Ухвала
Іменем України
30 січня 2019 р.

м. Київ
справа № 243/8173/18
провадження № 51-346 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18 грудня 2018 року,
встановив:
вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2018 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець
та мешканець АДРЕСА_1 , такий, що судимості не мав,
засуджений за частиною 2 статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК) на 7 років позбавлення волі.
Початок відбування покарання ОСОБА_4 визначено обчислювати з моменту фактичного затримання. Запобіжний захід ОСОБА_4 , відповідно до видів, передбачених статтею 131 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), не обирався.

Також цим вироком визнано винуватим та засуджено ОСОБА_5 , щодо якого судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 грудня 2018 року вирок Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2018 року змінено в частині призначеного покарання. Вирішено, ОСОБА_4 вважати засудженим за частиною 2 статті 187 КК із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. ОСОБА_5 вважати засудженим за частиною 2 статті 187 КК із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

У решті вирок міськрайонного суду залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями, просить їх скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Зокрема вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення та відмову у задоволенні клопотання про дослідження доказів судом апеляційної інстанції.
Одночасно, перевіривши касаційну скаргу засудженого, колегія суддів вбачає, що він не дотримався вимог статті 427 КПК при подачі скарги.
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК .
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді може бути лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, при вирішенні питання про наявність яких суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 КПК.

В той час, як у частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до якої суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як убачається зі змісту касаційної скарги засуджений, вказуючи на незаконність вироку районного суду фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Крім того, засуджений зазначає, що він не погоджується з кваліфікацією його дій, однак його доводи стосуються лише дій ОСОБА_5 без обґрунтування позиції щодо неправильної кваліфікації дій самого засудженого.
До того ж засуджений зазначає, що висновки суду щодо фактичних обставин справи не відповідають дослідженим у суді доказам та вказує на свою невинуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак не зазначає, які саме докази він вважає неспроможними, як і не наводить достатніх доводів, з урахуванням своєї позиції та змісту оскаржуваних судових рішень.
Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного та керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2018 року та

ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18 грудня 2018 року щодо нього, залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3