповсюджує наркотики. Вони чекали в автомобілі приблизно 5 хвилин, а потім побачили, що ОСОБА_11 їде на велосипеді. ОСОБА_7 вийшов з автомобіля, покликав ОСОБА_11 і повідомив, що треба поговорити. ОСОБА_11 поставив велосипед, сів до них добровільно в автомобіль і вони поїхали до приміщення кафе. Коли почали виїздити з двору, то за ними почав рухатися автомобіль стара іномарка випуску 90-х років темного кольору. Вони їхали, автомобіль за ними, вони намагалися відірватися від цього автомобіля. Потім їх намагався зупинити автомобіль марки «ВАЗ-2107», із автомобіля вискочив ОСОБА_17 , почав махати руками, але він сказав водієві, що зупинятися не треба. Коли вони виїхали в район Масляковка, їм знову автомобіль почав перекривати дорогу. Вони поїхали від того автомобіля, але по дорозі пробили колеса. В автомобілі відносно ОСОБА_11 ніяких незаконних дій не вчиняли. Вони не зупинили автомобіль, так як не хотіли, щоб працівники міліції бачили, що ОСОБА_11 знаходиться у них в автомобілі. Між ним та ОСОБА_5 виникла сварка і вони пішли в село до його бабусі. Він зателефонував ОСОБА_13 , попросив, щоб той взяв його автомобіль і приїхав за ними. Але його дружина автомобіль ОСОБА_13 не дала і приїхала на приналежному йому автомобілі разом з ОСОБА_13 .. В селі був він, ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , потім сіли в автомобіль і поїхали в м. Лиман додому. Першим із автомобіля біля свого будинку на вул. Пушкіна біля магазину «Олімп» вийшов ОСОБА_7 , а їм потрібно було відвезти ОСОБА_11 додому, на «Південну» сторону. Щоб потрапити на «Південну» сторону м. Лиман, їм потрібно було переїхати через переїзд. Коли вони їхали до переїзду, йому зателефонував працівник Слов`янського відділу СБУ, прізвище, ім`я його він не знає, тільки по-батькові, який повідомив, що хочуть поговорить з ОСОБА_11 і потрібно приїхати до Щуровського переїзду. На ОСОБА_18 переїзді до них приїхало три чоловіка - один був на ім`я ОСОБА_19 , а двоє невідомі йому особи. Він вийшов з автомобіля, привітався і повідомив, що ОСОБА_11 знаходиться в автомобілі і один з приїхавших покликав ОСОБА_11 . Потім ці три чоловіка і ОСОБА_11 пішли в сторону, їх не було 15-20 хвилин. Він не міг бачити що саме там між ними відбувалося. Потім всі вийшли і попросили його відвезти ОСОБА_11 додому. Коли вони повернулися, то він не бачив у ОСОБА_11 будь-яких тілесних ушкоджень. Того дня в його присутності ніхто ОСОБА_11 не бив, тілесних ушкоджень він у ОСОБА_11 не бачив. Одежа ОСОБА_11 також пошкоджена не була. ОСОБА_11 сів до нього в автомобіль, повідомив, що все нормально і він відвіз ОСОБА_11 додому.

06 жовтня 2010 року він у м. Лиман бачив працівників міліції Шепелева та Полупан разом з ОСОБА_11 .

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 , надані в судовому засіданні про те, що він не вчиняв кримінального правопорушення, суд оцінює критично та розцінює їх як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення, так як його показання в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 189 ч. 3, 146 ч. 2 КК України не визнав та пояснив, що на жовтень місяць 2010 року він був знайомий з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не знав, але міг бачити у себе в офісі по АДРЕСА_5 , де була розташована громадська організація, оскільки туди приходило багато людей. Відносини з ОСОБА_6 були нормальні, а з ОСОБА_7 ніяких відносин не було. 24 серпня 2010 року він знаходився у місті Київ, йому зателефонував ОСОБА_20 на попросив у борг гроші. Оскільки він був у м. Київ, то не міг самостійно передати йому гроші 175000 грн та 27500 доларів США, що дорівнювало 55000 доларів США. Він зателефонував своїй дружині і попросив, щоб вона взяла гроші, зустрілася з ОСОБА_20 та передала йому гроші. Його дружина передала гроші ОСОБА_20 , отримала Розписку від ОСОБА_21 . Грошові кошти брали в борг на один місяць. Коли він повернувся до м. Слов`янська, неодноразово зустрічався з ОСОБА_20 , ніяких питань між ними не виникало.24 вересня 2010 року зустрівся з ОСОБА_20 та спитав про гроші. ОСОБА_20 повідомив, що ОСОБА_21 немає, але гроші є і він готовий завтра їх повернути. Ввечері того ж дня ОСОБА_20 привіз йому всю суму грошей і повернув. Через два дні ОСОБА_20 спитав про його дружину і попросив, щоб вона написала Розписку про повернення грошей. Оскільки ОСОБА_20 самовільно взяв ці грошові кошти, а ОСОБА_21 , коли повернувся в квартиру, побачив, що грошей немає, викликав міліцію. Потім, коли з`ясувалося, що саме ОСОБА_20 забрав гроші, ОСОБА_21 написав Заяву, що гроші забрав власник. Його дружина написала Розписку, що гроші повернули, він передав її ОСОБА_20 02 жовтня 2010 року він поїхав до Російської Федерації, думав на декілька місяців, але з 04 жовтня на 05 жовтня 2010 року повернувся, так як захворіла його мама і після цього стала інвалідом першої групи. Він повернувся в цей період та відправив маму на лікування. На той час він був членом декількох громадських організацій, в тому числі і партії «Зелені», внаслідок чого виникали питання, які слід було вирішувати, в тому числі і питання по незаконній вирубці лісу в Краснолиманському районі. З метою запобігання даних незаконних дій потрібні були громадяни м. Лиман для перекриття виїздів з лісу. Він зателефонував ОСОБА_6 і попросив знайти 20-25 чоловік місцевих мешканців для участі в даній акції, на що ОСОБА_6 погодився. В жовтні 2010 року він, ОСОБА_6 та працівники СБУ неодноразово зустрічалися в м. Лиман з питання збуту наркотиків. 05 жовтня 2010 року він приїхав у м. Лиман до ОСОБА_6 , а перед цим був у СБУ, де йому надали 25 комплектів форми. 05 жовтня 2010 року у стели м. Лиман його зустрів ОСОБА_6 , якому він пояснив все по акції. 15 жовтня 2010 року його затримали та провели обшук за місцем його мешкання.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив суд виправдати його за усіма інкримінованими йому статтями.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 , надані в судовому засіданні про те, що він не вчиняв кримінальних правопорушень, суд оцінює критично та розцінює їх як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення, так як його показання в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 їх вина у вчиненні кримінальних правопорушень доказується наданими стороною обвинувачення і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст. ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінально процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченими, їх вина у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, про винуватість останніх у скоєнні даних кримінальних правопорушень, свідчать наступні докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.

Так,потерпілий ОСОБА_11 даючи пояснення та відповідаючи на запитання у судовому засіданні наполягав, що 05 жовтня 2010 року о 17 годині він повертався з роботи, випив одну пляшку пива. До цього дня він був знайомий з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , оскільки разом навчалися у школі, ОСОБА_5 не знав і ніколи не бачив. У дворі будинку АДРЕСА_4 , де він мешкає, знаходився автомобіль марки «MITSUBISHI GALANT», на якому були відсутні номерні знаки. Біля автомобіля стояв незнайомий йому чоловік, який його покликав по імені, стягнув з велосипеда і насильно посадив на заднє сидіння вказаного автомобіля. Це був ОСОБА_5 . Саме ОСОБА_5 стягнув його з велосипеда і посадив у автомобіль на заднє сидіння, де ще хтось сидів, але він не бачив. В салоні автомобіля, окрім нього, було ще чотири чоловіки, його пригнули вниз головою і він нікого не розгледів, оскільки знаходився обличчям вниз. Автомобіль почав рухатися, але хтось вдарив по автомобілю і попросив зупинитися. Він зрозумів, що за ними гоняться. Автомобіль зупинили в лісопосадці, але де саме, він не знає, оскільки дороги, коли їхали, він не бачив. З моменту, коли його посадили в автомобіль і до лісопосадки з ним ніхто не розмовляв. Коли приїхали, спочатку накинули на нього уніформу і сказали сидіти, а потім наказали виходити. Коли він вийшов з автомобіля, то побачив ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ще одного чоловіка, які були біля автомобіля. У нього при собі був мобільний телефон, який виключили і хтось забрав його ще в салоні автомобіля, але потім в посадці йому телефон повернули. Як саме виглядав автомобіль, він уваги не звернув. ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 були одягнені у камуфляжну форму, він це бачив, коли його посадили в автомобіль. Він виходив з автомобіля останній, коли вийшов, то вони вже були без камуфляжної форми. Камуфляжна форма частково знаходилася в автомобілі, а частина у ОСОБА_6 або ОСОБА_7 .. Водій і ОСОБА_5 залишилися біля автомобіля, а він, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 пішли вздовж лісопосадки до озера. Коли він вийшов з автомобіля з ним ніхто не розмовляв, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 пішли і він пішов за ними. У нього була можливість йти від них, ніхто не примушував його йти за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , він міг йти від них. Хтось сказав, що камуфляжну форму слід втопити, йому дали цю форму і примусили її затопити. Він заліз у воду і затопив форму. Між автомобілем і місцем, де затопили одяг відстань 500 метрів, ОСОБА_5 в той час знаходився біля автомобіля і він його не бачив. Через деякий час він повертався до автомобіля за своїм мобільним телефоном. Знайшов мобільний телефон в салоні автомобіля, який забрав та пішов в сторону, куди пішли ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .. В той час ніякого насильства відносно нього не було, ніякої небезпеки він не відчував. Форму затопив, оскільки про це йому сказав ОСОБА_7 .. Вимоги не було, ОСОБА_7 попросив утопити форму, але він міг відмовитися і в той момент нічого не робити. Потім пішли вздовж лісопосадки в с. Новосадове, як потім йому стало відомо, в цьому селі мешкала бабуся ОСОБА_6 .. Вони зайшли в приміщення літньої кухні, ОСОБА_6 почав телефонувати і просити, щоб приїхали і забрали їх до м. Лиман. В приміщенні літньої кухні вони пробули приблизно дві години. Він не знав, де саме знаходиться, уже стемніло. До м. Лиман було 10 або 20 км. До цього з ним уже була аналогічна ситуація. Думали, що він взяв гроші у ОСОБА_21 . Потім до них приїхав автомобіль, в салоні був водій, якого він не знав та дружина ОСОБА_6 .. Він, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 сіли в цей автомобіль, він сідав у автомобіль добровільно, і повернулися до м. Лиман. В автомобіль він сів, оскільки ОСОБА_6 пообіцяв йому довезти його додому. По дорозі ОСОБА_6 телефонував, розмовляв, а потім повідомив, що потрібно заїхати і поговорити. ОСОБА_7 вийшов з автомобіля у м. Лиман на «Північній» стороні біля магазину «Олімп» і пішов додому. Він також міг вийти з автомобіля, до його будинку було 2 км, але ОСОБА_6 повідомив, що його довезуть додому. Вони доїхали до переїзду с. Щурово, він уже проїхав свій будинок, де міг вийти. Біля переїзду стояв автомобіль темного кольору, марку він не пам`ятає. ОСОБА_6 вийшов з автомобіля, до автомобіля підійшов чоловік і наказав йому вийти. Він вийшов і побачив 3-4 чоловіки. ОСОБА_6 залишився біля автомобіля, а його повели в ліс, він йшов самостійно, оскільки боявся, що його можуть побити, так як перед цим його вже били. В лісі було темно і він нікого не впізнав. Не знає чи був ОСОБА_5 біля переїзду, ОСОБА_5 ніколи ніяких претензій за гроші йому не пред`являв. Його відвели до лісу і стали питати про гроші. Він не знає хто конкретно вів з ним бесіду за гроші. Другий чоловік, що там був, бив його руками кулаками по голові, грудній клітині, викручував пальці на руках, він перевертався, тому бачив не все. Все це продовжувалося хвилин 30. Потім ножем розрізали його робочу форму в області паха і погрожували, що відріжуть геніталії. Чи били його ногами, він не пам`ятає. Погрози він сприймав реально і відповідав, що ніяких грошей не брав. Потім він упізнав, що один з цих чоловіків був схожий на ОСОБА_5 . Чоловіки між собою говорили, але він не розумів і не звертав уваги. Один з чоловіків, той, хто питав у нього про гроші, сказав, що якщо завтра не буде грошей, то його вагітна дружина буде лежати у лісі. В лісі ОСОБА_7 і ОСОБА_6 не було ОСОБА_7 пішов додому, а ОСОБА_6 весь час був біля автомобіля і не міг його бачити. Потім всі виходили з лісу, він вільно підійшов до автомобіля ОСОБА_6 , його ніхто не утримував. Він сів в автомобіль і ОСОБА_6 відвіз його додому. Він запам`ятав місце, де втопив камуфляжну форму і потім показував це місце працівникам міліції. Перед цими подіями, за два місяці, він дійсно був в гостях у ОСОБА_21 , але ніяких грошей у нього не брав і ніякого відношення до грошей не має. Дома він все розповів дружині, батькові, а потім матері. Після цього у нього були тілесні ушкодження і він звертався до лікувального закладу.

Коли обвинувачені були затримані і знаходилися в СІЗО, до нього на роботу приїздили працівники ОБОП з приводу його показань і ОСОБА_5 , але ніяких погроз на його адресу від них не було.

Аналізуючи пояснення потерпілого ОСОБА_11 у сукупності з іншими, добутими по справі доказами, суд вважає ці пояснення потерпілого, такими, що відповідають об`єктивній дійсності, оскільки вони цілком підтверджуються зібраними по справі доказами показаннями свідків, процесуальними документами, є послідовними, узгоджуються між собою та підтверджені об`єктивними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Якщо свідчення потерпілого є послідовними та логічними, невеликі розбіжності допускаються ( Постанова Верховного Суду № 685/1841/16-к від 25 вересня 2018 року).

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що потерпілий ОСОБА_11 її син, очевидцем вчиненого 05 жовтня 2010 року кримінального правопорушення не була. 05 жовтня 2010 року її син пропав, не дійшов додому, але до цього такого не було. Коли син пропав, вони його чекали, він повернувся вранці і нічого не казав, тільки плакав. Але коли точно відбувалися ці події, вона не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_23 пояснив, що він був очевидцем подій, які відбувалися 05 жовтня 2010 року. Того дня приблизно о 15-16 годині йому зателефонував ОСОБА_5 і попросив приїхати до кафе «Ілюзія» в м. Слов`янську, щоб відвезти до м. Лиман. Потрібно було передати форму, зустрітися з чоловіком. Вони приїхали в м. Лиман, зустрілися з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , з якими ОСОБА_5 домовився про зустріч. Раніше він був знайомий з ОСОБА_5 , відносини між ними нормальні. ОСОБА_6 знав візуально, ОСОБА_7 бачив вперше. Він був на автомобілі марки «MITSUBISHI GALANT», зеленого кольору номер НОМЕР_3 або НОМЕР_4 , яким керував на той час. До того дня в автомобілі пошкодили бампер і номери знаходилися під склом. ОСОБА_5 передав ОСОБА_7 та ОСОБА_6 камуфляжну форму, вони переодяглися і поїхали у двір жилого будинку, але адресу він не знає. Вони стали чекати ОСОБА_11 , так як ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 хотіли з ним поговорити про наркотики. Вони приїхали до двору приблизно о 16 годині 30 хвилин, через дві хвилини приїхав ОСОБА_11 на велосипеді. ОСОБА_7 вийшов з автомобіля, почав з ним розмовляти, але про що вони розмовляли, він не чув. Потім ОСОБА_5 попросив проїхати до кафе. Всі сіли в автомобіль і поїхали. До ОСОБА_11 не застосовували фізичного насильства, щоб зняти його з велосипеда та посадити в автомобіль. Він особисто не розумів, що у відношенні ОСОБА_11 вчиняється будь-який злочин. Стали рухатися, але автомобіль ВАЗ почав перекривати їм дорогу, із автомобіля вибігли люди в цивільному одязі і стали махати їм руками. ОСОБА_5 сказав, що потрібно їхати від цих людей. Тоді він не знав, що це були за люди, а тепер йому відомо, що це були працівники міліції. Так як м. Лиман він не знає, ОСОБА_6 показував йому дорогу. Спочатку вони їхали по городу, потім виїхали за місто і вже інша машина почала перекривати їм дорогу. Вони також поїхали від тієї машини і заїхали в село. Потім пробили колеса на автомобілі і заїхали в поле. ОСОБА_7 , ОСОБА_6 і ОСОБА_11 вийшли з автомобіля і пішли, а потім ОСОБА_11 повернувся і забрав в салоні автомобіля свій мобільний телефон, який забув, і побіг їх доганяти. В його присутності до ОСОБА_11 психічного та фізичного насильства з боку обвинувачених не застосовувалось, ніяких вимог до потерпілого обвинувачені не виказували. У ОСОБА_11 ніяких тілесних ушкоджень він не бачив. В лісопосадці також до ОСОБА_11 ніякого насильства не застосовувалося, ніхто не примушував ОСОБА_11 топити одяг. Він та ОСОБА_5 знаходилися біля автомобіля ще годину, потім їм привезли колеса і вони поїхали до м. Слов`янська, де він відвіз ОСОБА_5 додому.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що потерпілий ОСОБА_11 є племінником його дружини. До 2010 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 він знав візуально, а ОСОБА_5 не знав взагалі. З ОСОБА_11 він ніколи ніяких відносин не підтримував. Він в серпні 2010 року взяв на місяць в борг гроші 175 тис. грн. і 27,5 тис. доларів США, а потім повернув. ОСОБА_11 про це нічого відомо не було. Його дружина також про це нічого не знала, а ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про це не знали і знати не могли. В один з днів він виявив, що ці гроші зникли, викликав працівників міліції. Потім він дізнався, що ці гроші забрав чоловік, разом з яким вони їх брали в борг. Через деякий час йому телефонував батько ОСОБА_11 та повідомив, що у його сина проблеми через ці гроші. Гроші зі своїм знайомим вони брали в борг у ОСОБА_24 на один місяць, про що він особисто писав Розписку. Гроші повертав ОСОБА_20 і також дав йому Розписку від ОСОБА_24 про повернення грошей. Викрадення грошових коштів фактично не було. Про займ грошей домовлявся ОСОБА_20 і у нього був ключ від приміщення, де зберігалися ці грошові кошти.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 знає давно, як мешканців міста Лиман, а з ОСОБА_5 познайомився в процесі розгляду даної справи. Відносини між ним та обвинуваченими нормальні. На час 05 жовтня 2010 року він працював старшим о/у сектору карного розшуку в Краснолиманському відділі міліції і займався розкриттям тяжких злочинів. 05 жовтня 2010 року він отримав усне розпорядження керівника перевірити один із автомобілів іномарку темного кольору. На вул. Партизанська в м. Лиман побачили автомобіль без реєстраційних знаків і поїхали за цим автомобілем, намагалися його обігнати з метою зупинки вказаного автомобіля. Вони обігнали автомобіль, зупинилися, він вийшов, підняв руку і намагався здійснити зупинку автомобіля іномарки, але іномарка його об`їхала і стала рухатися далі. Він був у цивільному одязі і тому автомобіль іномарка не зупинився. Автомобіль іномарка був з за тонованими вікнами, але він через лобове скло побачив, що в автомобілі знаходяться два чоловіки, які були одягнені у камуфльований одяг. Потім стали рухатися у бік лісу за іномаркою, але автомобіль, на якому вони їхали, поламався вийшов з ладу двигун. Вони переслідували автомобіль іномарку протягом трьох хвилин, просто їхали за ними, ніяких сигналів про зупинку не подавали. Він працював в міліції з 2001 року, зупиняючи автомобіль іномарку думав, що ті зупиняться добровільно.

Свідок ОСОБА_25 пояснив, що на період 05 жовтня 2010 року він працював у секторі карного розшуку Краснолиманського відділу міліції. Місто Лиман розподіляється на дві частини «Південна» і «Північна». Він 05 жовтня 2010 року перебував на «Південній» стороні, відпрацьовували район, оскільки було вчинено тяжкий злочин. З ним разом був старший о/у ОСОБА_17 , якому зателефонували та наказали виїхати з «Південної» сторони в район Масляковки. В цьому районі вони зустріли автомобіль іномарку, але який саме був автомобіль він уже не пам`ятає, оскільки був за кермом. ОСОБА_17 наказав йому їхати за цим автомобілем. Вони поїхали, потім зупинилися, заблукали у лісі, а потім вже не бачили того автомобіля. Він не бачив, що саме робив ОСОБА_17 , оскільки знаходився за кермом. Він та ОСОБА_17 були у цивільному одязі, на оперативному автомобілі, на якому ніяких спеціальних знаків не було.

Свідок ОСОБА_26 пояснила, що обвинувачений ОСОБА_6 є її чоловіком. Також знайома з ОСОБА_7 , відносини між ними нормальні. ОСОБА_5 це знайомий її чоловіка. 05 жовтня 2010 року біля Щуровського переїзду Краснолиманського району вона ОСОБА_5 не бачила.

Суд, аналізуючи пояснення свідка ОСОБА_26 в тій частині, що її 05 жовтня 2010 року біля Щуровського переїзду Краснолиманського району вона ОСОБА_5 не бачила, у сукупності з іншими, добутими по справі доказами, суд вважає ці пояснення свідка, такими, що не відповідають об`єктивній дійсності не заслуговують уваги суду, оскільки цей свідок є дружиною обвинуваченого ОСОБА_6 , тобто особою заінтересованою в результатах розгляду справи.

Крім вищезазначених показань потерпілого та свідків вина обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих їм злочинів у встановленому судом обсязі також підтверджується:

Рапортом дільничого інспектора міліції ОСОБА_27 про те, що в ході розгляду матеріалів ЖРЗПЗ № 3129 від 06 жовтня 2010 року за заявою ОСОБА_11 та ЖРЗПЗ № 3125 від 06 жовтня 2010 року за заявою ОСОБА_28 був виявлений факт скоєння вимагання грошових коштів по відношенню до ОСОБА_11 з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (том 1,а.п.7).

Заявами потерпілого ОСОБА_11 до Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 06 жовтня 2010 року та 07 жовтня 2010 року, з тексту яких вбачається, що він просить притягнути до відповідальності громадян ОСОБА_7 , ОСОБА_6 і інших невстановлених осіб, які 05 жовтня 2010 року в період часу з 17 години 00 хвилин до 24 години 00 хвилин, погрожуючи фізичною розправою вимагали у нього грошові кошти, при цьому заподіявши йому тілесні пошкодження (том 1,а.п.8,121).

Протоколом огляду місця події від 06 жовтня 2010 року квартири АДРЕСА_6 , в ході якого зі згоди та у присутності потерпілого ОСОБА_11 була вилучена уніформа "Лукойл" яка належить ОСОБА_11 , і у якій, як він пояснив суду, він знаходився, коли 05 жовтня 2010 року його викрали з двору, а пізніше в районі ж/д переїзду 6 кілометр у нього вимагали грошові кошти із застосуванням насильства небезпечного для життя та з погрозами подальшого застосування такого насильства. У присутності понятих вказаний спецодяг оглянутий і на ньому виявлений попереду в районі паху розріз тканини неправильної форми розміром 20 см по довжині. Після огляду дана уніформа поміщена в поліетиленовий пакет, горловина якого обв`язана ниткою, нитка опечатана паперовою біркою з пояснювальним записом та відтиском круглої мастичної печатки з відтиском № 2 Краснолиманського МВ та підписами понятих (том 1,а.п.10-11). Вилучена в ході огляду місця події уніформа була у встановленому законом порядку оглянута у присутності понятих, що зафіксовано у Протоколі огляду від 22 жовтня 2010 року, долучена до матеріалів справи у якості речового доказу та передана за розпискою на зберігання (том 1,а.п.178,179,181-182).

Дослідженим в ході судового розгляду Протоколом відтворення обстановки і обставин подій злочинів за участю ОСОБА_11 , в ході якого він 08 жовтня 2010 року по свіжим слідам показав місце скоєння злочинів, а саме місце звідки ОСОБА_11 був викрадений 27 вересня 2010 року ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_29 , а також 05 жовтня 2010 року був викрадений ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , і показав, що 05 жовтня 2010 року місце його викрадення розташоване у дворі будинку АДРЕСА_4 , та показав на місце де знаходився автомобіль Міцубіші без номерних знаків, в якому знаходились невідомі йому особи, а також ОСОБА_7 і ОСОБА_6 в камуфляжній формі і в який пізніше силою його затягнув раніше невідомий чоловік. ОСОБА_11 , також показав маршрут руху автомобіля Міцубіші, де він зупинився, ґрунтову дорогу, по якій його вели ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . В ході відтворення також встановлене з показань потерпілого ОСОБА_11 місце, де знаходиться ставок, в якому він, після вказівки ОСОБА_6 , затопив камуфляжну форму, в яку були одягнені останні, а також місце затоплення. Під час відтворення на вказаному потерпілим місці у присутності понятих були виявлені затоплені ним дві камуфльовані куртки, на одній з яких на кожному погоні було по три зірочки (ст. лейтенант), а на другій на кожному погоні було по одному отвору під зірочки і над лівою накладною кишенею є нашивка з написом «0(І)Rh», а також троє камуфльованих штанів та два розвантажувальних жилета чорного кольору, які були оглянуті та вилучені. Потім ОСОБА_11 показав, що вони рухались в с. Новосадове Краснолиманського р-ну Донецької області та вказав на домоволодіння, де вони чекали автомобіля ВАЗ-21099 під керуванням ОСОБА_13 . Потім ОСОБА_11 вказав на місце біля магазину «Олімп», де вийшов з автомобіля ОСОБА_7 і район залізничного переїзду в районі с. Щурове, куди його привіз автомобіль ОСОБА_6 і де стояв автомобіль ВМW з чотирма невідомими йому чоловіками. Він також вказав на місце в лісі, розташоване з лівої сторони на відстані 600 м від автомобілів ВМW та автомобіля ОСОБА_6 , які знаходилися на узбіччі проїжджої частини, де останній і четверо невідомих вимагали у нього гроші та заподіяли йому тілесні ушкодження. Всі ці дії були зафіксовані на фото таблицях і повністю підтверджують показання потерпілого, дані ним в ході судового розгляду. Вилучені в ході огляду місця події камуфляжна форма з розвантажувальними жилетами у встановленому законом порядку оглянута у присутності понятих, що зафіксовано у Протоколі огляду від 22 жовтня 2010 року, долучена до матеріалів справи у якості речового доказу та передана за розпискою на зберігання (том 1,а.п.77-99, 178, 179, 181-182).

Протоколом відтворення обстановки і обставин події злочину за участю ОСОБА_7 , в якому зафіксовано, що 09 жовтня 2010 року на четвертий день після скоєння злочину ОСОБА_7 у присутності двох понятих та експерта відтворив обставини злочинів скоєних ним разом з іншими особами по відношенню до потерпілого ОСОБА_11 27 вересня 2010 року та 05 жовтня 2010 року. При цьому він вказав на місце у дворі будинку АДРЕСА_4 , де знаходився автомобіль Міцубіші сіро-зеленого кольору без номерів, в якому знаходився він з ОСОБА_6 і ще двоє невідомих йому чоловіків в камуфляжній формі і в салон якого один із невідомих насильно посадив ОСОБА_11 . Дії ОСОБА_7 відображені на фото таблицях і повністю підтверджують показання потерпілого ОСОБА_11 щодо місця та обставин його незаконного позбавлення волі та викрадення (том 1, а.п.101-104).

Протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання, з якого вбачається, що 12 жовтня 2010 року потерпілий ОСОБА_11 у присутності двох понятих впізнав на фото чоловіка під номером три і при цьому пояснив, що впізнає його по загальним зовнішнім ознакам і цей чоловік 05 жовтня 2010 року у дворі будинку АДРЕСА_4 , насильно затягнув його в автомобіль Міцубіші сіро-зеленого кольору, після чого вони поїхали. Коли вказаний автомобіль зупинився в лісосмузі, то даний чоловік зняв з себе камуфляжну форму, в яку був одягнений і він побачив останнього, запам`ятавши при цьому його загальні зовнішні ознаки. Він абсолютно впевнений, що це саме ця людина на фото під номером три (том 1,а.п.127-128). В ході судового розгляду потерпілий також пояснював, що він запам`ятав обличчя ОСОБА_5 .

Протоколом очної ставки між підозрюваним ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_11 від 18 жовтня 2010 року в ході якого потерпілий ОСОБА_11 наполягав, що коли він після роботи проїжджав повз автомобіля Міцубіші без номерів, який знаходився у дворі, то саме ОСОБА_5 , який був одягнений у камуфляж, на голові була чорна шапка, повалив його з велосипеда на землю, а потім затягнув в салон автомобіля на заднє сидіння і там йому притиснули голову вниз. Він також підтвердив обставини його викрадення з двору ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на автомобілі Міцубіші без номерів, факт гонитви за ними, а також підтвердив інші обставини подій злочинів, в тому числі на переїзді в с. Щурове. При цьому він пояснював, що ОСОБА_6 вийшов першим і повів його до машини ВМW темного кольору. Звідти вийшли четверо чоловік і повели його в ліс напроти залізничного поста через дорогу. Там один із них почав знову вимагати з нього частку грошових коштів, які він викрав у своєї тітки, питав, де він їх дів, хоча він заперечував свою причетність до цього. З боку вказаних осіб він чув погрози своєму життю, казали, що кинуть його в річку, під потяг. Потім один із них почав наносити кулаками своїх рук йому по тілу в області грудної клітки удари, скільки ударів він точно сказати не може, але не менше 15. Потім самий повний забрав його і сказав, що завтра вони заїдуть і гроші повинні бути вже готові, наказав йому їх шукати, так як вони знаходяться у нього вдома. Підозрюваний ОСОБА_5 , в свою чергу визнавав, що дійсно в цей день і час, 05 жовтня 2010 року він разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 і водієм заїжджав до двору, де живе ОСОБА_11 , але викрадення останнього було з ініціативи ОСОБА_6 . У присутності захисника ОСОБА_30 . ОСОБА_5 під час очної ставки стверджував, що «Я помню, що ми знаходились біля якоїсь арки, коли ОСОБА_6 крикнув зупинити автомобіль і вказав на хлопця з велосипедом, сказав, що він нам потрібен. Автомобіль зупинився і з машини вийшов чи-то «Горіх» чи-то ОСОБА_6 , точно не пам`ятаю, і попрямував до даного хлопця, я також вийшов з автомобіля попалити і розібратися, в чому справа. Але даного хлопця вже посадили на заднє сидіння автомобіля і сказали, поїхали. Я сів назад в машину на переднє пасажирське сидіння і ми поїхали за вказаним ОСОБА_6 шляхом …Особа, яку вони забрали з вулиці, сиділа між «Горіхом» та ОСОБА_6 ». Отже, фактично ОСОБА_5 підтверджував факт насильницького поміщення до автомобіля і вивезення потерпілого ОСОБА_11 , лише при цьому заперечував свою вину в цьому. Під час очної ставки 18 жовтня 2010 року ОСОБА_5 також розповідав, що на Щурівському переїзді ОСОБА_6 йому розповів, що привезений ним чоловік вкрав 500 тисяч гривень, що він чув крики цього чоловіка, тобто зрозумів, що його били. Він підійшов до них і побачив людину, що лежала на землі, це був той хлопець, якого вони вдень забирали. Він почав дорікати їм за побиття, так як боявся, що його уб`ють, підняв його. ОСОБА_6 сказав, що у нього півмільйона, але він відвів його в сторону і сказав ОСОБА_6 , щоб його не чіпали, потім відвів ОСОБА_11 до автомобіля ОСОБА_6 і сказав останньому, щоб він відвіз його додому. Хлопець, якого били був одягнутий в уніформу чи-то «Кастрол» чи-то «Лукойл». Все це відбувалося вночі. Ці пояснення, дані на очній ставці підтверджують доводи потерпілого щодо того, що його повалили з велосипеда на землю, позбавили волі та викрали, а пізніше його били та з нього вимагали гроші 500 тисяч гривень, а також що він в той час був одягнутий в уніформу «Лукойл». До того ж показаннями ОСОБА_5 на цій очній ставці підтверджується пізній час вказаних подій та темний час доби (том 1, а.п.158-160).

Із Протоколу очної ставки між обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вбачається, що 15 грудня 2010 року в ході очної ставки ОСОБА_5 наполягав, що ініціатором викрадення ОСОБА_11 був ОСОБА_6 , який йому повідомив «що ОСОБА_11 обікрав квартиру та вкрав 500000 гривень», а ОСОБА_6 пояснював, що ОСОБА_31 не знав ОСОБА_11 в обличчя і він його йому показав, а « ОСОБА_5 вийшов з машини та запросив сісти в салон останнього». ОСОБА_6 також пояснив, що після переслідування по дорозі додому, йому зателефонував ОСОБА_5 і «попросив привезти ОСОБА_11 для зустрічі в район Щуровського переїзду…. Там вже знаходились ОСОБА_5 та двоє невідомих йому людей. ОСОБА_5 запитав, де ОСОБА_11 , він сказав що в машині. Він, ОСОБА_5 , забрав ОСОБА_11 і разом з ним та двома чоловіками, з якими він приїхав, пішли в сторону лісу про щось розмовляти. Що там відбувалось він не знає, так як не був присутнім». (том 1,а.п.205-206). Ці пояснення щодо обставин скоєння злочинів підтверджують показання потерпілого ОСОБА_11 у судовому засіданні.

В Протоколі очної ставки між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_6 від 15 грудня 2010 року зафіксовано, що потерпілий ОСОБА_11 у присутності ОСОБА_6 наполягав на своїх детальних показаннях щодо подій 05 жовтня 2010 року по незаконному позбавленню його волі та викраденні, а також вимаганні з нього грошей. В той же час ОСОБА_6 наполягав, що на Щуровському переїзді ОСОБА_5 забрав ОСОБА_11 і разом з ним та двома чоловіками, з якими ОСОБА_5 приїхав, пішли в сторону лісу про щось розмовляти (том 1,а.п.207-211).

Під час очної ставки, відображеної у Протоколі очної ставки між обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , яка відбулася 15 грудня 2010 року, ОСОБА_7 не підтвердив показання ОСОБА_5 і наполягав на тому, що саме 04 жовтня 2010 року він разом з ОСОБА_6 на його автомобілі за попередньою домовленістю останнього зустрілися з ОСОБА_5 в с. Райгородок Слов`янського району Донецької області. Зустрілись в центрі селища. ОСОБА_5 приїхав на ВМW купе і почав спілкуватися з ОСОБА_6 з приводу ОСОБА_11 , жителя м. Красний Лиман, що їм треба поговорити за грошові кошти, які він украв у свого родича ОСОБА_21 . Розмова йшла, щоб забрати гроші та повернути їх ОСОБА_21 . Вирішили що наступного дня їм треба зустрітися і поїхати до ОСОБА_11 поговорити про повернення грошових коштів. ОСОБА_7 також пояснював, що 05 жовтня 2010 року саме ОСОБА_5 «вийшов із автомобіля, взяв ОСОБА_11 за руку і швидко посадив на заднє сидіння» (том 1,а.п.212,213).

Висновком судово-медичної експертизи № 229 встановлено, що наявні у ОСОБА_11 тілесні ушкодження: струс головного мозку, забиття обох половин грудної клітки, лівого ліктьового суглоба, перелом четвертого пальця за типом тріщини лівої кисті, могли утворитися від дії тупих предметів в строк та при обставинах вказаних в Постанові слідчого (05 жовтня 2010 року) і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які вимагають для загоєння термін понад 21 день (том 1,а.п.229-230).

У судовому засіданні допитаний експерт ОСОБА_32 , який підтвердив вказаний Висновок та суду пояснив, що в СМЕ є описка в розділі «Дані обстеження» щодо «правої» кисті, в той час як слід було вказати правильно «лівої» кисті. Ця описка сталася з технічних причин, оскільки акт писався на комп`ютері, але медична документація, яка є підставою для висновку СМЕ, підтверджує факт наявності у ОСОБА_11 на час експертизи саме перелому четвертого пальця по типу тріщини лівої кисті, який був виявлений після рентгенологічного обстеження. У судовому засіданні також оглянута копія амбулаторної картки потерпілого ОСОБА_11 в якій є записи лікарів щодо звернень ОСОБА_11 з приводу побиття 05 жовтня 2010 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, а також лікарняні описи рентгенівських знімків травмованої лівої кисті, в тому числі 19 жовтня 2010 року (том 14,а.п.5-13).

В Протоколі відтворення обстановки і обставин подій злочинів за участю ОСОБА_11 зафіксовано, що 17 квітня 2012 року потерпілий ОСОБА_11 детально розповів, де і яким чином 05 жовтня 2010 року його незаконно позбавили волі та викрали із двору будинку АДРЕСА_4 . При цьому він показав, як діяв ОСОБА_5 насильно затягуючи його в автомобіль, в якому положенні його утримували у автомобілі Міцубіші під час викрадення. Його пояснення відображені на фото таблицях (том 2,а.п.34-42).

Протоколом огляду від 20 квітня 2012 року в ході якого у присутності понятих був оглянутий матеріал № 1976 про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_21 та оглянутою судом заявою ОСОБА_21 від 25 вересня 2010 року, в якій він просив притягнути до кримінальної відповідальності невстановлену особу, яка 25 вересня 2010 року таємно викрала із його квартири грошові кошти в сумі 27500 доларів США та 175 тисяч гривень та заявою без дати, в якій він просить припинити будь-який розгляд за фактом цього його повідомлення, так як гроші були взяті у його відсутність людьми, яким вони належать. Постановою слідчого відмовний матеріал був визнаний речовим доказом та долучений до матеріалів кримінальної справи. (том 2,а.п.47-52,а.п.60-61).

Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 06 серпня 2013 року встановлено, що в один із днів після 25 вересня 2010 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та особа по відношенню до якої матеріали виділені в окреме провадження, узнали, що у їх знайомого мешканця м. Красний Лиман Донецької області ОСОБА_21 пропала велика сума грошей, у кількості 175 тисяч гривень та 27 тисяч 500 доларів США і вважаючи, що цими грошима заволодів ОСОБА_11 , з метою особистого збагачення вирішили пред`явити йому вимогу передачі грошових коштів в сумі 250 тисяч гривень і 27 вересня 2010 року після 17 години 00 хвилин за попередньою змовою групою осіб з корисливих спонукань незаконно позбавили ОСОБА_11 свободи та вимагали передачі чужого майна під погрозою вбивством та з застосуванням фізичного насильства.(том 10, а.п.83-93). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 березня 2014 року цей вирок залишений без змін.(том 12,а.п.170-177).

Разом з тим судом виявлено, що при пред`явленні обвинувачення в Обвинувальному акті та в Обвинувальному акті ( змінений стосовно ОСОБА_5 ) від 04 вересня 2017 року була вказана менша сума грошей, а саме 27 тисяч доларів США та 175 тисяч гривень, в той час як слід було вказати 175 тисяч гривень та 27 тисяч 500 доларів США. Враховуючи, що під час судового розгляду сторона обвинувачення не змінювала обвинувачення в цій частині та не висувала додаткового обвинувачення, а суд у відповідності із вимогами ст. 337 КПК України здійснює судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення і має право вийти за ці межі лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, то суд змушений погодитися з висунутим обвинуваченням. До того ж суд зазначає, що в даному випадку зменшення розміру суми грошей яка вимагалася не впливає на кваліфікацію злочину.

Аналіз показань обвинувачуваного ОСОБА_7 на досудовому слідстві, проведеному згідно чинного на той час КПК України 1960 року доводить, що спочатку ОСОБА_7 за інкримінованим йому обвинуваченням свою вину визнавав у встановленому судом обсязі і давав на досудовому слідстві детальні пояснення щодо обставин скоєння злочину. Так при допиті у якості обвинуваченого 23 жовтня 2010 року ОСОБА_7 розповів про зустріч 04 жовтня 2010 року біля 14 години 00 хвилин його та ОСОБА_6 в с. Райгородок Слов`янського району Донецької області з ОСОБА_5 , що приїхав на чорного кольору купейному автомобілі ВМW. ОСОБА_6 . ОСОБА_5 розповів, що в м. Красний Лиман є людина за кличкою «Космос» ( ОСОБА_11 ), який вкрав у свого родича біля 500 тисяч гривень і вони домовились, що треба здійснити психологічний та фізичний вплив на ОСОБА_11 , щоб заволодіти грошовими коштами. Домовились, що ОСОБА_5 візьме камуфляжну форму і маски, щоб їх ніхто не впізнав і ввечері вкрадуть ОСОБА_11 , але в той вечір йому зателефонував ОСОБА_6 і сказав, що все переноситься на завтра. Також ОСОБА_7 пояснював, що наступного дня, 05 жовтня 2010 року за ним заїхав ОСОБА_6 і вони поїхали зустрічати ОСОБА_5 на Південний залізничний переїзд, куди приїхав ОСОБА_5 на Міцубіші без номерів з водієм. Вони поїхали за ними до лісу в район школи № 4, де у дворі залишили машину ОСОБА_6 , ОСОБА_5 дав їм камуфляжну форму і сам одягнувся в неї (том 1,а.п.183 зворот, а.п. 184). Аналогічні показання щодо цих обставин ОСОБА_7 давав і під час очної ставки між обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , яка відбулася 15 грудня 2010 року (том 1,а.п.212,213).

У Протоколі допиту у якості обвинуваченого від 23 жовтня 2010 року відображено, що ОСОБА_7 також пояснював, що дійсно у цей день приблизно о 16 годині 30 хвилин вони побачили, як ОСОБА_11 їде на велосипеді додому. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 одягли маски та вийшли з автомобіля. Коли ОСОБА_11 проїжджав поряд з автомобілем, його звалили з велосипеда на землю і ОСОБА_5 з ОСОБА_6 закинули його на заднє сидіння автомашини, потім сів ОСОБА_6 і ОСОБА_11 опинився між ними. Голова його була у нього на руках. Після цього вони поїхали до лісового масиву Масляковки, бо там хотіли з нього вибивати гроші. Коли вони заїхали до лісового масиву то помітили, що за ними гонитва, їде автомобіль ВАЗ 2107 синього кольору. З нього вийшов хлопець і ОСОБА_6 зрозумів, що це працівники міліції, поплескав ОСОБА_5 по плечу і показав на погони, тобто дав зрозуміти, що це працівники міліції. Після цього ОСОБА_5 показав жестами водію, що треба уходити. Потім водій різко натиснув на газ і вони почали утікати від гонитви. Гонитва тривала біля 30 хвилин і вони від неї втекли, але пробили передні колеса. Далі ОСОБА_7 розповів, де і як вони зняли камуфляжну форму, яку ОСОБА_6 примусив ОСОБА_11 втопити у озері, а ОСОБА_5 і водій залишились біля машини і більше він їх не бачив. А він з ОСОБА_11 та ОСОБА_6 пішли в с. Новосадове, де в літній кухні ОСОБА_6 з його телефону викликав ОСОБА_13 , який приїхав на його автомобілі з ОСОБА_33 і вони поїхали в м. Красний Лиман, де він вийшов біля магазину «Олімп». По дорозі ОСОБА_6 здзвонився з ОСОБА_5 , і як він зрозумів, домовився десь зустрітися, де він не знає. ОСОБА_6 пропонував йому продовжити далі зайнятися ОСОБА_11 (вибивати гроші), але він відмовився (том 1, а.п.184 зворот,-185).

Ці показання обвинувачений ОСОБА_7 повністю підтвердив у власноруч написаних ним показаннях в Протоколі від 23 грудня 2010 року, де також вказував, що вину він визнає повністю, раніше давав правдиві показання і лише на очній ставці з ОСОБА_5 не вказав, що на них була камуфляжна форма, бо не хотів вказувати це все у його присутності (том 1,а.п.254).

Вказані обставини, на думку суду, цілком спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні, де він вказував, що його показання записував слідчий, він їх не читав та їх зміст йому невідомий.

Судом вивчені власноруч написані показання ОСОБА_7 і суд вважає їх правдивими та такими, що знайшли своє підтвердження в вищезазначених показаннях потерпілого, свідків, в Протоколах очних ставок та слідчих дій.

При цьому суд критично оцінює показання ОСОБА_7 щодо того, що ОСОБА_11 звалили з велосипеда на землю і ОСОБА_5 з ОСОБА_6 закинули його на заднє сидіння автомашини, оскільки вони суперечать даним ним показанням в ході очної ставки з ОСОБА_5 про те, що 05 жовтня 2010 року саме ОСОБА_5 «вийшов із автомобіля, взяв ОСОБА_11 за руку і швидко посадив на заднє сидіння» (том 1,а.п.212,213) та їх не підтвердив сам потерпілий ОСОБА_11 , який у судовому засіданні наполягав, що саме ОСОБА_5 стягнув його з велосипеда та під час відтворення обстановки і обставин подій злочинів за його участю показав на статисті 17 квітня 2012 року, як саме ОСОБА_5 це зробив (том 2,а.п.34-42). Під час додаткового допиту за результатами відтворення потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що після відтворення він дає більш повні та точні показання, що саме ОСОБА_5 стягнув його за одяг з велосипеда, після чого зробив захват за шию і насильно штовхнув його в автомобіль Міцубіші на заднє сидіння… Слідом за ним, тобто з другої сторони від нього тут же сів ще один чоловік в камуфляжній формі (том 2,а.п.174). До того ж суд враховує, що на час даних подій ОСОБА_7 знаходився в салоні автомобіля, бокове скло якого було затоноване, то ж він міг добросовісно помилитися даючи оцінку діям ОСОБА_6 щодо закидання ним ОСОБА_11 до автомобіля в момент його захоплення, оскільки сама подія відбулася доволі швидко і огляд місця події з автомобіля за таких обставин є певним чином обмеженим.

Суд також приходить до висновку, що ОСОБА_7 під час судового розгляду з метою уникнути відповідальності за скоєний ним злочин навмисно вказував, що його показання на досудовому слідстві записував слідчий, а він особисто їх не читав.

Більш того суд враховує, що як видно із власноруч написаного Протоколу від 23 грудня 2010 року, там ОСОБА_7 , вказував, що вину він визнає повністю, раніше давав правдиві показання і лише на очній ставці з ОСОБА_5 не вказав, що на них була камуфляжна форма, бо не хотів вказувати це все у його присутності (том 1,а.п.254), що свідчить про наявність психологічного впливу з боку ОСОБА_5 на ОСОБА_7 . Такий вплив, також обумовлений керівною роллю ОСОБА_5 у скоєнні даних кримінальних правопорушень.

Аналіз показань обвинуваченого ОСОБА_6 на досудовому слідстві, вивчених під час судового розгляду у відповідності з вимогами чинного на час їх отримання КПК України свідчить, що спочатку досудового розслідування ОСОБА_6 , знаходячись під вартою, свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину не визнавав повністю, вказуючи, що він не обмежував свободу ОСОБА_11 , грошей з нього не вимагав, насильства та погроз не здійснював та повністю підтверджував показання, дані ним під час очних ставок з ОСОБА_11 та з ОСОБА_5 , про що написав власноруч. (том 1,а.п.249).

В той же час, після зміни ОСОБА_6 міри запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд щодо подій 05 жовтня 2010 року він дав визнавальні показання. Так 16 листопада 2012 року ОСОБА_6 пояснював, що після того, як із розмови 27 вересня 2010 року з ОСОБА_11 , він та ОСОБА_7 зрозуміли, що той не збирається повернути гроші, він дійсно попросив ОСОБА_5 поговорити з ОСОБА_11 про повернення зниклих у сім`ї ОСОБА_21 грошей. 05 жовтня 2010 року він зателефонував ОСОБА_5 та коротко пояснив суть проблеми. В цей же день приблизно о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_5 приїхав в м. Красний Лиман на Міцубіші без номерів з водієм. Вони з ОСОБА_7 пояснили йому суть проблеми, а ОСОБА_5 запитав, який буде у цьому його інтерес. На це він йому відповів, що люди готові віддати ОСОБА_5 половину від 500 тисяч гривень. ОСОБА_5 погодився за умови, що вони будуть присутні під час його розмови з ОСОБА_11 . Вони переглянулися з ОСОБА_7 та він, ОСОБА_6 , сказав, як же вони можуть бути присутніми при розмові, коли ОСОБА_11 їх знає і вони вже раніше розмовляли з ОСОБА_11 з приводу повернення грошей. На це ОСОБА_5 тільки посміхнувся і сказав, що він все продумав, привіз для них камуфляжну форму та вовняні шапочки - маски. Заїхавши в район ЗОШ № 4 вони переодяглися за вказівкою ОСОБА_5 в камуфляжну форму, при цьому ОСОБА_5 також одягнув камуфляж без маски і сказав: хто тепер вас впізнає, показуйте де живе ОСОБА_11 . Коли вони побачили ОСОБА_11 , ОСОБА_5 вийшов та спитав чи це він, а він, ОСОБА_6 , в цей час відійшов по нужді в сторону, а коли повернувся побачив, що ОСОБА_11 сидить на задньому сидінні автомобіля, а його велосипед лежить на землі в стороні. Він підняв велосипед і поставив його біля огорожі, після чого сів в автомобіль на заднє сидіння і вони поїхали в напрямку північної сторони міста, де їх наздогнав автомобіль ВАЗ 2107 з державними номерами і вони зрозуміли, що їх переслідують працівники міліції. ОСОБА_5 наказав водію не зупинятися і відірватися від гонитви. Водій збільшив швидкість. В с. Кіровське невідомий автомобіль почав перекривати їм шлях, але їхній водій об`їхав перепону і вони поїхали в сторону с. Терни, де за селом в вибоїні лопнули шини і заїхали в лісосмугу. ОСОБА_5 почав їх винити, що вони спеціально його хотіли підставити і у них виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_11 впізнав його та ОСОБА_7 . Він, ОСОБА_6 , від обурення зняв камуфляж і маску, інші зробили теж саме. Після цього він, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 забрали камуфляж і пішли до села, де мешкає його бабуся, а по дорозі сказали ОСОБА_11 , щоб він втопив в болоті форму і маски. З села він зателефонував з телефону ОСОБА_7 своїй дружині ОСОБА_34 і попросив їх забрати, бо його автомобіль стояв біля ЗОШ № 4 і там залишився його телефон. Дружина і ОСОБА_13 забрали їх і вони поїхали в м. Красний Лиман. Не доїхавши до міста на його телефон зателефонував ОСОБА_5 і з претензію у голосі запитав його, де він знаходиться на даний момент, а також запитав, де ОСОБА_11 , на що він, ОСОБА_6 , відповів, що у нього в автомобілі і вони прямують додому. На це ОСОБА_5 сказав, щоб він приїхав на ОСОБА_35 переїзд і дав пояснення з приводу міліцейського переслідування. Після цього вони висадили ОСОБА_7 і він разом з дружиною ОСОБА_33 , ОСОБА_13 і ОСОБА_11 на своєму автомобілі під`їхав у вказане місце, де вже знаходився автомобіль БМВ темного кольору. Під`їхавши до автомобіля він побачив, як із його салону почали виходити пасажири. Крім ОСОБА_5 із автомобіля вийшли ще двоє хлопців спортивної статури, які були одягнені в спортивні кофти з капюшонами, одягнутими на голови. Цих хлопців він раніше не бачив, погано їх запам`ятав і впізнати не зможе. ОСОБА_5 запитав у нього, де ОСОБА_11 , на що він відповів, що той знаходиться у нього в автомобілі. ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_5 вийшов із автомобіля і до нього підійшов один із хлопців. Він обійняв рукою за плече ОСОБА_11 і направився в сторону лісу. Другий хлопець, який також приїхав разом з ОСОБА_5 попрямував за ними. Він, ОСОБА_6 , залишився розмовляти з ОСОБА_5 , який став пред`являти йому претензію з приводу гонитви міліцейського автомобіля за автомобілем Міцубіші і пояснював, що із-за них він поніс матеріальні збитки. В ході розмови з ОСОБА_5 він випустив з виду, де знаходиться ОСОБА_11 і двоє хлопців, що приїхали з ОСОБА_5 . Він сказав ОСОБА_5 , щоб той покликав ОСОБА_11 , бо в його автомобілі знаходилась дружина і їм треба було повертатися додому. Також він сказав ОСОБА_5 , що вже не треба розмовляти з ОСОБА_11 за повернення грошей, а матеріальну шкоду за пошкоджені покришки він відшкодує сам. ОСОБА_5 це «устромило» і він попрямував до лісу в ту сторону, куди пішов ОСОБА_11 з хлопцями. Приблизно через п`ять хвилин зі сторони лісу вийшли ОСОБА_5 , два його товариші, а також ОСОБА_11 , при цьому останній тримався за бік і йшов трохи нахилившись. Коли ОСОБА_11 підійшов до його автомобіля, він запитав його чи все нормально, на що ОСОБА_11 сказав, що все добре і попросив відвезти його додому. По дорозі додому вони з ОСОБА_11 не розмовляли, а 07 жовтня 2010 року він був затриманий працівниками міліції за скоєння вказаного злочину (том 3,а.п.213-215).

Ці показання ОСОБА_6 на досудовому слідстві співпадають із показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 щодо обставин підготовки до незаконного позбавлення волі та викрадення потерпілого ОСОБА_11 безпосередньо 05 жовтня 2010 року, обставин та події викрадення ОСОБА_11 у цей день, що також підтверджено показаннями самого потерпілого як на досудовому слідстві, так і підчас судового розгляду, а також зафіксовано Протоколами слідчих дій. З цих показань щодо подій на Щурівському переїзді вбачається, що ОСОБА_6 детально розповів, як там відбувалися події.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 , який на початку судового розгляду, знаходячись на свободі, повністю визнавав свою вину у інкримінованому йому злочину за ст. 146 ч. 2 КК України, в подальшому вину не визнав та відмовився від давання показань у зв`язку із засудженням його до реальної міри покарання за події 27 вересня 2010 року та зміною запобіжного заходу у виді застави на тримання під вартою, оскільки до цього, знаходячись під вартою на досудовому слідстві він свою вину за даним обвинуваченням також не визнавав. Разом з тим суд виключає можливість того, що обвинувачений ОСОБА_6 на досудовому слідстві, знаходячись на свободі обумовив себе, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , оскільки дані ним показання щодо скоєння інкримінованих ним злочинів знайшли своє доказове підтвердження також в показаннях потерпілого, свідків, експерта, в Протоколах слідчих дій, Висновку судово - медичної експертизи.

Аналіз показань обвинуваченого ОСОБА_5 на досудовому слідстві, вивчених під час судового розгляду та отриманих в порядку чинного на час досудового розслідування КПК України свідчить про те, що ОСОБА_5 протягом досудового розслідування неодноразово міняв свої показання.

Так, будучи допитаним у якості підозрюваного 15 жовтня 2010 року ОСОБА_5 свідчив про те, що ОСОБА_6 , якого він раніше знав за кличкою «Корифон» приблизно в березні працював у нього в фонді, але пропрацював не більше місяця та був ним звільнений за невиконання роботи. 05 жовтня 2010 року після обіду йому зателефонував ОСОБА_6 та попросив зустрічі. При цьому ОСОБА_5 пояснював, що віз його у м. Красний Лиман чоловік на ім`я ОСОБА_36 , на проданому ним останньому автомобілі Міцубіші з номером у багажнику. Він був у мисливському спорядженні і збирався після продажу автомобіля поїхати на полювання. ОСОБА_5 твердив, що він не знав, для чого ОСОБА_6 , з яким був ОСОБА_7 , був потрібен хлопець на велосипеді, на якого вказав ОСОБА_6 . Коли автомобіль зупинився з машини вийшов чи-то «Горіх» чи ОСОБА_6 і попрямував до даного хлопця, він, ОСОБА_5 , також вийшов, розібратися у чому справа, але даного хлопця вже посадили на заднє сидіння і сказали: поїхали (том 1,а.п.148 зворот).

Аналогічні пояснення ОСОБА_5 давав і під час очної ставки між ним, як підозрюваним та потерпілим ОСОБА_11 , яка відбулася 18 жовтня 2010 року (том 1, а.п.158-160).

А на очній ставці з ОСОБА_7 . 15 грудня 2010 року ОСОБА_5 , даючи аналогічні пояснення щодо початку розвитку подій 05 жовтня 2010 року вже розповідав про інші події у дворі, що нібито він «разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вийшли з автомобіля попалити. ОСОБА_7 почав розмовляти з велосипедистом, як пізніше вияснилось ОСОБА_11 . Про що говорили я не знаю. Потім я попросив присутніх швидше вирішувати свої питання, так як поспішав. Після чого я сів в автомобіль, а на заднє сидіння сів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 і ОСОБА_11 . Для чого сів останній в наш автомобіль я не знаю.» (том 1,а.п.212 зворот).

Неправдивість цих показань в частині продажу автомобіля Міцубіші без номерів вигаданій особі з вигаданим ім`ям ОСОБА_36 , а також в частині плану поїздки на полювання у мисливському спорядженні в подальшому визнав сам обвинувачений ОСОБА_5 та підтвердили показання свідка ОСОБА_12 який в той день був водієм ОСОБА_37 без номерів.

Суд зазначає, що і викладені ОСОБА_5 обставини насильницького позбавлення волі та викрадення ОСОБА_11 нібито лише ОСОБА_6 чи ОСОБА_7 , а також викладена ним друга версія подій, а саме нібито добровільної поїздки у автомобілі Міцубіші без номерів потерпілого ОСОБА_11 та необізнаності ОСОБА_5 щодо мети та перебігу цих подій спростована у повному обсязі показаннями потерпілого ОСОБА_11 на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду та обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які не лише підчас допитів на досудовому слідстві, але і на очних ставках наполягали на тому, що саме ОСОБА_5 стягнув потерпілого ОСОБА_11 з велосипеда на землю та помістив на заднє сидіння автомобіля ОСОБА_37 без номерів і що це було зроблено за попередньою домовленістю з метою вимагання у потерпілого грошових коштів у розмірі 500 тис. гривень, половину яких обіцяли ОСОБА_5 .

Подальший аналіз показань ОСОБА_5 вже щодо обставин подій на ОСОБА_38 переїзді на досудовому слідстві доводить, що ОСОБА_5 підтверджує, що він дійсно телефонував ОСОБА_6 і призначив зустріч на Щуровському залізничному переїзді, куди він приїхав на автомобілі дружини марки ВМW разом з знайомим ОСОБА_39 і там його чекав. Через деякий час приїхав ОСОБА_6 . Хто був за кермом його автомобіля він не бачив, попереду сиділа його дружина ОСОБА_40 , а позаду було біля чотирьох осіб. Всі вони вийшли з автомобіля крім ОСОБА_41 . Також з ОСОБА_6 приїхав ще один автомобіль марки «Фольксваген Пассат В5» чорного кольору і зупинився на іншій стороні узбіччя. До нього підійшов ОСОБА_6 і почав йому розповідати, що є людина, яка украла 500 тисяч з якоїсь квартири, повернувся і сказав, що тут. Але усі люди, які були з ОСОБА_6 вже знаходилися біля лісу. Вони пішли за ними і почув крики людини, тобто зрозумів, що його б`ють. Він підійшов до них, побачив людину, що лежала на землі, ним був той хлопець, якого вони вдень забирали. Він почав їм дорікати за побиття, підняв його, ОСОБА_6 сказав, що у нього півмільйона, але він відвів його в сторону, сказав ОСОБА_6 , щоб його не чіпали, потім відвів його до автомобіля ОСОБА_6 і сказав тому, щоб він відвіз його додому, при цьому попередив ОСОБА_6 , що вранці вони зустрічаються в м. Слов`янську і будуть розбиратися за шкоду, яка була завдана його автомобілю. Хлопець, якого били, був одягнений в уніформу «Лукойл». Все це відбувалося вночі, осіб які там знаходились крім ОСОБА_6 та його дружини ОСОБА_41 він раніше не зустрічав і не був знайомий. Впізнати їх він не зможе, бо був темний час доби (том 1,а.п.148 зворот,149).

Ці пояснення обвинувачений ОСОБА_5 підтверджував також під час очної ставки 18 жовтня 2010 року з потерпілим ОСОБА_11 (том 1,а.п.158-160).

Під час очної ставки з ОСОБА_7 15 грудня 2010 року ОСОБА_5 розповідав ще таку версію подій після приїзду автомобіля ОСОБА_6 на ОСОБА_18 переїзд: «Виявилось, що ОСОБА_11 приїхав разом з ОСОБА_6 на машині. Ми пішли з ОСОБА_6 до його автомобіля, там хтось сидів за кермом і попереду на пасажирському сидінні сиділа дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_40 . А ОСОБА_11 з кимось уже був у лісосмузі. Потім ми пішли удвох з ОСОБА_42 туди. Я побачив, що ОСОБА_11 там б`ють. Хто його бив, я не знаю. Було їх приблизно чотири особи, впізнати їх не зможу. З ким дані особи приїхали я не знаю. Потім я поговорив з ОСОБА_6 за автомобіль Міцубіші, так як він був побитий. Я підняв з ОСОБА_6 ОСОБА_11 і відвів його до автомобіля ОСОБА_6 і сказав, щоб його відвезли додому».(том 1,а.п.213).

Разом з тим, потерпілий ОСОБА_11 наполягав, як під час очної ставки, так і у судовому засіданні, що після того, як його покликав ОСОБА_6 саме люди, які вийшли з автомобіля ВМW повели його до лісу. Там один з них почав вимагати з нього частку грошових коштів, які він украв у своєї тітки, запитував, де він їх дів, хоча він заперечував про свою причетність до крадіжки. Потім один з них почав наносити кулаками своїх рук удари по тілу та грудній клітці…, не менше ніж 15 ударів. З боку вказаних осіб він чув погрози своєму життю, говорили, що кинуть його в річку, під потяг. Потім самий повний забрав його і сказав, що завтра вони заїдуть і гроші повинні бути вже готові, сказав йому їх шукати, так як вони знаходяться у нього вдома. Після цього його посадили в автомобіль ОСОБА_43 і той відвіз його до магазину «Орбіта». (том 1,а.п.159 зворот).

Обвинувачений ОСОБА_6 також в ході очної ставки 15 грудня 2010 року між ним та ОСОБА_5 наполягав, що коли вони прибули на Щуровський переїзд «Там вже знаходились ОСОБА_5 та двоє невідомих мені людей. ОСОБА_5 запитав, де ОСОБА_11 , я сказав що в машині. Він, ОСОБА_5 , забрав ОСОБА_11 і разом з ним та двома чоловіками, з якими він приїхав, пішли в сторону лісу про щось розмовляти. Що там відбувалось я не знаю, так як не був присутнім» (том 1, а.п.206). Ці пояснення щодо обставин скоєння злочинів підтверджують показання потерпілого ОСОБА_11 .

Тож з врахуванням усих цих показань суд приходить до висновку про навмисне спотворення реальних подій у показаннях ОСОБА_5 з метою перекласти повну відповідальність за скоєний злочин на обвинуваченого ОСОБА_6 та інших вигаданих ним осіб. Разом з тим суд зазначає, що із показань ОСОБА_5 вбачається його поінформованість про реальні події щодо насильницьких дій відносно потерпілого ОСОБА_11 у лісі, його побиття. Більше того, він під час очних ставок та у цих показаннях на досудовому слідстві наполягав, що він піднімав потерпілого ОСОБА_11 після його побиття, що за його вказівкою це побиття припинили, що саме він наказав ОСОБА_6 відвезти ОСОБА_11 додому, тобто керував ситуацією і йому усі підкорялися. До того ж із усих обвинувачених лише ОСОБА_5 з початку давання показань на досудовому слідстві стверджував, що він запам`ятав, що потерпілий ОСОБА_11 був одягнений в уніформу «Лукойл» під час подій на переїзді.

Суд звертає увагу на те, що вказані у обвинуваченні події мали місце у 2010 році і з цього часу провадилося досудове розслідування, а згідно п.8 розділу ХІ Перехідних положень до нового КПК України 2012 року, який набрав чинності з 19 листопада 2012 року допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності. А згідно ст. 65 КПК України від 28 грудня 1960 року, який діяв на час досудового розслідування доказами по справі є всякі фактичні дані і ці дані встановлюються: показаннями свідка, показаннями потерпілого, показаннями підозрюваного, показаннями обвинувачуваного, Висновком експерта, речовими доказами, Протоколами слідчих і судових дій, Протоколами з відповідними додатками, складеними уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів та іншими документами і суд повинен у відповідності до вимог ст. 67, 73, 74 вказаного КПК України дати оцінку таким наявним у справі доказам, оскільки є розбіжність між цими показаннями та показаннями у суді.

Тож судом дана оцінка як отриманим під час дії КПК України 1960 року доказам, так і отриманим безпосередньо під час судового розгляду показанням згідно положень КПК України 2012 року.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 не визнаючи свою вину у скоєнні інкримінованих ним злочинів за ст.ст. 146 ч. 2 та 189 ч. 3 КК України під час судового розгляду пояснював, що в період з 02 жовтня 2010 року по 05 жовтня 2010 року він знаходився за межами України в Росії і повернувся лише 05 жовтня 2010 року у зв`язку з хворобою матері і це, на його думку, підтверджують штампи про візи у його закордонному паспорті, які є в копії в матеріалах кримінального провадження (том 2,а.п.3,4).

Судом оглянута ксерокопія закордонного паспорту ОСОБА_5 з перекладом на українську мову та виявлено, що на ксерокопії сторінки 27 закордонного Паспорту на ім`я ОСОБА_44 є дві відмітки з штампом Росія КПП 02 жовтня 2010 року та Росія КПП 05 жовтня 2010 року (том 2,а.п.3,4). Відомостей про перетин кордону ОСОБА_5 у вказані дні, або відповідних віз української сторони суду не надано, із обох штампів не відомо на якому КПП Росії існує та взагалі чи існує такий штамп у прикордонників Росії, оскільки в обох штампах відсутні усі необхідні для їх ідентифікації дані, а саме: місце знаходження КПП в Росії, зображення транспортного засобу, на якому перетинався кордон, а також службові номери та позначки за допомогою яких перевіряється та підтверджується приналежність такого штампу певному регіону прикордонної служби Росії. Факт відсутності таких необхідних даних у штампах підтверджує і текст перекладу Паспорту з української мови на російську, завірений нотаріально (том 2,а.п.4).

За таких обставин суд не може вважати надані суду зображення штампів про перетин кордону з Росією у вказані дні аутентичними, а значить належними і допустимим доказами відсутності ОСОБА_5 04 жовтня 2010 року на зустрічі у с. Райгородок, інших безсумнівних доказів знаходження у вказаний період саме 04 жовтня 2010 року ОСОБА_5 у Росії суду стороною захисту не надано і на їх наявність ОСОБА_5 у судовому засіданні не посилається.

Тому у суду не має підстав сумніватися в правдивості пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 , який на досудовому слідстві пояснював і підтвердив під час очної ставки з обвинуваченим ОСОБА_5 15 грудня 2010 року, що саме 04 жовтня 2010 року біля 14 години 00 хвилин він та ОСОБА_6 під час зустрічі в с. Райгородок Слов`янського району Донецької області, з ОСОБА_5 , який приїхав на чорного кольору купейному автомобілі ВМW домовилися щодо викрадення ОСОБА_11 з метою подальшого вимагання у того грошей ОСОБА_21 (том 1, а.п.183 зворот, 184, 212, 213). При цьому суд звертає увагу на таку важливу деталь, що ОСОБА_7 , який не був знайомий з ОСОБА_5 та не був присутнім під час подій на Щуровському залізничному переїзді 05 жовтня 2010 року і не бачив, на якому автомобілі туди приїхав ОСОБА_5 , а пересувався в цей день разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на автомобілі Міцубіші, при дачі своїх пояснень щодо подій 04 жовтня 2010 року вказав саме на купейний автомобіль ВМW чорного кольору, яким користувався під час поїздок ОСОБА_5 .

Під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_5 пояснив, що на період 05 жовтня 2010 року був членом декількох громадських організацій та керівником суспільної організації з протидії корупції та наркоторгівлі, а саме «Благодійний фонд Ципіна Святослава», займався питанням незаконної вирубки лісу, викриття наркоторгівлі з метою запобігання незаконній діяльності працівників правоохоронних органів. Свої дії він нібито погоджував з заступником начальника Слов`янського відділу СБУ. Вважає, що його дії та дії членів суспільної організації були законними, оскільки організація була належним чином зареєстрована.

Виходячи з назви очолюваної ОСОБА_5 - з його слів та з наданої на досудовому слідстві йому характеристики - організації - «Благодійний фонд Ципіна Святослава» при створенні та реєстрації вказаної організації, її діяльність регулювалася чинним на той час Законом України « Про благодійництво та благодійні організації» (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1997, N 46, ст. 292 із змінами). Стаття 1 вказаного закону визначає, що благодійна організація - це недержавна організація, головною метою діяльності якої є здійснення благодійної діяльності в інтересах суспільства або окремих категорій осіб згідно з цим Законом. Тому доводи ОСОБА_5 , щодо того, що створення вказаної благодійної організації нібито давало йому права здійснювати дії з протидії корупції та наркоторгівлі є надуманими і такими що не відповідають закону. Більш того, вказані у вищезазначеному законі у ст. 4 основні напрями благодійництва та благодійної діяльності та перечисленні у ст. 13 закону права благодійних організацій не передбачають такої діяльності, тож здійснення її під прикриттям благодійного фонду є незаконним.

До того ж доказів реального проведення такої діяльності в рамках закону в належним чином зареєстрованій суспільній організації «Комітет по боротьбі з корупцією, тероризмом та організованою злочинністю» чи в вищевказаній благодійній організації ОСОБА_5 і що ці дії були погоджені з Донецьким відділом СБУ та Слов`янським МВ СБУ з боку захисту суду не надано, оскільки така діяльність здійснюється лише компетентними органами у передбачених законом випадках, з обов`язковим дотриманням спеціальної процедури, встановленої законом.

Проаналізувавши такі доводи ОСОБА_5 у сукупності із усіма наданими суду як із сторони обвинувачення так із сторони захисту доказами, суд приходить до висновку, що ця версія ОСОБА_5 не знайшла свого доказового підтвердження в ході розгляду кримінального провадження і спростована вивченими судом вищеперерахованими доказами.

Також із Протоколу очної ставки між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вбачається, що 15 грудня 2010 року в ході очної ставки ОСОБА_6 наполягав, що на шляху додому, йому зателефонував ОСОБА_5 і «попросив привезти ОСОБА_11 для зустрічі в район Щуровського переїзду…. Там вже знаходились ОСОБА_5 та двоє невідомих йому людей. ОСОБА_5 запитав, де ОСОБА_11 , він сказав що в машині. Він, ОСОБА_5 , забрав ОСОБА_11 і разом з ним та двома чоловіками, з якими він приїхав, пішли в сторону лісу про щось розмовляти. Що там відбувалось він не знає, так як не був присутнім» (том 1,а.п.205-206).

Даючи пояснення у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 пояснював, що на Щуровському переїзді та у лісі було темно і він не бачив, хто саме його бив і зараз вже не пам`ятає, чи був там ОСОБА_5 , він бачив лише людей які вийшли з ВМW та забрали його. Також наразі він не виключає, що там міг бути і ОСОБА_5 .

В судовому засіданні були оголошені показання ОСОБА_6 на досудовому слідстві, де той також пояснював, що саме люди, які вийшли з автомобіля ОСОБА_5 забрали потерпілого до лісу, куди пізніше пішов і ОСОБА_5 , якого ОСОБА_6 просив повернути ОСОБА_11 , щоб швидше поїхати додому. Тож у судовому засіданні встановлено, що дві особи - потерпілий ОСОБА_11 та ОСОБА_6 на досудовому слідстві дали пояснення, що саме із автомобіля ВМW, на якому приїхав ОСОБА_5 , вийшли люди, які повели потерпілого до лісу, сам ОСОБА_5 на очних ставках підтверджував, що він бачив як били саме ОСОБА_11 , тож з врахуванням узгодженості дій вимагателів та ОСОБА_5 , його попередньої домовленості з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо вимагання та розподілу на їх думку наявної у ОСОБА_11 значної суми грошей, його керівної ролі під час вказаних насильницьких подій суд вважає, що вина ОСОБА_5 у скоєнні вимагання з ОСОБА_11 грошових коштів за попередньою змовою в групі з невстановленими особами, матеріали досудового слідства стосовно яких виділені в окреме провадження з застосуванням насильства небезпечного для його життя та з погрозою застосування такого насильства знайшла своє доказове підтвердження в ході розгляду кримінального провадження у встановленому судом обсязі.

Судом також перевірені доводи ОСОБА_5 про те, що на його думку, Висновки експерта про перелом пальця у потерпілого ОСОБА_11 , не обґрунтовані рентгенівськими знімками, а на наданих суду знімках не має переломів.

Судом оглянуті надані суду знімки та копія Амбулаторної карти потерпілого ОСОБА_11 , заслухані пояснення судово-медичного експерта ОСОБА_32 , який їх оглядав та повністю підтвердив правильність медичного Висновку № 299 від 19 жовтня 2010 року, зробленого, як того вимагає закон на підставі наданих експерту медичних документів та огляду обстежуваного. Оцінюючи ці докази у їх сукупності суд вважає, що у суду не має підстав сумніватися в результатах судово-медичної експертизи, оскільки в висновку описані внесені у амбулаторну карту описи рентгенівських знімків, в тому числі за 19 жовтня 2010 року, та встановлені діагнози, серед яких і закритий перелом основної фаланги ІV пальця лівої кисті по типу тріщини, які зроблені лікарями спеціалістами, а не одним лікарем, в тому числі рентгенологом, у компетентності яких у суду не має підстав сумніватися (том 14, а.п.5-13). Суд також не сумнівається у компетентності судово-медичного експерта ОСОБА_32 , який на час проведення експертизи мав стаж роботи 18 років, першу категорію, 10-й ранг, клас 4. При цьому суд враховує його пояснення у суді, що з ОСОБА_11 та ОСОБА_5 він раніше не був знайомий, тож ніяких підстав чи причин для спотворення медичної інформації не існувало (том 1, а.п.229).

Детально перевіривши усі наявні докази по кримінальній справі суд приходить до висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_5 за ст.ст. 146 ч. 2,189 ч. 3 КК України, ОСОБА_6 за ст. 146 ч. 2 КК України та ОСОБА_7 за ст. 146 ч. 2 КК України у встановленому судом обсязі доведена повністю, а їх злочинні дії слід вірно кваліфікувати: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - кожного за ст. 146 ч. 2 КК України, як умисне незаконне повторне позбавлення волі та викрадення людини, вчинені з корисливих мотивів з метою подальшого вимагання у нього грошових коштів за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань; ОСОБА_5 - за ст. 146 ч.2 КК України, як умисне незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинені з корисливих мотивів з метою подальшого вимагання у нього грошових коштів за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань та за ст. 189 ч. 3 КК України - як умисне вчинення з корисливих мотивів з метою особистого збагачення вимагання, а саме вимоги передачі чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого.

При вирішенні питання щодо правильності кваліфікації злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_5 та невстановлених осіб з метою відмежування вимагання від грабежу чи розбою суд виходить з того, що при грабежі і розбої насильство або погроза його застосування спрямовані на заволодіння майном у момент їх застосування. При цьому погроза являє собою такі дії чи висловлювання, які виражають намір застосувати фізичне насильство негайно. Дії, що полягають у насильстві або в погрозі його застосування, спрямовані на одержання майна в майбутньому, а також вимогу передати майно, поєднану з погрозою застосувати насильство до потерпілого або до близьких йому осіб у майбутньому, слід кваліфікувати як вимагання. В даному випадку обвинуваченому ОСОБА_5 було достовірно відомо, що ОСОБА_11 повертався з роботи та не мав при собі грошових коштів, які він мав намір вимагати, тож дії ОСОБА_5 у групі невстановлених осіб спрямовані на одержання майна від ОСОБА_11 в майбутньому, а також вимогу передати майно, поєднану з погрозою застосувати насильство до потерпілого у майбутньому, правильно кваліфікувати як вимагання.

При цьому суд враховує, що заподіяння в процесі вимагання потерпілому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесного ушкодження, позбавлення волі, поєднане з насильством небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, з погрозою вбивства та заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень, які потерпілий сприймав реально охоплюється ч. 3 ст. 189 КК України і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребує.

Оскільки судом достовірно встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджені за ст.ст. 146 ч. 2 та 189 ч. 2 , 70 ч. 1 КК України за вчинення ними 27 вересня 2010 року вказаних злочинів, то суд вважає, що їх злочинні дії 05 жовтня 2010 року слід кваліфікувати, як повторні.

Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчинених кожним із них злочинів, їх відношення до вчиненого, дані, які характеризують особи кожного із засуджених, стан здоров`я, сімейний стан, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини і керується принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальновизнано та міститься в роз`ясненнях п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Вирішуючи питання про призначення виду та міри покарання ОСОБА_7 , суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, зокрема те, що засуджений вчинив злочин середньої тяжкості та його другорядну роль при скоєнні інкримінованого йому злочину. Суд звернув увагу на те, що ОСОБА_7 після скоєння викрадення потерпілого ОСОБА_11 в подальшому добровільно відмовився від участі в реалізації інших злочинних дій по відношенню до потерпілого.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 - судом не встановлені.

Обставиною, що обтяжує його покарання суд вважає рецидив злочину.

Суд також врахував обставини справи та інші дані про особу ОСОБА_7 , який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, за які судимості не зняті та не погашені, належних висновків для себе не зробив і вчинив новий злочин через нетривалий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, осудний, не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра, суспільно-корисною діяльністю не займався.

З урахуванням усіх вищевказаних обставин та особи ОСОБА_7 суд приходить до висновку щодо призначення йому покарання у виді позбавлення волі, оскільки вважає, що тільки таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд, у відповідності з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, враховує те, що він раніше судимий за вчинення тяжких злочинів, за які судимості не зняті та не погашені, належних висновків для себе не зробив і вчинив злочини через нетривалий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 - судом не встановлені.

Обставиною, що обтяжує його покарання суд вважає рецидив злочину.

Суд враховує наявність обтяжуючої покарання обставини - рецидиву злочинів та ту обставину, що ОСОБА_6 певною мірою зорганізував дані злочини, звернувшись з пропозицією до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 і після невдалого викрадення ОСОБА_11 за проханням ОСОБА_5 знову привіз його на переїзд, що також свідчить про небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення. Суд також враховує й інші дані про особу ОСОБА_6 .

Як особа ОСОБА_6 за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, осудний, не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра, має на утриманні неповнолітню дитину, є інвалідом третьої групи та хворіє на туберкульоз, працював сторожем.

Суд також враховує суспільну небезпечність скоєного ним злочину та його відношення до скоєного.

З врахуванням наведених обставин справи, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, оскільки вважає, що тільки таке покарання, яке полягає в ізоляції, буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

ОСОБА_6 засуджений на підставі Вироку Краснолиманського міського суду Донецької області від 06 серпня 2013 року за ст.ст. 146 ч.2, 189 ч.2, 70 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, тож при призначенні покарання ОСОБА_6 суд враховує вимоги ст. 70 ч.4 КК України.

ОСОБА_7 засуджений на підставі Вироку Краснолиманського міського суду Донецької області від 06 серпня 2013 року за ст.ст. 146 ч.2, 189 ч.2, 70 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, тож при призначенні покарання ОСОБА_7 суд враховує вимоги ст. 70 ч.4 КК України.

На підставі Ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2016 року ОСОБА_6 звільнений від відбуття покарання у зв`язку з повним відбуттям покарання ( том 17 а.п.87-88).

Згідно Довідки № 7/13305 від 29 жовтня 2015 року ОСОБА_7 звільнений 07 жовтня 2015 року з Артемівської установи виконання покарань ( №6) Донецької області у зв`язку з відбуттям строку покарання ( том 16 а.п.70).

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_5 вчинив умисні кримінальні правопорушення, які у відповідності до ст. 12 КК України віднесені: за ст. 146 ч. 2 КК України - до категорії злочинів середньої тяжкості і за ст. 189 ч. 3 КК України до категорії тяжких злочинів.

Як особа ОСОБА_5 за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, осудний, не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра, в силу ст. 89 КК України не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, працює та має матір-інваліда першої групи, яка проживає окремо.

Обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 - судом не встановлені.

Суд також враховує суспільну небезпечність скоєних ним двох злочинів, обставини справи, активну і керівну роль ОСОБА_5 при організації і скоєнні вчинених ним групових злочинів, які посягають не лише на власність особи, а й на її волю, життя та здоров`я. При цьому злочин по позбавленню волі та викраденню людини з заподіянням потерпілому фізичних страждань вчинено відкрито в денний час у дворі багатоквартирного будинку. Після вчинення цього злочину ОСОБА_5 , не зважаючи на те, що мало місце переслідування працівниками міліції, продовжив групову злочинну діяльність та скоїв тяжкий корисливий злочин з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого з заподіянням тілесних ушкоджень середньої тяжкості проти тієї ж самої особи, що свідчить про особливу зухвалість засудженого. Судом також належним чином врахована тривалість та спосіб вчинених ним злочинів у групі осіб з застосуванням камуфльованої форми та вивезенням потерпілого у нічний час доби до лісу. Як вбачається з матеріалів справи, незважаючи на те, що попередня судимість ОСОБА_5 за ст.ст. 186 ч. 2, 189 ч. 2 КК України, тобто за скоєння корисливих злочинів, в тому числі за аналогічною статтею погашена лише у 2008 році, він продовжив вчиняти умисні злочини проти особи та власності із застосуванням насильства до громадян, що вказує на небажання його стати на шлях виправлення.

Суд також враховує відношення ОСОБА_5 до скоєного ним позбавлення волі та викрадення людини, намагаючись виправдати свої злочинні дії прикриттям « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та інших суспільних громадських організацій, що також свідчить про небажання обвинуваченого ОСОБА_5 стати на шлях виправлення і про його бажання використовувати створену ним організацію для прикриття злочинних дій. Тож суд дійшов висновку що ОСОБА_5 представляє для суспільства підвищену небезпеку.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд призначає ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій відповідних статей кримінального кодексу із застосуванням вимог ст. 70 ч. 1 КК України, оскільки вважає, що тільки таке покарання, яке полягає в ізоляції від суспільства, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Тому суд також вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 обов`язкове додаткове покарання, передбачене ч. 3 ст. 189 КК України у виді конфіскації всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.

У відповідності до вимог частини 2 статті 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст. 146 частиною 2 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

У відповідності до вимог п. 3 частини 1 статті 49 КК України «Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п. 3 п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 вчинив умисне кримінальне правопорушення середньої тяжкості 05 жовтня 2010 року, з моменту вчинення якого минуло більше п`яти років, то суд приходить до переконання, що ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 ч. 2 КК України.

У відповідності до частини 5 статті 74 КК України «Особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України», тому ОСОБА_5 підлягає звільненню від покарання, призначеного за ст. 146 ч. 2 КК України.

26 листопада 2015 року було прийнято Закон України № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», що набрав чинності 24 грудня 2015 року. Цим Законом було змінено ч.5 ст. 72 КК України і визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до Закону України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року, який набув чинності 21 червня 2017 року, ч. 5 ст.72 КК викладено у такий редакції: «попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Вирішуючи питання щодо дії в часі положень ч.5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зазначити таке: Питання темпоральної дії ( тобто дії в часі) закону про кримінальну відповідальність врегульоване ст.ст. 4,5 КК України.

Залежно від напряму дії нормативно правових актів у часі ( в т.ч. й закону про кримінальну відповідальність) дія закону в часі може бути прямою, зворотною або переживаючою (ультра активною). Зворотна дія полягає в тому, що новий нормативно правовий акт або нова правова норма застосовується до фактів та правовідносин, які існували до набрання цим актом ( нормою) чинності. Статтею 5 КК України визначено низку умов, за яких допускається надання зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

Так, відповідно до ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч.2 ст. 4 КК України чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначається щодо злочинності, караності, а також інших кримінально-правових наслідків діяння.

Положення ч.5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч.1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально правові наслідки» у розумінні ч.2 ст. 4 КК України.

Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року ( включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № № 838-VIII ( Зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч.1 ст. 5 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію у часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому, нова редакція ч. 5 ст.72 КК України не може бути застосована до ОСОБА_5 в силу ч. 2, 4 ст. 5 КК України.

Отже ОСОБА_5 слід зарахувати у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 15 жовтня 2010 року по 04 листопада 2010 року включно, з 15 листопада 2012 року по 09 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-377 КПК України, розділом ХІ Перехідних положень КПК України 2012 року, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

У відповідності до вимог ст. 70 ч.4 КК України призначити ОСОБА_45 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим Вироком більш суворим, призначеним на підставі Вироку Краснолиманського міського суду Донецької області від 06 серпня 2013 року за ст.ст. 146 ч.2, 189 ч.2 КК України, встановивши до відбуття п`ять років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_9 таким, що відбув покарання у виді позбавлення волі за цим Вироком, звільнивши його від відбуття покарання у зв`язку з повним відбуттям покарання.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст.ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

У відповідності до вимог ст. 70 ч.4 КК України призначити ОСОБА_46 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим Вироком більш суворим, призначеним на підставі Вироку Краснолиманського міського суду Донецької області від 06 серпня 2013 року за ст.ст. 146 ч.2, 189 ч.2 КК України, встановивши до відбуття п`ять років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_8 таким, що відбув покарання у виді позбавлення волі за цим Вироком, звільнивши його від відбуття покарання у зв`язку з повним відбуттям покарання.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст.ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 КК України та ч. 3 ст. 189 КК України та призначити йому покарання:

- за ст. 146 ч. 2 КК України - у виді позбавлення волі на строк п`ять років;

- за ст. 189 ч. 3 КК України - у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю з ізоляцією засудженого та поміщенням його до Кримінально виконавчої установи закритого типу.

У відповідності до вимог частини 5 статті 74 КК України звільнити ОСОБА_10 від покарання, призначеного за ст. 146 ч. 2 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 ч. 2 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст.ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_47 відраховувати з моменту його затримання і поміщення до Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_47 в строк відбування покарання строк тримання під вартою під час досудового слідства кримінального провадження з 15 жовтня 2010 року по 04 листопада 2010 року, з 15 листопада 2012 року по 09 червня 2017 року, включно - із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Виконання вироку в частині затримання ОСОБА_10 і етапування його для відбування ним покарання у виді позбавлення волі до Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції доручити працівникам Слов`янського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Донецькій області.

Після набрання вироком чинності речові докази:

Матеріал про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_21 № 1976 на 12 аркушах в ксерокопіях та Постанову про відмову в порушенні кримінальної справи по матеріалам ЖРЗПЗ № 5828 від 27 липня 2007 року залишити в матеріалах провадження.

Речові докази, які знаходяться на зберіганні в Слов`янському міськрайонному суді Донецької області - телефон «Нокіа» - конфіскувати у дохід держави, 4 сім карти МТС та одну сім-карту ЛАЙФ - знищити, документи на автомобіль Міцубіші Грандіс - Техпаспорт та сервісну книжку, Страховий поліс, дві Довіреності на право керування, а також автомобіль Міцубіші Грандіс номер кузова НОМЕР_5 з навігатором всередині, два ключа один з яких від автомобіля Міцубіші з брелком - сигналізацією, другий комплект ключем до автомобіля Міцубіші Грандіс, які знаходяться на охоронюваній території адміністративної будівлі ВБОЗ ГУМВС області (Донецька область, м. Краматорськ, вул. Шкадінова, 21) під відповідальним зберіганням, а також папку із Скаргами та відповідями на 56 аркушах, копію Паспорту ОСОБА_48 , два мобільних телефони ОСОБА_49 з сім-картками, записку з текстом запиту на характеристику, дві записні книжки, а також сім-картку ОСОБА_12 - повернути законним власникам.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий:

суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1 .