Справа № 678/92/14-к
18 грудня 2018 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький, громадянина України, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, на утриманні одна малолітня дитина, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого
14 листопада 2012 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст..75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 1.5 (ч. 1), 2.3 (б), 10.1, 10.3, 11.3, 12.3, 13.3, 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, зміст яких полягає в наступному: 1.5 (ч. 1). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; 10.3. У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися; 11.3. На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу; 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; 13.3. Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху; 14.2. Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані.
Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_5 знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - спричиненні потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю і вказав, що жодним чином не оспорює фактичні обставини, які вказані в обвинуваченні, в тому числі час, місце, правові норми Правил дорожнього руху, які були порушені, тощо, щиро кається, усвідомлює суспільну небезпечність вчиненого, жалкує, що так сталось, просить вибачення у потерпілої, наслідки, які мають місце, настали не від його умисних дій. З урахуванням свого сімейного стану просить не призначати покарання, що пов`язане з реальним позбавленням волі.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України при обставинах, викладених у обвинувальному акті, і судом встановлено, що учасники судового провадження (прокурор, представник потерпілої, обвинувачений та його захисник) правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вислухавши їх думку про можливість розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Допитавши обвинуваченого, потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, при обставинах, викладених в обвинуваченні, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, є невеликої тяжкості.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання своєї вини, готовність нести передбачену законом відповідальність, усвідомлення суспільної небезпечності вчиненого.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 органом досудового розслідування і судом не встановлено.
ОСОБА_5 перебуває з 21 березня 2011 року на профілактичному обліку в Хмельницькому обласному наркологічному диспансері - поведінкові та психічні розлади внаслідок вживання алкоголю зі шкодою для здоров`я, проживає разом з матір`ю ОСОБА_10 , 1975 року народження, та сестрою ОСОБА_11 , 2004 року народження, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_12 , 2012 року народження, раніше судимий.
За ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Згідно ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з принципів законності, справедливості, індивідуалізації і достатності покарання, досягнення мети виправлення обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції статті означеного Закону у виді арешту як необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 1 ст. 60 КК України покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців.
Згідно посвідчення водія, що видане ОСОБА_5 05 квітня 2013 року ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Хмельницького, Хмельницького та Волочиського районів, таке дійсне до 05 квітня 2033 року, відкрито категорію В.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.
Суд вважає за необхідне позбавити обвинуваченого права керувати транспортними засобами в межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 55 КК України.
При призначенні обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд виходить з того, що внаслідок порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху потерпілій ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби), потерпіла тривалий час лікувалась.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
В судовому засіданні 13 січня 2017 року представником потерпілої подано суду заяву потерпілої про залишення позовної заяви до страхової компанії без розгляду.
ОСОБА_5 та його захисник цивільний позов в частині матеріальної шкоди визнав в повному обсязі, в частині моральної шкоди - на суму 2000,00 грн.
Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Так, ОСОБА_5 позовні вимоги щодо відшкодування заподіяної матеріальної шкоди визнав в повному обсязі, тому в цій частині позов слід задовольнити.
Згідно ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, роз`яснень, що містяться у п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Із довідки Хмельницької міської лікарні від 07 травня 2014 року вбачається, що ОСОБА_9 , 1959 року народження, знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні №2 з 12 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року, тобто 18 л/днів.
Обвинуваченим ОСОБА_5 подано суду клопотання, яке підтримано ним та захисником в судовому засіданні, згідно якого він має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_13 , 2012 року народження, тому просить звільнити його від покарання за ч. 1 ст. 286 КК України та застосувати п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році», п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Обвинувачений вказав, що не позбавлений батьківських прав.
Прокурор заперечує щодо задоволення вказаного клопотання.
Представник потерпілої при вирішенні вказаної заяви обвинуваченого покладався на розсуд суду.
Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Згідно змісту ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
У ст. 12 Закону України «Про амністію у 2014 році» визначено, що дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Закон України «Про амністію у 2014 році» набрав чинності 19 квітня 2014 року.
У п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону визначено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, зокрема, осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
У ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" передбачено, що амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
В ч. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні" визначено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до п. "в" ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", а також до осіб, які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, є злочином невеликої тяжкості.
14 листопада 2012 року ОСОБА_5 засуджено Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки.
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_14 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_15 .
Відповідно до повідомлення Служби у справах дітей Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області від 19 листопада 2018 року ОСОБА_5 в Летичівському районі не позбавлявся батьківських прав відносно дочки ОСОБА_13 , 2012 року народження.
Оскільки ОСОБА_5 підлягає звільненню від відбування призначеного йому покарання, тому положення ст. 71 КК України застосуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -
ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді 6 (шести) місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном 1 (один) рік.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2012 року, яким ОСОБА_5 призначено покарання у виді 3 (трьох) років 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ст.. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки - виконувати окремо.

Цивільний позов ОСОБА_9 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 26982,00 грн. матеріальної шкоди, 35000,00 грн. моральної шкоди.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Хмельницького

міськрайонного суду ОСОБА_1