Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/9126/16-к
Провадження №1-кп/523/174/18
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

14.12.2018 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурорів Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілого ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» ОСОБА_10 , обвинуваченого та його захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000306 від 30 квітня 2016 року із звинувачення

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, працевлаштованого, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.187 та ч.1 ст.396 КК України,

в с т а н о в и в:

Заздалегідь необіцяне приховування тяжкого злочину

ОСОБА_13 пред`явлено обвинувачення в тому, що він, не отримуючи погроз від ОСОБА_14 , в період з 02 години 30 хвилин 30 квітня 2016 року до 05 травня 2016 року не сповістив правоохоронні органи про вчинений останнім розбійний напад на ОСОБА_15 , а також приховував предмет злочину належний потерпілому мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Core Prime».

При цьому ОСОБА_14 , діючи близько 02 години 30 хвилин 30 квітня 2016 року з корисливих мотивів, умисно, з метою нападу та заволодіння майном ОСОБА_15 , із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я останнього шляхом демонстрації предмету, зовні схожого на пістолет, перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва,110, в якості пасажира таксі на передньому пасажирському сидінні керованого ОСОБА_13 автомобіля марки «Renault Logan», н/з НОМЕР_1 , наказав тому та пасажиру на задньому сидінні ОСОБА_15 вийти із автомобіля.

В подальшому ОСОБА_14 підійшов до ОСОБА_15 , який перебував біля заднього правого крила автомобіля, та демонструючи в правій руці предмет, зовні схожий на пістолет, схватив того лівою рукою за комірець кофти, наказав віддати йому наявні гроші та поверхово перевірив кармани одягу потерпілого. В результаті вчиненого ОСОБА_14 забрав з правого карману куртки ОСОБА_15 належний тому мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Core Prime» (імей 1: НОМЕР_2 ; імей 2: НОМЕР_3 ), в корпусі темно-синього кольору, вартістю 2000 грн, з силіконовим напівпрозорим чохлом коричневого кольору, вартістю 150 грн, в якому знаходилася сім-картки операторів «Vodafone» № НОМЕР_4 , вартістю 50 грн, та «Lifecell» № НОМЕР_5 , вартістю 50 грн.

Продовжуючи вимагати у потерпілого гроші ОСОБА_14 зрозумів факт їх відсутності, після чого наказав ОСОБА_15 бігти не озираючись в напрямку зупинки громадського транспорту «7-ма Пересипська», що той виконав під загрозою застосування предмету, зовні схожого на пістолет.

В наступному ОСОБА_14 сів до салону автомобіля під керуванням ОСОБА_13 та вони разом поїхали до розташованого на куті вулиць Прохоровської та М`ясоїдівської універсаму, де безрезультатно намагалися збути вищезазначений мобільний телефон.

Розбійний напад на ОСОБА_9 та заволодіння грошима ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ»

ОСОБА_13 також пред`явлено обвинувачення в тому, що він, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою нападу і заволодіння майном ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із погрозою застосування насильства у вигляді демонстрації предмету, зовні схожого на пістолет, перебуваючи близько 03 години 50 хвилин 30 квітня 2016 року в приміщенні розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 2А, магазину автозаправної станції «WOG», погрожуючи вищезазначеним предметом, підійшов до каси, наказав касиру-оператору ОСОБА_9 підняти руки, після чого обійшов стіл, на якому знаходився касовий апарат, з якого відкрито заволодів належними ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» грошима в сумі 6275 грн.

Продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_13 перевірив ящики столу на наявність інших цінних речей та грошей, після чого вийшов з приміщення магазину та направився в сторону вул. Краснослобідська, де зник у невстановленому напрямку, розпорядившись викраденими грошима на власний розсуд.

Дослідженням представлених сторонами доказів встановлено наступне.

Заздалегідь необіцяне приховування тяжкого злочину

Обвинувачений вину у зазначеному фактично не визнав та показав, що в період з 2-ї до 4-ї години ночі 30 квітня 2016 року він надавав послуги таксі малознайомому ОСОБА_14 . Перебуваючи в районі вул. Краснослобідської, він також підібрав в якості пасажира раніше незнайомого йому ОСОБА_15 , якого погодився підвезти до «Лузанівки». Під час поїздки між перебуваючим на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_14 та перебуваючим на задньому пасажирському сидінні ОСОБА_15 відбулась розмова з приводу обізнаності чи необізнаності останнього з якоюсь особою, яку ОСОБА_14 називав за прізвиськом. Несподівано ОСОБА_14 наказав йому повернути автомобіль праворуч в напрямку 195-го причалу, а ще через незначний проміжок часу наказав зупинитися та вийти усім із автомобіля.

Пістолет в руках ОСОБА_14 він не розгледів, оскільки світло в салоні автомобіля увімкненим не було, але чув, як той нібито говорив йому та ОСОБА_15 , що зараз їх постріляє.

Як вбачається з наступних показань ОСОБА_13 він лише розгледів, як ОСОБА_14 підійшов до ОСОБА_15 , між ними виникла якась суперечка, після чого перша особа примусила бігти потерпілого з місця події. Одночасно ОСОБА_13 , не бажаючи бути свідком чи учасником події, вскочив на водійське місце та рушив автомобіль, проте від`їхати на значну відстань не зумів, оскільки опинився в дорожньому тупику. При поверненні ОСОБА_14 до автомобіля ОСОБА_13 побачив у того в руках мобільний телефон та здогадався, що ця річ була відібрана у потерпілого.

В подальшому ОСОБА_14 наказав підвезти його в центральну частину міста Одеси, де той спочатку намагався розблокувати телефон потерпілого, а згодом і реалізувати, обіцяючи розплатитися з ОСОБА_13 вирученими грошима за надані послуги таксі, але здійснити це тому не вдалося. Свою роль при цих діях ОСОБА_13 зазначає виключно, як надання клієнту послуг таксі, а також пояснює, що не був заздалегідь обізнаний із злочинними намірами ОСОБА_14 та тривалий час не мав можливості добровільно позбутися небажаного для нього пасажира, виконуючи його вказівки щодо маршруту руху.

Обвинувачений категорично заперечує можливе приховування мобільного телефону, який увесь час залишався у ОСОБА_14 . Окрім того, ОСОБА_13 наполягає, що саме він вказав правоохоронцям на ОСОБА_14 та дав викривальні щодо того показання про відомі йому обставини вищезазначеного злочину, а відтак не мав жодного умислу його приховувати.

Отримавши показання обвинуваченого, свідка обвинувачення, дослідивши письмовий доказ за цим епізодом в провадженні, суд дійшов висновку про відсутність в діяннях ОСОБА_13 складу даного злочину при викладених в обвинуваченні обставинах.

Так, ОСОБА_15 , будучи допитаним в суді в якості свідка, показав, що близько 2 години ночі він намагався добратися додому з роботи та, перебуваючи в районі вул. Краснослобідської, сів на заднє пасажирське сидіння автомобіля таксі марки «Renault Logan». Через деякий час прокинувся пасажир з переднього сидіння та став розпитувати свідка щодо його особи, місця роботи, проживання та якихось нібито спільних з ним знайомих осіб. В районі Ярмаркової площі цей пасажир наказав водієві різко змінити напрямок руху та їхати в бік моря, на що пояснив присутнім, що бажає спочатку заїхати до себе додому.

ОСОБА_15 також показав, що через незначний проміжок часу він почув, як йому здалося, клацання затвора пістолета, після чого пасажир наказав водієві зупинитися, не ворушитися, а йому ( ОСОБА_15 ) негайно вийти із машини, що він вимушено зробив. Цей пасажир підійшов до нього, прижав рукою до заднього правого крила автомобіля, а іншою рукою став нишпорити по одягу та тілу в пошуках ювелірних прикрас та інших коштовних речей. Він відшукав в кармані його куртки мобільний телефон марки «Samsung Galaxy», в чохлі та з двома сім-картками, забрав його собі, після чого наказав свідку бігти з цього місця.

ОСОБА_15 стверджує, що під час цих дій нападник з водієм не розмовляв, а останній взагалі був переляканий діями нападника. Окрім того, свідок уточнив, що хоча і не розгледів в руках нападника пістолета, проте сприйняв його дії як реальну загрозу власному життю.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 06 травня 2016 року свідок ОСОБА_15 за зовнішніми ознаками впізнав в особі ОСОБА_13 водія таксі, в якому знаходився нападник.

Аналіз показань обвинуваченого, свідка, а також вищенаведеного протоколу дає підстави дійти наступних висновків.

З об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.1 ст.396 КК України, тобто заздалегідь необіцяне приховування тяжкого злочину, полягає в прямому умисному приховуванні злочинця, слідів злочину, засобів та знарядь вчинення злочину, факту придбання або збуту майна, здобутого в результаті його вчинення, легалізації (відмивання) грошових коштів та іншого майна, здобутих злочинним шляхом. Способами приховування можуть, зокрема, бути: надання злочинцю сховища, транспортних засобів, знищення слідів злочину, перенесення знарядь злочину в інше місце, зміна зовнішнього вигляду злочинця, забезпечення злочинця підробленими документами тощо.

Приховування виражається в активних діях, пов`язаних з укриттям злочинця, засобів вчинення злочину, слідів тяжкого злочину, і цим воно відрізняється від недонесення.

Приховування може бути вчинене лише з прямим умислом. Винний усвідомлює, що він сприяє приховуванню злочинця, знарядь чи засобів вчинення злочину, його слідів, предметів, здобутих злочинним шляхом, та бажає цього. Особа повинна усвідомлювати закінчений характер злочину, який вона приховує. Мотив і мета при цьому на кваліфікацію впливати не повинні.

І навпаки, приховування злочину, злочинця та наслідків злочину не може проявлятися у формі бездіяльності, шляхом пасивної поведінки, оскільки заздалегідь обіцяна бездіяльність такої особи може розглядатися як вид співучасті у злочині. Для наявності приховування необхідна наявність таких активних дій, які були б здатні викликати труднощі у розкритті злочину та встановленні винної в його скоєнні особи.

Присутність ОСОБА_13 в місці і часі вчинення ОСОБА_16 розбійного нападу на ОСОБА_15 підтверджується узгодженими показаннями обвинуваченого та останньої особи. Характер та сутність вчинених нападником дій, що означали саме розбій, повинні були усвідомлюватися ОСОБА_13 , оскільки з його показань вбачається як висловлення ОСОБА_16 фрази, пов`язаної з можливістю здійснення пострілів, так і демонстрація останнім примусово вилученого у ОСОБА_15 мобільного телефону.

Водночас, показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_15 також узгоджуються і в частині неочікуваності ОСОБА_13 наступних злочинних дій ОСОБА_16 , а відтак, слід погодитися з доводами сторони захисту, що ОСОБА_13 спочатку надавав ОСОБА_16 послуги таксі, а потім був вимушений ще деякий час виконувати цю ж саму функцію, побоюючись можливої розправи з боку останнього. Спростувати це, або ж довести протилежне наданими прокурором обвинувальними доказами неможливо.

Таким чином ОСОБА_13 не вчинив жодної умисної активної дії, яка була б здатна викликати труднощі у розкритті злочину та встановленні винної в його скоєнні особи. Наступна ж його пасивна поведінка у вигляді не сповіщення правоохоронних органів про розбійний напад не утворює складу заздалегідь необіцяного приховування тяжкого злочину, оскільки це є бездіяльність.

Окрім того, в пред`явленому ОСОБА_13 обвинуваченні також не конкретизовано, що саме він міг приховати стосовно предмету злочину (факт його придбання чи збуту), а також не спростовано обвинувальними доказами показання обвинуваченого про будь-яку непричетність до зазначених дій, оскільки мобільний телефон увесь час перебував виключно в розпорядженні ОСОБА_16 .

За таких обставин слід дійти загального висновку про відсутність в діяннях ОСОБА_13 об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.1 ст.396 КК України, а саме заздалегідь необіцяного приховування тяжкого злочину, що спричинює його виправдання.

Розбійний напад на ОСОБА_9 та заволодіння грошима ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ»

Обвинувачений вину у зазначеному не визнав та показав, що в період з 03 години 41 хвилину до 03 години 43 хвилини 30 квітня 2016 року він, керуючи автомобілем марки «Renault Logan», в салоні якого також перебував і ОСОБА_16 , заїхав на парковку біля розташованої поруч з автозаправною станцією «WOG» автомийки, де останній намагався за допомогою безкоштовного від АЗС Wi-Fi безрезультатно під`єднатися до мережі Інтернет та розблокувати мобільний телефон ОСОБА_15 . О 03 годині 45 хвилин вони від`їхали з цього місця та вже рухалися в районі вулиць Балківська та Градоначальницька в напрямку центральної частини м. Одеси.

Отримавши показання обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_9 , дослідивши письмові та речові докази за цим епізодом в провадженні, суд дійшов висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_13 даного злочину при викладених в обвинуваченні обставинах.

Так, потерпіла ОСОБА_9 в суді показала, що близько 03 години 40 хвилин 30 квітня 2016 року вона перебувала на своєму робочому місці в приміщенні автозаправної станції «WOG», по вул. Балківська,2А, та перераховувала готівку в касі. Несподівано вона підняла очі та побачила перед собою молодого чоловіка з опущеною головою. Незнайомець промовив: «Дуже важке положення, дістаньте всі гроші із каси та покладіть їх на стіл, руки тримайте на виду». В його руці вона також побачила пістолет, дуже злякалася та сприйняла це як реальну загрозу її життю. В наступний момент нападник заскочив за пульт оператора, схопив із відчиненого касового апарату стопку належних ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» грошових купюр, відчинив тумбочку, намагаючись відшукати ще щось коштовне, після чого вибіг за вхідні двері та зник.

Потерпіла наполягає, що дуже добре зуміла розгледіти обличчя нападника, в якому впевнено впізнає ОСОБА_13 .

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 05 травня 2016 року потерпіла ОСОБА_9 за зовнішнім виглядом, формою обличчя, очами, тілобудовою, зачіскою та голосом впізнала в особі ОСОБА_13 нападника, який 30 квітня 2016 року вчинив щодо неї розбійний напад.

Водночас, як вбачається з протоколу прийняття від ОСОБА_9 заяви про вчинене кримінальне правопорушення, складеного о 4 годині 00 хвилин 30 квітня 2016 року, остання, звертаючись до органу поліції з вимогою прийняти міри до невстановленої особи, яка відкрито заволоділа 6275 грн, з незрозумілих причин не заявляє про те, що бачила цю особу, а також що може її впізнати та за якими конкретними прикметами.

Згідно проведеного в період з 05 години 00 хвилин до 05 години 40 хвилин 30 квітня 2016 року, тобто до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, огляду розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 2А, приміщення автозаправної станції «WOG», слідчим з невідомих та жодним чином неконкретизованих об`єктів було вилучено 6 слідів пальців руки, що підтверджується відповідним протоколом огляду.

Як вбачається з висновку судової-дактилоскопічної експертизи №644-Д від 29 червня 2016 року на вилучених з місця події вищезазначених об`єктах слідів папілярних узорів не виявлено.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.237 КПК України огляд іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку такого володіння особи.

Положеннями ст.233 цього Кодексу встановлено, що ніхто не має права проникнути до іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім невідкладних випадків, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. В такому випадку слідчий, за погодженням з прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами ст.234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.
Під іншим володінням особи розуміється приміщення службового призначення, яке знаходиться у володінні особи, а безпосереднє переслідування особи, що підозрюється у вчиненні злочину, розуміється як слідування за особою безперервно протягом певного часу, без втрати переслідувачем переслідуваного з поля зору, що здійснюється стосовно особи, якій вручено повідомлення про підозру, або яку застали на місці вчинення злочину чи безпосередньо після його вчинення.

Як встановлено в судовому засіданні огляд приміщення АЗС проводився без згоди осіб, які ними володіють, без ухвали слідчого судді, а також без подальшого невідкладного звернення слідчого до слідчого судді з клопотанням про проведення огляду іншого володіння. Докази, одержані в результаті такого огляду є допустимими лише тоді, коли ця процесуальна дія проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

В даному ж випадку протокол вищезазначеної слідчої дії, а також отримані внаслідок її проведення речові докази у вигляді 6 слідів пальців руки, та проведений на підставі їх дослідження висновок дактилоскопічної експертизи слід визнати в якості недопустимих доказів.

Згідно акту інвентаризації наявності грошових коштів, цінностей АЗК по вул. Балківській, 2А, від 30 квітня 2016 року, встановлено нестачу грошових коштів в сумі 6275 грн.

Слідчим під час досудового розслідування було оглянуто, визнано та долучено в якості речового доказу компактний CD-R диск із відеозаписом з камер зовнішнього спостереження з місця події.

До недоліків даного доказу слід віднести відсутність в матеріалах судового провадження будь-якого процесуального документу, який би обґрунтовував правомірність надходження до слідчого даного носія інформації.

Безпосереднім відтворенням в суді даного диску встановлено наявність 8 файлів, на яких містяться відеозаписи із наступними зображеннями:

- одягнена в спортивну куртку з капюшоном особа біжить в напрямку від камери поруч з одноповерховою будівлею з вікном (1_01R_4200.avi);

- одягнена в спортивну куртку з капюшоном особа рухається в напрямку камери ділянкою території АЗС з колонками для заправки автомобілів (2_02R_4200.avi);

- одягнена в спортивну куртку з капюшоном особа входить до дверей будівлі та біжить в напрямку від камери (3_03R_4200.avi);

- в кадрі знаходиться слабо видимий силует особи, яка рухається в напрямку камери на фоні зображення частини автодороги (4_04R_4200.avi);

- в кадрі знаходиться слабо видимий силует особи (частини ніг), що рухається ділянкою території АЗС з колонками для заправки автомобілів (5_05R_4200.avi);

- в приміщенні магазину одягнена в спортивну куртку з капюшоном особа рухається в напрямку від камери, губить декілька грошових купюр та залишає приміщення (6_06R_4200.avi);

- в приміщенні магазину перебувають дві особи жінка ( ОСОБА_9 ) та одягнена в спортивну куртку з капюшоном особа, що тримає руку біля обличчя; при цьому остання особа демонструє предмет, зовні схожий на пістолет, після чого заходить до робочого місця касира, звідки забирає з касового апарату стопку грошових купюр (7_07R_4200.avi);

- в приміщення магазину входить одягнена в спортивну куртку з капюшоном та взута у кросівки особа, що тримає руку біля обличчя, після чого через незначний проміжок часу ця ж особа вибігає з приміщення (8_08R_4200.avi).

Індикатори дати та часу налаштувань пристроїв відеозапису містять відомості про період часу з 02 години 46 хвилин до 02 години 49 хвилин 30 квітня 2016 року.

Як вбачається з висновку судово-портретної експертизи №19/9-2/6-СЕ/18 від 31 січня 2018 року зображення невідомої особи, одягненої в спортивну куртку з капюшоном, на відеозаписах у вищезазначених файлах, не придатне для ідентифікації за ознаками елементів зовнішності, оскільки такі елементи не проглядаються.

Обвинувачений ОСОБА_13 , заперечуючи перебування у вмінений період часу в приміщенні АЗС, надав роздруківку з аккаунту (облікового запису) ІНФОРМАЦІЯ_3 .соm веб-ресурсу Google з належного йому мобільного пристрою. З даних розділу «Хронологія» цього облікового запису вбачається фіксування вихідних даних щодо місць знаходження мобільного пристрою в певні моменти часу. Так, з 03 години 41 хвилину до 04 години 05 хвилин 30 квітня 2016 року мобільний пристрій фіксується на вулиці Балківської та характеризується подальшим рухом в напрямках вулиць Разумовського, Бугаївської, Прохоровської, Богдана Хмельницького та Мечникова.

Як вбачається з повідомлення експерта про неможливість проведення комп`ютерно технічної експертизи №119к від 27 серпня 2018 року, а також пояснень в суді експерта ОСОБА_17 перевірити експертним шляхом можливість ОСОБА_13 видаляти, редагувати, додавати записи та відмітки на карті про місце власного перебування та маршрутів власного пересування у розділі «Хронологія» у особистому кабінеті вищезазначеного облікового запису неможливо через не представлення експерту копії або оригіналу накопичувача (накопичувачів), на якому знаходяться файли та база даних, а також технічної документації сервісу (веб-ресурсу Google), ймовірним місцем знаходження яких є територія США. Вихідні дані, тобто відмітки на карті про знаходження мобільного пристрою в певні моменти часу здійснюються не людиною, а механізмом.

Аналіз показань обвинуваченого, потерпілої, а також представлених сторонами письмових та речових доказів дає підстави дійти наступних висновків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до положень ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Правова позиція Європейського суду з прав людини щодо належного розуміння сутності поняття «поза розумним сумнівом» відображена, зокрема, в п.43 його рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Суд зазначив, що таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Єдиним джерелом отримання прямих доказів про можливу причетність ОСОБА_13 до вчинення вміненого йому розбійного нападу є виключно потерпіла ОСОБА_9 , яка в перші ж хвилини після події не зазначила про здатність впізнати особу нападника, проте через 5 днів, навпаки, за зовнішнім виглядом, формою обличчя, очами, тілобудовою, зачіскою та голосом впізнала в особі ОСОБА_13 нападника.

Узагальнюючи зміст відеофайлів із записів камер зовнішнього спостереження, як найбільш об`єктивних доказів, можливо зробити висновок, що нападник, перебуваючи в приміщенні магазину протягом незначного періоду часу (близько 50 секунд), намагався всіляко приховати власне обличчя та зовнішність рукою, опущенням голови вниз, а також предметом одягу (капюшоном) як від камер зовнішнього відеоспостереження, так і безпосередньо від потерпілої ОСОБА_9 . При цьому потерпіла взагалі не мала б змоги розгледіти зачіску нападника, оскільки верхня частина його голови увесь час була прикрита капюшоном.

Враховуючи викладене, а також стресовий характер події для ОСОБА_9 у суду викликає сумнів достовірність результатів проведеного за її участю впізнання, що не виключає можливо допущену потерпілою ненавмисну помилку в результатах цієї слідчої дії.

Окрім того, є вкрай суперечливими дані про час вчинення розбійного нападу. Так, із змісту обвинувачення вбачається, що цей злочин було вчинено близько 03 години 50 хвилин 30 квітня 2016 року, а з індикаторів дати та часу налаштувань пристроїв відеозапису - період часу з 02 години 46 хвилин до 02 години 49 хвилин 30 квітня 2016 року, тобто майже на годину раніше. При цьому стороною обвинувачення не було з`ясовано як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду причину такої розбіжності в часі, а відтак неможливо і однозначно встановити час вчинення злочину.

Сторона обвинувачення також не змогла шляхом проведення дактилоскопічної та портретної експертиз довести можливу причетність особи ОСОБА_13 до вміненого йому розбійного нападу, а неможливість проведення комп`ютерно-технічної експертизи не була пов`язана із поведінкою обвинуваченого, оскільки він надав згоду на доступ до його облікового запису та мобільного пристрою, проте жодним чином не мав змоги вплинути на представлення експерту інших запитаних об`єктів дослідження, що фактично не знаходяться на території України.

Таким чином алібі ОСОБА_13 стороною обвинувачення також не було спростовано.

Інших прямих обвинувальних доказів, якими могли б бути, зокрема, предмети одягу та взуття нападника, знаряддя злочину (предмет, зовні схожий на пістолет), предмет злочину (грошові кошти) чи інші речі, які б містили сліди злочину та беззаперечно пов`язували б особу ОСОБА_13 з особою нападника, прокурором в суд також представлено не було.

З урахуванням викладеного, безпосередньо отриманих в суді показань обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_9 , змісту досліджених письмових та речових доказів, а також неможливості «поза розумним сумнівом» спростувати виправдувальні показання ОСОБА_13 , суд, у відповідності із ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України, тлумаче це, а також всі сумніви і протиріччя, що виникли в результаті дослідження в судовому засіданні обвинувальних доказів, на користь обвинуваченого і приходить до загального висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_13 вміненого йому даного епізоду злочинної діяльності, що також спричинює його виправдання.

Відповідно до положень ч.3 ст.129 КПК України в разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, суд залишає цивільний позов без розгляду.

За таких обставин позов ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» до виправданого ОСОБА_13 про стягнення заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 6275 грн слід залишити без розгляду.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності з вимогами ст.100 КПК України.

Заявлені органом досудового розслідування до відшкодування з обвинуваченого судові витрати на загальну суму 9569,68 грн, пов`язані з проведенням у справі судових експертиз, слід прийняти за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_13 за звинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.396 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, визнати невинуватим і за відсутністю в його діянні складу даного злочину виправдати.

ОСОБА_13 за звинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, визнати невинуватим і за недоведеністю вчинення даного злочину виправдати.

Цивільний позов ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» до виправданого ОСОБА_13 про стягнення заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 6275 (шість тисяч двісті сімдесят п`ять) грн - залишити без розгляду.
Заявлені органом досудового розслідування до відшкодування з обвинуваченого ОСОБА_13 судові витрати на загальну суму 9569,68 грн, пов`язані з проведенням у справі судових експертиз, слід прийняти за рахунок держави.

Після набрання вироком законної сили визнані в якості речових доказів 6 слідів пальців рук та диск із відеозаписами зберігати в матеріалах судового провадження.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.

Головуючий ОСОБА_1