УХВАЛА
іменем україни

22 березня 2019 року
м. Київ

справа № 654/574/19
провадження № 51-1418ск19

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року,
в с т а н о в и л а:
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, ухвалою слідчого судді Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 лютого 2019 року було залишено без задоволення клопотання слідчого про арешт майна і повернуто майно особі за належністю.

Херсонський апеляційний суд ухвалою від 26 лютого 2019 року, керуючись ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на вказане рішення слідчого судді.

За змістом поданої скарги, ОСОБА_5 оспорювала в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді виключно в частині рішення про повернення майна іншій особі.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та іншими законами України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 55 Основного Закону України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначені норми беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Відповідно до ст. 24 і ч. 3 ст. 392 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, аналогічним чином гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня, зокрема, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, і не суперечать вимозі імперативності.

Загальні засади, визначені ч. 1 ст. 7 КПК, застосовуються у випадку, якщо положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження. Однак питання про оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування чітко врегульовані главою 26 цього Кодексу, викладені в ній норми є спеціальними по відношенню до загальних і саме вони підлягають застосуванню при розгляді скарги.

Так, ст. 309 КПК установлено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. При цьому п. 9 ч. 1 ст. 309 вказаного Кодексу передбачено можливість оскарження арешту майна або відмову у ньому. Рішення ж слідчого судді про повернення майна особі за належністю прийняте в порядку статей 170-173 КПК у зазначеному переліку відсутнє, тобто його оскарження в апеляційному порядку під час досудового розслідування кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Отже, суддя апеляційного суду, встановивши, що оспорюване рішення слідчого судді про повернення майна не підлягає оскарженню, діяв згідно з вимогами ч. 4 ст. 399 КПК і правомірно відмовив у відкритті провадження.

У контексті наведеного посилання представника потерпілого на висновок Верховного Суду України у справі № 5-142кс(15)17 є необґрунтованим, адже його тлумачення скаржником суперечить точному змісту позиції цього Суду, який у постанові від 12 жовтня 2017 року розглянув питання щодо права на апеляційне оскарження постановлених слідчим суддеюрішень, не передбачених кримінальними процесуальними нормами.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3