КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11/824/42/2019 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.365 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
виправданого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який приймав участь в розгляді справи в суді першої інстанції, прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_10 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2018 року, щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Воркути, Російської Федерації, українця, громадянина України, одруженого, з вищою юридичною освітою, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який органами досудового слідства обвинувачується, у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2018 року ОСОБА_9 визнано не винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, і виправдано.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 у виді підписки про невиїзд скасовано.
Вирішено питання щодо речових доказів та арешту майна.
Органами досудового слідства, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що 15 квітня 2004 року постановою Господарського суду Київської області по справі №192/12б-98 він був призначений арбітражним керуючим-ліквідатором банкрута ВАТ «Григорівський цукровий завод», що розташований в с.Григорівка Обухівського району Київської області, тобто він обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто був службовою особою.

12 грудня 2006 року ОСОБА_9 в м.Києві, діючи в порушення вимог ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ст.7 Закону України «Про приватизацію державного майна» діючи від імені ВАТ «Григорівський цукровий завод», достовірно знаючи, що об`єкт незавершеного будівництва - «Будинок житловий 12-квартирний», розташований по вул. Комсомольська в с. Григорівка, Обухівського району, Київської області, знаходиться у державній власності, умисно уклав з Українською аграрною біржею договір № 0402.04/16, а в подальшому, 27 грудня 2006 року в м. Києві уклав договір купівлі-продажу цієї нерухомості з ТОВ «Агропромінвест» за ціною 42000 грн.

Разом з тим, відповідно до висновку № 5433/5434 судової будівельно-технічної експертизи від 7 липня 2008 року, дійсна (ринкова) вартість об`єкту незавершеного будівництва становила 512 574 грн.
Тобто, відчуженням зазначеного об`єкту нерухомості, державі були заподіяні збитки саме на зазначену суму, яка у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, що є тяжкими наслідками.
Зазначені дії ОСОБА_9 , як арбітражного керуючого-ліквідатора банкрота ВАТ «Григорівський цукровий завод», який перевищив свої службові повноваження при відчуженні об`єкту незавершеного будівництва - 12-квартирного житлового будинку в с. Григорівка, Обухівського району, Київської області, що перебував у державній власності, та спричинило тяжкі наслідки, органом досудового слідства кваліфіковано як вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.365 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор у кримінальній справі ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2018 року, яким ОСОБА_9 виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, у зв`язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, а також однобічністю та неповнотою судового слідства, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, в іншому складі суду.

На думку прокурора істотне порушення судом кримінального-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону під час винесення вироку, полягає в тому, що судом не застосовано положення Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положення статті 19 Конвенції ООН проти корупції» № 746-VII від 21.02.2014, яким внесено зміни до Кримінального кодексу України, в тому числі в ст. 365 КК України. Проте, суд при винесенні вироку відносно ОСОБА_9 такі вимоги закону до уваги не взяв, чим порушив права і законні інтереси учасників процесу та застосував закон, який не підлягає застосуванню.
Щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, прокурор зазначає, що вони полягають в тому, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме, суд не взяв до уваги той факт, що регіональним відділенням Фонду державного майна на адресу арбітражного керуючого ОСОБА_9 неодноразово надсилалися листи з вимогою надати документацію щодо об`єкту незавершеного будівництва «Будинку житлового 12-квартирного» та повідомленням про те, що вказаний об`єкт є державною власністю. Так, регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області надсилалися листи на адресу Григорівського цукрового заводу від 04.09.2002 за №5-14/884, від 25.11.2002 за №5-11/1187, від 13.08.2003 за №5- 14/806, від 10.03.2004 за №5/11/336, від 21.01.2005 за №14-14-75, від 27.07.2004 (Т. 12, а.с. 68-71),які свідчать про те, що ОСОБА_9 достовірно знав, що недобудований 12-ти квартирний будинок належить до державної власності.
Також, судом першої інстанції проігноровано лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області №14-14-256 від 20.02.06 р., яким ОСОБА_9 ще раз повідомлено про те, що вказаний об`єкт незавершеного будівництва - «Будинок житловий 12-квартирний» розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул. Комсомольська, знаходиться у державній власності та висловлено вимогу надати необхідні документи. (Т. 10 а.с. 207).
Щодо однобічності на неповноти судового слідства, прокурор зазначає, що судом не було допитано свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 в судовому засіданні та не оголошено, на клопотання державного обвинувача відповідно до ст. 306 КПК України (в редакції 1960 року), покази які підтверджують обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала апеляцію та просила задовольнити її з наведених в ній обставин, підсудного ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які заперечували щодо апеляції прокурора та вважали апеляцію не обґрунтованою, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_9 , перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи, викладені у апеляції прокурора, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог частин 1 ст. 365 КПК України 1960 року вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стовно яких відповідно до вимог частини першої статті 299 і статті 301-1 цього Кодексу докази не досліджувалися, не перевіряються.
Відповідно до вимог ст. 323 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 334 КПК України 1960 року мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене підсудному і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки місцевого суду про визнання ОСОБА_9 виправданим у пред`явленому йому обвинуваченні у перевищенні службових повноважень, що спричинило тяжкі наслідки, відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням усіх об`єктивних і суб`єктивних факторів, що мали бути взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних доказах.
Відповідно до ст. 65 КПК України 1960 року доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються: показаннями свідків, показаннями потерпілого, показаннями підозрюваного, показаннями обвинуваченого, висновком експерта, речовими доказами, протоколами слідчих і судових дій, протоколами з відповідними додатками, складеними уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів, та іншими документами.
Оцінку доказів, відповідно до вимог ст. 67 КПК України 1960 року, дає суд, прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, оцінюють докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Усіх цих вимог Кримінального процесуального кодексу України 1960 року, суд першої інстанції дотримався у повній мірі.
Дослідивши всебічно всі обставини справи та оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів ще із точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції у відповідності з вимогами норм кримінально-процесуального закону, практикою Європейського суду з прав людини, Конституції України дійшов висновку та об`єктивно обґрунтовано мотивував у вироку, що на підставі цих доказів неможливо визнати ОСОБА_9 винним і засудити його за пред`явленим йому обвинуваченням, оскільки наявні в справі докази як самі по собі, так і в сукупності прямо чи не прямо не підтверджують вини ОСОБА_9 за пред`явленим йому обвинуваченням і такі висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає правильними.
За положеннями ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як убачається з матеріалів справи, будучи допитаним в судовому засіданні підсудний ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, не визнав. Категорично заперечував проти його звільнення від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності у відповідності до положень ст.49 КК України та ч.3 ст.7-1 КПК України, та пояснив, що на час продажу спірного об`єкту незавершеного будівництва будь-яких правовстановлюючих документів, які б свідчили щодо його перебування у державній власності не було. Доказом належності виконання ним покладених на нього обов`язків є затвердження 5 лютого 2007 року його звіту та ліквідаційного балансу комітетом кредиторів ВАТ «Григорівський цукровий завод», відсутності до нього претензій та отримання ним відповідної винагороди. Надання ним двох довідок про нібито перебування цього об`єкту у державній власності він вчинив на прохання представників Фонду державного майна у Київській області через невірно розуміючи можливі від цього наслідки та які, в подальшому, він відкликав через звинувачування його в «розбазарюванні» державного майна. Участі в складанні акту інвентаризації від 8 лютого 2006 року, за яким спірний об`єкт нерухомості був визнаний державною власністю, він не приймав та пояснень з цього приводу нікому не надавав.

Допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки показали:
- свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що 8 лютого 2006 року він прийняв участь у складанні акту інвентаризації, у відповідності до якого об`єкт незавершеного будівництва - 3-х поверховий 12-ти квартирний житловий будинок визнаний державною власністю. Обставини побудування та за які кошти цієї нерухомості йому невідомо.
- свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що на той час, 8 лютого 2006 року, він працював на посаді головного спеціаліста відділу містобудування і архітектури Обухівської РДА. Участі у складанні інвентаризаційного акту за яким об`єкт незавершеного будівництва - 3-х поверховий 12-ти квартирний будинок, віднесений до державної власності, він не приймав та не підписував.
Відповідно до ст. 306 КПК України (в редакції 1960 року) судом були оголошені показаннясвідків, а саме:

- ОСОБА_20 - працівника Обухівського БТІ (том 10, а.с. 188-181 від 16.10.2007 року, Том 12, а.с.143-145 від 23.06.2009 року, Том 13, а.с.165-166 від 19.05.2010 року, Том 15, а.с.152-153 від 23.01.2012 року), з яких вбачається, що 8 лютого 2006 року вона приймала участь в проведенні інвентаризації об`єкта незавершеного будівництва житлового фонду, який обліковується на ВАТ «Григорівський цукровий завод».
На балансі ВАТ «Григорівський цукровий завод» взагалі перебували 4 недобудовані житлові будинки, розташовані в АДРЕСА_2 цих 4-х будинків два 8-ми квартирні двоповерхові житлові будинки та один 12-ти квартирний 3-х поверховий житловий будинок були добудовані і передані до комунальної власності, а один 12-ти квартирний двоповерховий житловий будинок залишався недобудованим. Він в Обухівському БТІ зареєстрований не був, оскільки БТІ не реєструє об`єкти незавершеного будівництва, а реєструє лише ті об`єкти нерухомості, які прийняті в експлуатацію. В чиїй власності перебував вказаний будинок їй невідомо, оскільки ніяких документів з цього приводу вона не вивчала та їй не надавалися.
Інформацією з приводу прав власності на цей об`єкт незавершеного будівництва володіли представники фонду державного майна по Київській області, які брали участь в роботі інвентаризаційної комісії, а тому, в акті інвентаризації було зазначено, що даний об`єкт є державною власністю. Чи відповідало це дійсності їй не відомо.

Будувався цей 12-ти квартирний недобудований будинок разом з іншими багатоквартирними будинками ще до того, як завод припинив свою роботу. Будинки споруджувались років за 2 до припинення його роботи, а з цього випливає, що вони будувались приблизно в 2004 році, за державні кошти чи за кошти заводу вона не знає.
- ОСОБА_21 ( Том 10, а.с. 192-194 від 26.10.2007 року, Том 12, а.с. 146-148 від 26.06.2009 року, Том 15, а.с. 140-141 від 05.07.2011 року), та ОСОБА_12 (Том 10, а.с. 159-162 від 20.09.2007 року, Том 13, а.с. 157-158 від 25.03.2010 року), які дали аналогічні пояснення.
- ОСОБА_22 - начальника регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області (Том 10, а.с. 137-140 від 11.09.2007 року; Том 15, а.с. 155-159 від 08.02.2012 року), з яких вбачається, що на балансі ВАТ «Григорівський цукровий завод» після приватизації залишилось 29 об`єктів незавершеного будівництва, які не увійшли до Статуту фонду ВАТ, та перебували у державній власності. Серед цих об`єктів були 4 недобудовані 8-ми квартирні житлові будинки.
8 лютого 2006 року комісією у складі працівників РВ ФДМ України в Київській області, в тому числі і його, представники державних установ Обухівського району та голови Григорівської сільської ради було проведено інвентаризацію об`єктів житлового фонду та об`єктів незавершеного будівництва ВАТ «Григорівський цукровий завод». В ході якої було встановлено наступне, що з 4-х недобудованих 8-ми квартирних будинків, які рахувались на балансі ВАТ «Григорівський цукровий завод», при здійсненні приватизації підприємства в 1993 році, були добудовані і передані до комунальної власності, один був добудований,як 12-ти квартирний будинок і також переданий до комунальної власності, а ще один являв собою недобудований 12-ти квартирний будинок, який на момент проведення інвентаризації продовжував перебувати на балансі ВАТ «Григорівський цукровий завод». В травні 2007 року йому стало відомо від ОСОБА_18 , який дізнався від голови Григорівської сільської ради, що даний об`єкт незавершеного будівництва вже продано ліквідатором ВАТ «Григорівський цукровий завод». Вказаний об`єкт незавершеного будівництва є включеним ФДМ України до загальнодержавного переліку об`єктів, які підлягають приватизації і перебуває в державній власності, тому ліквідатор ВАТ «Григорівський цукровий завод» не мав права його продавати. Після чого він направив про протиправні дії ліквідатора ВАТ «Григорівський цукровий завод» ОСОБА_9 подання до прокуратури, міліції та СБУ.
Йому невідомо, чи будувався будинок за рахунок акціонерного товариства та за рахунок цукрового заводу. Він керував відділенням фонду держмайна у 2006-2007 роках. На момент підписання акту від 8.02.2006 року ніяких документів що об`єкт незавершеного будівництва є державною власністю у нього не було.
Судом першої інстанції також вивчені письмові докази, які містяться в матеріалах кримінальної справи:

- так, у звіті консалтингової фірми «Апстрім-Експерт» від 04.05.2004 року про незалежну оцінку вартості майна ВАТ «Григорівський цукровий завод» за адресою Київська область, Обухівський район, с.Григорівка, даних про перебування на обліку об`єкту незавершеного будівництва - «Будинок житловий 12-квартирний», що розташований по вул. Комсомольській, в с. Григорівка, Обухівського району, Київської області, немає (т.1, а.с.242 - т.2 а.с.1-269).

- у звіті від 29.09. та 22.10.2004 року ПП «Род» та консалтингової фірми «Апстрім-Експерт» від 14 лютого 2005 року оцінки вартості активів ВАТ «Григорівський цукровий завод» в процесі проведення ліквідаційної процедури, ніяких відомостей щодо об`єкту незавершеного будівництва - «Будинок житловий 12-квартирний» також немає (т.5 а.с.192-293, т.6 а.с.1-42, 43-122).
- згідно оцінки вартості цілісного майнового комплексу Григорівського цукрового заводу станом на 01.12.1993 року, в списку основних засобів житлового фонду, основних засобів соціально-культурного призначення, про рух незавершеного капітального будівництва, розшифровки 33 рахунку, даних про облік, станом на 1993 рік, на балансі підприємства 3-х поверхового 12-квартирного житлового будинку по вул. Комсомольська, в с. Григорівка, Обухівського району, Київської області, як завершеного або такого що перебуває в стадії будівництва не має (том 10, а.с.42-49)
- як вбачається з протоколу засідання комітету кредиторів ВАТ «Григорівський цукровий завод» від 05.02.2007 року, затверджено звіт ліквідатора ОСОБА_9 (т.8 а.с.214-215).
- у відповідності до ухвали Господарського суду Київської області від 19.07.2007 року у справі № 192/12Б-98/19/5, затверджено Звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ВАТ «Григорівський цукровий завод» з його ліквідацією, як юридичної особи, у зв`язку з його банкрутством. Затверджений звіт ліквідатора підсудного ОСОБА_9 .Зазначена ухвала набрала законної сили, висновки Господарського суду щодо результатів ліквідаційної процедури не оспорені жодним кредитором, який брав участь у справі про банкрутство. (т.8 а.с.211-213).

- у відповідності до листа начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області № 14-13-535 від 30.03.2007 року, об`єкт незавершеного будівництва - «Будинок житловий 12-квартирний» перебуває на балансі ВАТ «Григорівський цукровий завод» та вилучений із його статутного фонду під час приватизації (т.10 а.с.13).
При цьому суд звертає увагу, що даних про вилучення цього об`єкту або його не включення до статутного фонду ВАТ «Григорівський цукровий завод» під час приватизації стороною обвинувачення не надано.
- відповідно до звіту ПП «Род» від 12 грудня 2006 року про проведення незалежної оцінки вартості незавершеного будівництва 12-ти квартирного житлового будинку, розташованого по вул. Комсомольська в с. Григорівна, Обухівського району, Київської області, належного ВАТ «Григорівський цукровий завод», станом на 30.11.2006 року його вартість становить 33940 грн. (т.11 а.с.55-94).
Обставини здійснення підсудним ОСОБА_9 продажу об`єкту незавершеного будівництва - «Будинок житловий 12-квартирний» підтверджується договором № 0402.04/16 від 12.12.2006 року про організацію та проведення аукціону з продажу майна підприємства-банкрута, укладеного між ліквідатором ОСОБА_9 від імені ВАТ «Григорівський цукровий завод» та Українською аграрною біржею в особі виконавчого директора ОСОБА_23 , протоколом засідання комітету кредиторів ВАТ «Григорівський цукровий завод» від 02.10.2006 року щодо здійснення оцінки об`єкту незавершеного будівництва ПП «Род», договором купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва від 27.12.2007 року, укладеного між ВАТ «Григорівський цукровий завод» в особі ліквідатора ОСОБА_9 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест» в особі директора ОСОБА_24 за 42000 грн. та актом прийому-передачі об`єкта незавершеного будівництва від 29.12.2006 року (т.10 а.с.101-132).
- згідно висновку № 5433/5434 судової будівельно-технічної експертизи від 07.07.2008 року, дійсна (ринкова) вартість нерухомого майна, а саме об`єкта незавершеного будівництва «дванадцятиквартирного житлового будинку», що знаходиться по вул. Комсомольська у с. Григорівка, Обухівського району, Київської області, в цінах на 27 грудня 2006 року, виходячи із принципу розумної обережності оцінок, без врахування вартості земельного компоненту, становила: 512 574 (п`ятсот дванадцять тисяч п`ятсот сімдесят чотири) гривні без урахування ПДВ) (т.11 а.с.41-53).
- згідно довідок ліквідатора ВАТ «Григорівський цукровий завод» підсудного ОСОБА_9 №192/12б-0012 і №192/12б-0011 від 27.03.2006 року, у зв`язку з змінами у проектній документації «Будинок житловий 8-ми квартирний» та згідно протоколу засідання інвентаризаційної комісії по проведенню інвентаризації незавершеного будівництва, яке не ввійшло до статутного фонду ВАТ «Григорівський цукровий завод» вважати як об`єкт незавершеного будівництва «Будинок житловий 12-ти квартирний», на який не збереглася кошторисна та технічна документації через ліквідацію ВАТ «Григорівський цукровий завод» (т.10 а.с.38-39).
- згідно довідки підсудного ОСОБА_9 №192/125-0013 від 26.07.2006 року, об`єкт приватизації «Будинок житловий 12-ти квартирний» за адресою Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул. Комсомольська та знаходиться на балансі ВАТ «Григорівський цукровий завод» не входить до переліків об`єктів, які не підлягають приватизації, не є проданим, переданим, заставленим, не знаходиться під арештом, судових справ щодо нього немає. (т.10 а.с.40).

- відповідно до акту інвентаризації від 08.02.2006 року комісії під керуванням начальника Регіонального відділення Фонду держмайна по Київській області об`єктів незавершеного будівництва житлового фонду, що обліковується на балансі ВАТ "Григорівський цукровий завод», що не увійшло до його статутного фонду, один 3-х поверховий 12-квартирний будинок по вул. Комсомольській залишився недобудованим, і віднесений до державної власності у зв`язку з чим підлягає приватизації. (т.10, а.с.50).
- згідно документації Фонду державного майна об`єкт незавершеного будівництва - «Будинок житловий 12-квартирний», що знаходиться в с. Григорівка, Обухівського району, Київської областівіднесений до майна, що підлягає приватизації (т.10, а.с.204-207).

- згідно відповіді державного реєстратора Обухівської РДА Київської області № 77 від 15 липня 2011 року про зміни у організаційно-правових формах господарювання Григорівського цукрового заводу після 1990 року, вбачається, що:
- розпорядженням Представника Президента України від 23.11.1992 року було зареєстроване в Обухівській райдержадміністрації орендне підприємство «Григорівський цукрозавод» за адресою: Обухівський район, с.Григорівка;
- розпорядженням голови Обухівської райдержадміністрації від 18.09.1995 року зареєстроване ЗАТ «Григорівський цукровий завод» за адресою: Обухівський район, с.Григорівка, вул.Леніна, 3;
- розпорядженням голови Обухівської райдержадміністрації від 02.07.1997 року підприємство перереєстроване із закритого товариства у відкрите акціонерне товариство «Григорівський цукровий завод» (т.14 а.с.111)
- Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 10.09.2008 року по справі № 9/420-07, у задоволенні позову прокурора Обухівського району Київської області в інтересах держави, в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, до ВАТ «Григорівський цукровий завод», ТОВ «Агропромінвест» про визнання договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва недійсним відмовлено з підстав того, що ТОВ «Агропромінвест» є добросовісним набувачем об`єкта незавершеного будівництва і на момент придбання його за плату не знало всіх обставин діяльності ВАТ «Григорівський цукровий завод», зокрема і процедури ліквідації. Крім того, в судовому засіданні ні прокурором, ні представниками Фонду держмайна України по Київській області не було надано доказів, що об`єкт незавершеного будівництва перебував на балансі чи будувався за кошти держави (т.13 а.с.253-262).
- як вбачається з ухвал Апеляційного суду Київської області від 10.06.2009 року та 14.04.2011 року, обвинувачуючи ОСОБА_9 у порушенні вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», орган досудового слідства не зазначив який саме внутрішній документ ВАТ «Григорівський цукровий завод» визначає перелік (коло) посадових обов`язків арбітражного керуючого - ліквідатора підсудного ОСОБА_9 та не виконання яких обов`язків, які він був зобов`язаний виконувати, завдало тяжких наслідків державі і чи є таке невиконання у прямому причинному зв`язку з негативними наслідками (том 9, а.с.134-138; том 14, а.с.72-78).

- ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2012 року обвинувальний вирок Обухівського районного суду Київської області від 25 квітня 2012 року щодо ОСОБА_9 , в частині визнання його винним за ч.3 ст.365 КК України було скасовано і справу направлено на новий судовий розгляд, у зв`язку з тим, що вирок суду знаходиться в протиріччі із зібраними по справі доказами, які свідчать про відсутність в його діях ознак злочину, передбаченого ч.3 ст.365 КК України.

Так, суд не встановив, якими саме повноваженнями службової особи він був наділений і які саме вчинені ним дії явно виходили за межі цих повноважень.
Також, суд зробив висновок про перебування вказаного недобудованого 12-квартирного будинку у власності держави посилаючись лише на лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області № 14-14-256 від 20.02.2006 року, хоча ним це не підтверджувалося.
Крім того, суд не надав належної, оцінки обставинам, що у зв`язку з відсутністю на підприємстві будь-яких документів щодо 8-ми квартирного будинку, а також у зв`язку з наданою органом місцевого самоврядування інформацією про передачу усіх об`єктів соціальної сфери, в т.ч. житлових будинків, на баланс селищної ради у 2002 році, Фонд був повідомлений про відсутність запитуваного об`єкту на балансі підприємства та про наявність недобудованого 12-ти квартирного житлового будинку.
Не спростував суд пояснення підсудного ОСОБА_9 , що він на прохання працівників Районного відділу ФДМ надав їм лист про перепроектування 8-ми квартирного будинку у 12-ти квартирний, хоч не мав про це документального підтвердження.
Наводячи у вироку в якості належного доказу акт інвентаризаційної комісії від 08.02.06 року, що міститься у матеріалах справи, згідно з яким по вул. Комсомольській у с. Григорівка, Обухівського району знаходиться об`єкт незавершеного будівництва - 12-ти квартирний житловий будинок, що обліковується на балансі ВАТ «Григорівський цукровий завод» і є державною власністю, судом не взято до уваги, що хоч на момент проведення інвентаризації та складення акту ОСОБА_9 «був ліквідатором ВАТ», однак, до роботи у складі комісії не був залучений і участі у інвентаризації не брав, що вбачається зі змісту самого акту.
Крім того, з показань свідків - членів комісії, що складалася, зокрема, з представників Регіонального відділення ФДМ України по Київській області, Григорівської сільської ради, комунального підприємства при Київській обласній раді "Обухівське БТІ" не вбачається, на підставі яких документів вони зробили висновок про перебування об`єкту незавершеного будівництва у державній власності і в матеріалах кримінальної справи такі документи відсутні. Натомість в матеріалах справи наявна довідка державного реєстратора Обухівського району про зміни в організаційно-правовій формі власності Григорівського цукрового заводу, згідно з якою з листопада 1992 року завод не є державним підприємством (т.16 а.с.65-74).

При новому розгляді зазначені недоліки вказані в ухвалі Апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2012 року, як обов`язкові до виконання, представником обвинувачення усунуті не були.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року), кримінальну справу не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю за відсутністю в діянні складу злочину.

Згідно з положеннями ч.3 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року), якщо обставини, зазначені в п.п.1 і 2 ч.1 цієї статті, виявляються в стадії судового розгляду, суд доводить розгляд справи до кінця і постановляє виправдувальний вирок.

За положеннями ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як вбачається з положень ч.2 ст.323 КПК України (в редакції 1960 року), суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні.

У відповідності до положень ч.4 ст.327 КПК України (в редакції 1960 року), виправдувальний вирок постановлюється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного не має складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.

Згідно з положеннями ч.1 ст.275 КПК України (в редакції 1960 року), розгляд справи проводиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення.

Таким чином, під час винесення вироку, суд першої інстанції виходив з того, що органом досудового слідства та стороною обвинувачення в судовому засіданні не було надано відповідних доказів, а ті що містяться в матеріалах кримінальної справі є неналежними, та спростовуються іншими, щодо перебування спірного об`єкта незавершеного будівництва у державній власності або його забудову на державні кошти, його безпідставного вилучення або виключення із статутного фонду ВАТ «Григорівський цукровий завод», приховування підсудним зазначеної обставини перед комітетом кредиторів підприємства, заподіяння підсудним самої шкоди державі з порядком її визначення та точного розміру.
Усі зазначені обставиниспростовуються зібраними у справі доказами.

Судом першої інстанції встановлено, що під час розгляду зазначеної кримінальної справи, прокуратурою, як органом обвинувачення, цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 не заявлявся, що також підтверджує відсутність завдання останнім державі майнової шкоди.
Суд критично поставився до змісту наданих підсудним довідок № 192/12б-0012 і №192/12б-0011 від 27.03.2006 року через їх безпідставність.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції вважав, що органом досудового слідства, обвинувачення та судом не встановлено, наявність ознак складу злочину в діях підсудного ОСОБА_9 , передбаченого ч.3 ст.365 КК України, з таким висновком суду погоджується і колегія суддів, оскільки прокурором не спростовано дані висновки під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що судове рішення є законним та обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування, про що йдеться у апеляції.
Суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 334 КПК 1960 року , вказав у судовому рішенні, з яких саме підстав він дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_9 , а тому законно постановив відносно нього виправдувальний вирок.

Як убачається з судовогорішення, показання свідків викладені повно, їм дана належна оцінка з боку суду, а також зроблений ґрунтовний аналіз щодо взаємозв`язку з іншими доказами наданими стороною обвинувачення, а тому доводи прокурора в цій частині, щодо неналежного з`ясування судами обставин справи, не ґрунтуються на матеріалах справи.
Що стосується листів, які надсилалися регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області на адресу Григорівського цукрового заводу від 04.09.2002 за №5-14/884, від 25.11.2002 за №5-11/1187, від 13.08.2003 за №5- 14/806, від 10.03.2004 за №5/11/336, від 21.01.2005 за №14-14-75, від 27.07.2004 (Т. 12, а.с. 68-71),які свідчать на думку обвинувачення про те, що ОСОБА_9 достовірно знав, що недобудований 12-ти квартирний будинок належить до державної власності та листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області №14-14-256 від 20.02.06 р., яким ОСОБА_9 ще раз повідомлено про те, що вказаний об`єкт незавершеного будівництва - «Будинок житловий 12-квартирний» розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул. Комсомольська, знаходиться у державній власності та висловлено вимоги надати необхідні документи, то зміст таких листів, на думку суду, не дають повної та чіткої відповіді щодо пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення.
Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції під час розгляду справи відповідно до вимог кримінально-процесуального закону ретельно перевірив зібрані під час досудового слідства докази, на підставі яких ОСОБА_9 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.
Таким чином, за встановлених фактичних обставин справи, суд, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку, що винність ОСОБА_9 в умисному вчиненні службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їм прав і повноважень, що спричинило тяжкі наслідки, не підтверджена доказами, які були надані органами досудового слідства і правильно виправдав ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 365 КК України за відсутністю в його діях складу злочину.
Всупереч доводам в апеляції прокурора, суд, як того вимагає ст. 334 КПК 1960 року, навів у вироку формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_9 і визнане судом недоведеним, а також підстави для його виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За таких обставин посилання прокурора на те, що судове слідство проведено неповно та однобічно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не можна визнати обґрунтованими.
Крім того, згідно зі ст. 67 КПК 1960 року оцінка доказів є виключно компетенцією суду, який постановив вирок. Під час перевірки матеріалів справи апеляційнийсуд установив, що місцевий суд дотримався вимог зазначеного закону. Всебічно та повно перевіривши наявні у справі докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях підсудного ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.3 ст.365 КК України і постановив вирок, який відповідає вимогам ст. 323 КПК України ( в редакції 1960 року).
Докази винуватості виправданого, на які посилались органи досудового слідства, перевірено судом і згідно із законом належним чином оцінено з точки зору їх допустимості, належності, достовірності й достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, оскільки зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що вона не містить конкретних доводів на користь невідповідності вимогам кримінально-процесуального закону порядку дослідження доказів, проведеного місцевим судом.
В рішенні ЕСПЛ у справі Вассіліоса Ставрополуса проти Греції (скарга № 35522/04, 27 вересня 2007 року п. 39), Суд вважав, що на підставі принципу «indubio pro reo» (сумніви тлумачаться на користь підсудного), який представляє собою приватне вираження принципу презумпції невинуватості, не повинно існувати ніякої якісної відмінності між виправдувальним вироком, зважаючи на відсутність доказів і виправдувальним вироком у зв`язку з констатацією безсумнівної невинуватості особи. У дійсності, виправдувальні вироки не розрізняються залежно від підстав, прийнятих до уваги в кожному окремому випадку суддею в кримінальному процесі. Згідно роз`яснень, даних у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», недопустимим є обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.
У апеляціїне зазначено, у чому конкретно полягає неповнота дослідження обставин справи та які саме норми процесуального закону порушив місцевий суд при їх дослідженні. Фактично в скарзі прокурор наводить власну оцінку фактичних обставин на користь винуватості ОСОБА_9 , відмінну від оцінки суду, і замість правової аргументації у скарзі викладає свою позицію щодо інкримінованого діяння.

У справі не встановлено таких порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б були підставами для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_9 , а також таких, що ставлять під сумнів законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.

Щодо твердження прокурора про істотне порушення судом кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону під час винесення вироку, яка полягає в тому, що судом не застосовано положення Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положення статті 19 Конвенції ООН проти корупції» № 746-VII від 21.02.2014, яким внесено зміни до кримінального кодексу України, в тому числі в ст. 365 КК України, оскільки суд при винесенні вироку відносно ОСОБА_9 такі вимоги закону до уваги не взяв, чим порушив права і законні інтереси учасників процесу та застосував закон, який не підлягає застосуванню, то вони є безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року кримінальна справа не може бути порушена, а порушена справа підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину.
Якщо обставини, зазначені в п.п. 1, 2 ст. 6 КПК України 1960 року виявляються в стадії судового розгляду, суд доводить розгляд справи до кінця і постановляє виправдувальний вирок.
Проаналізувавши зазначенні норми процесуального законну, суд правильно встановив, що в даному випадку не підлягає застосуванню положення Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положення статті 19 Конвенції ООН проти корупції» № 746-VII від 21.02.2014, яким внесено зміни до кримінального кодексу України, в тому числі в ст. 365 КК України та довів розгляд справи до кінця і постановив виправдувальний вирок, оскільки застосування вказаного закону не має на меті реабілітації підсудного.
Крім того, слід зазначити, що 19.03.2014 року постановою Обухівського районного суду Київської області кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.365 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.65 КПК України ( в редакції закону 1960 року), за відсутністю в діянні складу злочину, у зв`язку із декриміналізацією діяння.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області від 22 травня 2014 року апеляцію прокурора задоволено частково. Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задоволено повністю.
Постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 19 березня 2014 року, якою кримінальну справу щодо ОСОБА_9 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України ( в редакції 1960 року), за відсутністю в діянні складу злочину у зв`язку з декриміналізацією діяння скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд, але в іншому складі суду.
Таке рішення колегії суддів було обрунтовано тим, що ОСОБА_9 повністю заперечував щодо закриття кримінальної справи щодо нього з нереабілітуючих підстав і вимагав прийняття рішення щодо його винуватості чи невинуватості, по суті.
А тому колегія суддів вважає, що доводи прокурора в апеляції, щодо істотного порушення кримінально-процесуального закону є безпідставними.
Крім того, колегія суддів виходить з вимог статті 6 параграфу 1 Конвенції та рішень Євпропейського суду з прав людини, зокрема "Кривошей проти України" заява від 23 червня 2016 року, "Ярошовець та інші проти України" заяви від 3 березня 2016 року щодо розумності строку досудового слідства та судового розгляду даної кримінальної справи, який розпочався 27.09.2004 року та триває більше 14 років.
Кримінальна справа щодо ОСОБА_9 неодноразово поверталась на новий судовий розгляд у зв`язку з тим, що оцінка відповідних доказів та аргументів сторін в тому числі і обвинувачення була поганою та неповною, а також у зв`язку з процесуальними порушеннями, відповідальність за які несуть суди, а тому колегія суддів вважає, що у цій справі тривалість провадження є надмірною та не відповідає вимозі "розумного строку".
З урахуванням цього колегія суддів приходить до висновку, що доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо істотних порушень судом вимог кримінально-процесуального та кримінального законів, є такими, що не ставлять під сумнів обґрунтованість та законність постановленого щодо ОСОБА_9 судового рішення, а тому відсутні підстави до задоволення апеляції прокурора.
З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст.365, 366, 382 КПК України 1960 року та п.п.11,13,15 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляцію прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.
Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2018 року, яким ОСОБА_9 визнано не винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України і виправдано, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3