Провадження № 11-кп/4820/164/19
Справа № 675/489/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: на ухвалу Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому та в режимі відеоконференції під час трансляції з ДУ «Замкова виправна колонія №58» кримінальне провадження за апеляційними скаргамизасудженого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на ухвалу Ізяславського районного суду від 26 грудня 2018 року,
у с т а н о в и л а:
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Ізяславського районного суду від 26 грудня 2018 року в задоволенні клопотання ОСОБА_7 відмовлено, оскільки ним у суді не доведено своє виправлення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просив ухвалу суду скасувати як незаконну, прийняту з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову, якою застосувати до нього ст.81 КК України про умовно-дострокове звільнення.

Посилався на невідповідність фактичним обставинам провадження висновку суду про те, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення та не довів своє виправлення.

Стверджував, що судом не взято до уваги відсутність в установі можливості працевлаштування засудженого.

Уважав, що наявність дисциплінарних стягнень у ОСОБА_7 свідчить лише про факт упередженого ставлення до нього представників адміністрації установи з огляду на відсутність таких стягнень за час перебування ним у Миколаївському слідчому ізоляторі.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просив ухвалу суду скасувати з тих же підстав.

На переконання апелянта, йому безпідставно відмовлено у задоволенні відводів судді.

Зазначав, що суд залишив поза увагою його доводи про те, що він неодноразово звертався зі скаргами на незаконні дії представників адміністрації установи відбування покарання, у зв`язку з чим відомості про це були внесені до ЄРДР.

Уважав, що ці обставини свідчать про упереджене ставлення до нього представників адміністрації установи та безпідставне притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскарженого судового рішення та доводів апеляційної скарги; пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримання апеляційних скарг з викладених у них мотивів; думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Згідно зі ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.
За змістом закону, становлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватися й в умовах відбування менш суворого покарання. Становлення особи на шлях виправлення для зазначеного виду заміни покарання характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Цей висновок повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Отже, законодавцем визначено, що застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є не обов`язком, а правом і таке звільнення може бути застосоване за певних умов.
Як убачається з особової справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 07 грудня 2006 року за ст.ст.152 ч.4, 153 ч.3, 115 ч.2 п.10, 70 КК України на 15 років позбавлення волі, кінець строку відбування покарання 13 листопада 2020 року.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року при з`ясуванні судом питання про становлення засудженого на шлях виправлення ураховується його ставлення до вчиненого ним злочину, до праці.

Із наданої характеристики видно, що ОСОБА_7 , відбуваючи покарання у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», працював у лютому 2008 року, має сім`ю, з іншими засудженими неконфліктний, виконує роботи із самообслуговування, не допускає порушень вимог пожежної безпеки
Під час перебування у Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 характеризувався позитивно, що підтверджується відповідною характеристикою від 21 грудня 2017 року, доданою до матеріалів справи.
ОСОБА_7 здобув професію фрезерувальник у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Замковий навчальний центр № 58», що підтверджується відповідним свідоцтвом 12 СВ № 163617 від 03 березня 2008 року.
Разом з тим, під час відбування покарання на ОСОБА_7 з серпня 2006 року по грудень 2018 року було накладено понад 70 стягнень за вчинення дисциплінарних проступків. При цьому стягнення у вигляді «суворої догани», накладене 29 травня 2017 року, скасоване постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області № 675/1174/17 від 14 грудня 2017 року.
Протягом грудня 2018 року до ОСОБА_7 двічі застосовувались заходи стягнення: 14 грудня 2018 року у виді поміщення до ДІЗО на строк 14 діб, яке засуджений відбуває на момент розгляду заяви, 17 грудня 2018 року у виді суворої догани, що підтверджується доданими копіями постанови та довідки про стягнення та заохочення.
При цьому стягнення на ОСОБА_7 накладались як під час відбування покарання як у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», так і у Селидівській виправній колонії (№ 82) та Бучанській виправній колонії (№ 85).
Заохочень ОСОБА_7 не має, що підтверджується довідками про стягнення та заохочення, наданими суду як Державною установою «Замкова виправна колонія (№58)»,так і Державною установою «Миколаївський слідчий ізолятор».
З характеристики, наданої на ОСОБА_7 Державною установою «Замкова виправна колонія (№ 58)», вбачається, що ОСОБА_7 посягає на права і свободи, честь і гідність персоналу, схильний до порушень режиму відбування покарання, які загрожують безпеці персоналу та інших засуджених, не завжди має охайний зовнішній вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується, свідомо не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи та публічно демонструє зневажливе ставлення до цих вимог, свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, участі в організації та проведенні виховних заходів в установі не приймає, брати участь у програмах диференційованого виховного впливу не бажає.
ОСОБА_7 до праці не залучався, оскільки не виявляє бажання працювати.
Ураховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, а тому відсутні підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційних скарг про упереджене ставлення до засудженого представників адміністрації установи на увагу не заслуговують, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджуються.

За наслідками звернень ОСОБА_7 про вчинення працівниками Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 191 ч. 2, 364 ч. 2, 365 ч. 1, 367 ч. 1, 382 ч. 1 КК України, підозра та обвинувачення жодній особі пред`явлені не були, обвинувальний вирок суду не винесений.
Крім того, дисциплінарні стягнення на засудженого накладались не лише за час відбування ним покарання в Державній установі «Замкова виправна колонія №58», а й Селидівській та Бучанскій виправній колоніях.
З огляду на наведене, підстав для скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Ухвалу Ізяславського районного суду від 26 грудня 2018 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: