Постанова
Іменем України
13 березня 2019 р.
м. Київ
Справа № 381/117/18
Провадження № 51-5596км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2018 року в межах кримінального провадження № 0001376 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Веряця Виноградівського району Закарпатської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини:
Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Як встановлено судом першої інстанції, 16 грудня 2017 року близько 20 год. 15 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні кафе-бару «Арізона», за адресою: Київська область, м. Фастів, вул. Т. Шевченка, 53, помітив на шиї ОСОБА_7 , яка сиділа за одним із сусідніх столів, золотий ланцюжок, після чого у нього виник злочинний протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, відкрито для ОСОБА_7 та інших відвідувачів і працівників кафе-бару та свідомо нехтуючи цим, підійшовши до ОСОБА_7 та, скориставшись тим, що вона на той час перебувала в стані алкогольного сп`яніння, шляхом ривка зірвав з шиї ОСОБА_7 золотий ланцюжок, вартістю 19614 грн., після чого ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втік, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 19614 грн.
Вироком Апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2018 року зазначений вирок місцевого суду скасований в частині призначеного покарання. Ухвалено призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В решті вирок суду першої інстанції залишений без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , порушує питання про зміну вироку суду апеляційної інстанції і звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не навів переконливих мотивів щодо неможливості звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Також зазначається про можливість виправлення засудженого без позбавлення волі.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор не підтримав касаційну скаргу та просив судове рішення залишити без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
У відповідності з вимогами ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого.
Разом з тим, доводи касаційної скарги засудженого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення внаслідок суворості, є безпідставними.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , а також щодо можливості застосування відносно ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, суд першої інстанції у вироку послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу винного, який раніше судимий, характеризується позитивно, думку потерпілої, яка претензій до ОСОБА_6 не мала, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, обставини, що обтяжують покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.
В подальшому апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, дійшов висновку, що покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 , за своїм видом і розміром відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі ОСОБА_6 і є таким, яке необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого.
Разом з тим, перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК України відносно ОСОБА_6 , апеляційний суд зазначив, що місцевий суд, обмежившись перерахуванням обставин, передбачених ст. 65 КК України, у вироку не навів відповідних мотивів, з яких він дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_6 можливе без відбування ним призначеного покарання.
При цьому апеляційний суд вказав, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що ОСОБА_6 має дві судимості за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, які не зняті і не погашені в установленому законом порядку, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, обвинуваченим вчинено за короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, при цьому судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_6 за попереднім вироком був звільнений умовно-достроково (ухвала Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 26 жовтня 2016 року) і вчинив новий злочин протягом нетривалого часу.
За наведених обставин, враховуючи кількість незнятих та непогашених судимостей, системність вчинення ОСОБА_6 злочинів, які посягають на один і той же об`єкт, апеляційний суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання є неможливим, а тому застосування ст. 75 КК України є безпідставним.
За наведених обставин, Верховний Суд вважає, що висновки апеляційного суду про безпідставність застосування відносно ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та звільнення останнього від відбування призначеного основного покарання є обґрунтованими та належним чином мотивовані, і вважати ці висновки сумнівними підстав немає.
Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга засудженого є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.
З цих підставСуд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2018 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3