ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/7421/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/935/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2018 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.11.2013 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст. 186,ст.ст. 70, 71 КК України до 6 років позбавлення волі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29.01.2016 року в зв`язку зі змінами ст. 72 ч. 2 КК України, внесеними Законом України від 26.11.2015 року ОСОБА_7 зараховано час тримання під вартою з 25.08.2013 року по 15.05.2014 року.
Початок строку: 25.08.2013 року.
Кінець строку: 05.12.2018 року.
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.11.2013 року.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що за час відбуття покарання засуджений неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, своєю поведінкою не довів виправлення на краще, враховуючи, що комісією установи було тричі відмовлено у застосуванні до засудженого ст. ст. 100,101 КВК України, ст. ст. 81, 82 КК України, підтвердження сумлінної поведінки та того, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення суду не надано.
Не погодившись з рішенням районного суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2018 року в частині відмови в застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення та застосувати до нього положення ст. 81 КК України.
В обґрунтування своєї вимог ОСОБА_7 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки він заохочувався адміністрацією установи шість разів, відбув більшу частину строку покарання, має позитивні висновки робітників соціально-психологічної служби колонії, своєю поведінкою та ставленням до праці довів виправлення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком від 13.11.2013 року Комінтернівського районного суду міста Харкова, яким засуджений за ст. 186 ч. 2, 70, 71 КК України до 6 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 25.08.2013 року кінець строку - 05.12.2018 року з урахуванням ухвали Харківського районного суду Харківської області від 29.01.2016 року про зарахування строку попереднього ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до характеристики, затвердженої 03.01.2018 року містить висновок про те, що засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Але при детальному дослідженні матеріалів особової справи суд встановив, що засуджений неодноразово давав свої пояснення стосовно конфліктних ситуацій між ним з іншими засудженими, доставлявся до чергової частини.

Засуджений ОСОБА_8 в місцях позбалення волі знаходиться з 25.08.2013 року. Під час тримання в державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)», де характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав. Заохочень та стягнень не мав, до праці не залучався.

Під час тримання на дільниці СІЗО при «Темнівська виправна колонія (№100)» характеризувався негативно. За порушення режиму тримання притягувався до дисциплінарної відповідальності .

З 05.06.2014 року відбуває покарання в Темнівській виправній колонії (№ 100). За час відбування покарання за допущене порушення вимог режиму тримання притягувався до дисциплінарної відповідальності п`ять разів, на даний час стягнення погашене у встановленому законом порядку, характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений адміністрацією установи шість разів.

Отже, при наявності інших позитивних відомостей про засудженого, таку його поведінку в місцях позбавлення волі не можна називати сумлінною.

Крім того, питання щодо можливого застосування ст. 100,101 КВК України було розглянуто комісією установи: 23.06.2016 року; 28.12.2016 року; 29.06.2017 року та було відмовлено в застосуванні даної пільги, як особі яка не стає на шлях виправлення.

Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», дані щодо сумлінної поведінки засудженого та ставлення його до праці повинні відображати процес виправлення засудженого і стосуватися всього періоду відбування ним покарання.

Окрім того до засудженого ОСОБА_7 раніше застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, але новий злочин вчинено саме за період невідбутої частини покарання за попереднім вироком і остаточне покарання призначено за ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 є суспільно небезпечною особою, яка має стійку кримінальну спрямованість на систематичне скоєння злочинів проти власності та забезпечення себе за рахунок скоєння цих злочинів.

Таким чином, висновки суду на час розгляду клопотання, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від покарання, є обґрунтованими.

Окрім того відповідно до повідомлення начальника Темнівської виправної колонії № 100 від 27.02.2019 року ОСОБА_8 був звільнений з установи 5 грудня 2018 року за відбуттям строку покарання, в зв`язку з чим застосування умовно -дострокового звільнення на цей час є неможливим .

Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2018 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді -