КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
04 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка Кіровоградської області, українець, громадянин України, освіта вища, не одружений, проходить військову службу на посаді інженера 6 відділу 3 управління Головного управління урядового зв`язку Держспецзв`язку, старший лейтенант, зареєстрований по АДРЕСА_1 , останнє місце проживання: АДРЕСА_2 , не судимий,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,?
за участі:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_9
Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 17.05.2018 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за якою із застосуванням ст.54 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 04 (чотири) роки з позбавленням військового звання «старший лейтенант». Змінено раніше обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід з особистого зобов`язання на тримання під вартою, взято його під варту в залі суду, і до набрання вироком законної сили визначено утримувати його на гауптвахті Військової служби правопорядку. Виконання вироку в частині зміни запобіжного заходу покладено на відповідних службових осіб Головного управління урядового зв`язку Держспецзв`язку та Військову службу правопорядку. Початок строку відбуття покарання засудженим ОСОБА_8 рахується з дня приведення даного вироку до виконання в частині взяття засудженого під варту.У строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 зараховано строк його фактичного затримання у період з 22 по 24 (включно) грудня 2017 року, тобто три доби. Вирішено цивільний позов та долю речових доказів.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу.

В поданій апеляційній скарзі захисник просить апеляційний суд оскаржуваний вирок Святошинського районного суду міста Києва скасувати, викликати для подальшого допиту свідків, які зазначені в обвинувальному акті та слідчого ОСОБА_10 , закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв?язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 в суді з вичерпанням можливостей їх отримання. Обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує на неповноту судового розгляду, неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, а також на суворість призначеної міри покарання. На переконання апелянта, судом не було належним чином досліджено всі обставини кримінального правопорушення, в той час як обвинувачений свою вину у інкримінованому йому злочині не визнав і сторона захисту наполягала на повному порядку дослідження доказів. Натомість суд відмовив в задоволенні клопотання прокурора про виклик свідків, які зазначені в обвинувальному акті, та клопотання сторони захисту про виклик слідчого ОСОБА_10 для надання показань з приводу порушень, допущених при складанні протоколу огляду місця події 22.12.2017, що на переконання адвоката свідчить про неповноту судового розгляду. Також, як зауважує апелянт, досліджуючи письмові докази, поза увагою суду залишилось наступні обставини: рапорт поліції не має самостійного доказового значення, при тому, що в ньому міститься інформація зі слів потерпілого який є зацікавленою особою; протокол огляду місця події від 22.12.2017 з додатками складений без дотримання вимог ст.237 КПК України в частині не зазначення місця виявлення вилучених предметів, детального опису таких предметів, їх опечатування; чотири вилучені відбитки пальців рук не були визнані речовими доказами, що позбавляє можливості оцінювати висновок експерта криміналіста №8-1/45 від 10.01.2018 як доказ; на фототаблицях до протоколів не зазначено час здійснення фото і їх складав слідчий Святошинського УП ГУ НП в м.Києві ОСОБА_11 , який не був присутнім на місці події, так як в протоколах вказаний інший слідчий.
Від прокурора ОСОБА_7 надійшли заперечення на подану апеляційну скаргу, в яких він просить апеляційний суд оскаржуваний вирок Святошинського районного суду міста Києва залишити без змін, а апеляційні вимоги захисника без задоволення. В поданих запереченнях прокурор зазначає, що судовий розгляд в суді першої інстанції відбувся повно, судом було досліджено письмові докази та допитано обвинуваченого ОСОБА_8 , який своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, спрощений порядок дослідження доказів сторонами не пропонувався. Вважає, що суд обґрунтовано відхилив клопотання про допит понятих, які приймали участь під час проведення слідчих дій, оскільки факт проведення та результати таких дій під сумнів не ставились. Також прокурор спростовує доводи захисника і щодо недопустимості як доказу рапорту поліції охорони, так як відображена в ньому інформація була повідомлена не потерпілим, а старшим зміни охорони. Крім того, як наголошується в запереченнях на апеляційну скаргу, під час дослідження в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 22.12.2017 та фототаблиць як додатків до нього, ОСОБА_8 себе на фото ідентифікував і визнав, що від зафіксованого на фото столу не відходив, наявні при собі речі видав самостійно, інші особи свої речі на стіл не викладали. Прокурор зазначає також про те, що протокол огляду місця події від 22.12.2017 з додатками до нього, є допустимим доказом, містить опис предметів зі слідами злочину, місце їх виявлення та вилучення. Вважає, що вина ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, доведена у повному обсязі.
Інших апеляційних скарг, доповнень та заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.12.2017 приблизно о 01 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 1/9, діючи за попередньою змовою групою осіб разом з невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з корисливих мотивів і з метою власного збагачення за рахунок чужого майна із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , відкрито викрав з автомобіля «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 майно, яке належить ОСОБА_9 , за таких обставин.
Так, ОСОБА_8 у вказані час та місці разом з вказаною невстановленою особою звернули увагу на припаркований в дворі будинку № 1/9 автомобіль «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 , чуже майно в якому вирішили спільно викрасти з розподілом ролей, вступивши тим самим у змову на вчинення корисливого злочину. Діючи згідно з досягнутої домовленості, інша особа біля входу в під`їзд цього будинку почала спостерігати за обстановкою з тим, щоб убезпечити дії ОСОБА_8 , а сам ОСОБА_8 за допомогою предмету, схожого на рогатку, розбив скло передніх правих дверцят вказаного автомобіля, вилучив з його салону мобільний телефон «Iphone 6s Plus» ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 16 200 грн., який згодом передав спільнику, і продовжив оглядати салон автомобіля, заволодівши документами на ім`я потерпілого ОСОБА_9 .
Одночасно ОСОБА_9 , відреагувавши на сигналізацію, вибіг з будинку та, побачивши ОСОБА_8 , який нахилився через розбите вікно в салон автомобіля, став припиняти його злочинні дії, намагаючись витягнути з салону. ОСОБА_8 , будучи викритий потерпілим та усвідомлюючи відкритий характер своїх дій, з метою утримати при собі викрадене спільними діями майно, почав відбиватись від ОСОБА_9 , наносячи йому удари руками по різних частинах тіла. У свою чергу, іншій співвиконавець злочину, на виконання спільного злочинного умислу приєднався до насильницьких дій ОСОБА_8 та, діючи спільно з ним, став відтягувати потерпілого, також наносячи йому удари руками по обличчю та різних частинах тіла. У такій спосіб, ОСОБА_8 разом з вказаною іншою особою з метою утримання при собі викраденого майна, подолавши спільними діями опір потерпілого із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останнього, спільно за попередньою змовою групою осіб вчинили відкрите викрадення майна потерпілого, завдавши ОСОБА_9 майнову шкоду та легкі тілесні ушкодження, після чого з місця злочину з відкрито викраденим чужим майном втекли. ОСОБА_9 , продовживши переслідування ОСОБА_8 , виявив останнього, коли він намагався сховатися у приміщенні супермаркету «Сільпо», розташованого поруч по проспекту Перемоги, 87, в результаті чого останній був затриманий органами поліції.

Заслухавши доповідь судді, доводи сторони захисту, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, думку прокурора та потерпілого, які заперечили проти апеляційної скарги захисника, їх пояснення та відповіді на запитання, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Під час перевірки колегією суддів доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду, в ході судового розгляду вони свого підтвердження не знайшли.
Так, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності і взаємозв`язку.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_8 винним за ч.2 ст.186 КК України у відповідності до правил п.2 ч.3 ст.374 КПК України, суд послався на наступні письмові докази:
- рапорт поліції охорони, згідно якого в ночі 22.12.2017 приблизно в 01 год. 45 хв. надійшов тривожний сигнал від охорони супермаркету «Сільпо», розташованого в м. Києві по проспекту Перемоги, 87. На місці старший зміни охорони повідомив, що забіг до магазину чоловік, який почав ховатися за шафами, потім прибув гр-н ОСОБА_9 , який вказав на цього чоловіка як причетного до розбиття скла його автомобіля та крадіжки з нього. Після виявлення при чоловікові, який мав документи на ОСОБА_8 , рогатки та документів з автомобіля заявника, була викликана слідчо-оперативна група;
- дані протоколу прийняття заяви потерпілого ОСОБА_9 про злочин, за яким 22.12.2017 приблизно в 01 год. 30 хв. двоє невідомих осіб шляхом розбиття скла автомобіля «Toyota LandCruiser» д.н.з. НОМЕР_1 викрали його телефон «Айфон 6» та документи (а. 65);

- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання, за яким ОСОБА_9 безспірно впізнав ОСОБА_8 як особу, яка з рогатки розбила вікно автомобіля і яку він, потерпілий, витягував із салону останнього (а. 80-83);
- дані протоколу огляду місця події від 22.12.2017 з додатками до нього у виді фото таблиць, згідно якого в дворі будинку за адресою: АДРЕСА_3 перебуває автомобіль «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 , в якому розбите переднє праве скло, в салоні розкидані речі, на яких виявлені чотири сліди папілярних узорів (а.с. 66-71);
- висновком експерта криміналіста № 8-1/45 від 10.01.2018, згідно якого серед виявлених під час огляду автомобіля «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 чотирьох слідів папілярних узорів ? два придатні до ідентифікації, один з яких належить потерпілому ОСОБА_9 , а інший ? ОСОБА_8 (а. 100-109);

- протоколом огляду місця події від 22.12.2017 з додатками до нього у виді фото таблиць, відповідно до якого в приміщенні супермаркету «Сільпо» за адресою: м. Київ, пр.-кт Перемоги, 87, ліворуч від входу в притул до стіни розташований стіл, на якому знаходяться рогатка чорна з пластиковою ручкою, «файл» з особистими документами на ОСОБА_9 , посвідчення на ім`я ОСОБА_8 та інші речі, поруч з якими перебуває громадянин, який їх добровільно видав в присутності працівників поліції, що отримало свою належну фото фіксацію (а.с. 72-79, 110);
- висновком експерта судового медика № 3320 від 26.12.2017, відповідно до якого на тілі ОСОБА_9 виявлені синці на верхній повіці лівого ока, на спинці носу, на передній поверхні лівого плеча, які могли утворитися 22.12.2017 від дії тупих предметів внаслідок не менше трьох травматичних дій та відносяться до легких тілесних ушкоджень (а. 92-93);
- безпосередньо досліджений відеозапис з камер спостереження, наданий стороною захисту, який вміщає в себе два окремих файли «received_964885», на якому на 05 сек. запису зафіксовано, як в приміщення магазину заходить особа в темній курточці із світлими смужками, яка і обвинуваченим, і потерпілим спільно ідентифікована як ОСОБА_8 , і ховається за шафи, до нього направляються охоронці та спілкуються за шафами, на 01 хв. 25 сек. запису - ОСОБА_8 намагається втекти, його притримує охоронець, а на 01 хв. 54 сек. запису з`являється особа, ідентифікована потерпілим як він. На другому файлі «received_631561» на 18 сек. запису зафіксовано, як знову ОСОБА_8 намагається піти від охорони, але згодом його повертають на місце, на 23 сек. запису потерпілий витирає обличчя. Закінчується цей запис астрономічним часом 01 год. 42 хв (а. 119, 126, 134).
Колегія суддів погоджується з оцінкою наданою вказаним доказам судом першої інстанції щодо їх відповідності критеріям належності та допустимості, визначених ст.85-88 КПК України.

В той же час, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції що наданий стороною обвинувачення рапорт поліції охорони, не носить самостійного доказового значення, однак в сукупності з іншими письмовими доказами доповнює їх в деталях і взаємопов?язує зафіксовані в них відомості.

Що стосується наданого стороною обвинувачення протоколу пред?явлення особи для впізнання за фотознімками, то суд першої інстанції після його дослідження, дійшов до вірного висновку щодо відсутності в такого документу доказової сили, з чим також погоджується і апеляційний суд.

Крім того, у вироку суд послався на безпосередньо сприйняті ним показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який своєї вини у вчиненні за наведених вище обставин грабежу не визнав і аналогічної позиції дотримався і в ході апеляційного перегляду даної справи, а також на показання потерпілого ОСОБА_9 .
В судовому засіданні від 04.12.2018 потерпілий ОСОБА_9 , підтримавши надані ним показання суду першої інстанції, і додатково в спростування доводів апеляційної скарги захисника пояснив, що перший раз побачив ОСОБА_8 , коли він зі своїми спільником стояли з рогаткою. Ці особи стояли і сміялись, вели себе зухвало. Побачивши це, дружина потерпілого викликала поліцію. Супермаркет «Сільпо» знаходиться десь в 70-ти метрах від місця події. Спочатку був огляд речей у супермаркеті «Сільпо», потім підійшли до машини, зробили огляд машини. Викрадений у нього телефон побачив вже тільки після того, як прийшли до його автомобіля. Весь цей час дружина потерпілого дивилася на це все у вікно. Вона не могла вийти і прийняти участь, так як доглядала за 7-ми річною дитиною. В магазині ОСОБА_8 прикривався посвідченням працівника СБУ і казав, що його не мають права затримувати. Начебто дзвонив командирам, прикривався, казав, що вони його відпустять в цей же день. На слідстві ОСОБА_8 не зізнався, спільників не здав, не вибачився. Наразі спільник обвинуваченого теж перебуває під слідством. Там всього було 5 чоловік.

Враховуючи, що в судовому засіданні від 04.12.2018 апеляційним судом відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 щодо повторного допиту потерпілого ОСОБА_9 з підстав необгрунтованості такого клопотання, в той час судом було забезпечено можливість ставити потерпілому питання, на які останній надав детальні показання, повторний допит ОСОБА_9 в апеляційному суді не проводився.

Натомість, суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 показав, що 22.12.2017 вночі спрацювала сигналізація йому автомобіля «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 , який стояв у дворі за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 1/9. Виглянувши у вікно з четвертого поверху, він побачив, як особа в темній із світлими смугами курточці стріляє з рогатки у вікно правої передньої двері його автомобіля і розбиває скло. Він вибіг на вулицю і застав у цій курточці саме ОСОБА_8 , який на половину корпусу заліз в салон автомобіля і копошився в речах. Намагаючись витягнути ОСОБА_8 з салону, він наразився на опір з його боку. ОСОБА_8 покликав на допомогу і до них відразу приєдналася ще одна особа, яка діючи спільно з ОСОБА_8 , стала відтягувати потерпілого, наносячи йому удари руками по голові та різних частинах тіла. Коли їм обом вдалося збити його, потерпілого, з ніг, ОСОБА_8 та інша особа розбіглися в різні сторони. З автомобіля було викрадено мобільний телефон «Iphone 6s Plus» ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 16 200 грн., та особисті документи. Переслідуючи ОСОБА_8 за характерною на ньому курткою, потерпілий зайшов до супермаркету «Сільпо», розташованого поруч по проспекту Перемоги, 87, де ОСОБА_8 вже вступив у конфлікт із охороною. За викликом охоронців прибув наряд поліції охорони, у присутності якого ОСОБА_8 самостійно виклав на стіл, що був поруч, наявні при собі свої документи, свій телефон, рогатку, та «файл» з його, потерпілого, документами, які були викрадені з автомобіля, натомість мобільного телефону «Iphone 6s Plus» при ньому вже не було.

Визначальним при цьому апеляційний суд вважає те, що потерпілий ОСОБА_9 застав обвинуваченого ОСОБА_8 на місці вчинення злочину, коли той частиною тулуба знаходився в автомобілі, який належить потерпілому, при тому, що згідно висновку дактилоскопічної експертизи № 8-1/45 від 10.01.2018, частина виявлених під час огляду автомобіля відбитків належить саме ОСОБА_8 .
Оскільки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 раніше знайомі не були, то в апеляційного суду немає підстав для сумнівів щодо правдивості наданих потерпілим показань, поза як у потерпілого не було підстав обмовляти обвинуваченого.

Отже, на переконання колегії суддів, місцевий суд, оцінюючи зазначені показання потерпілого, дійшов до вірного висновку, що вони є достовірними, логічними, послідовними та такими, які взаємоузгоджуються між собою та з іншими доказами по справі, а в цілому доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

В судовому засіданні від 04.12.2018 обвинувачений ОСОБА_8 пояснив суду, що він нічого не викрадав, у потерпілого помилково склалась думка, що він викрав у нього майно. Біля автомобіля знаходився, щоб попередити потерпілого ? власника транспортного засобу, вдаривши кілька раз по колесу. Потім на нього ззаду напав чоловік. В супермаркеті мова про телефон не йшла, про це він дізнався лише на наступний день. Аналогічної позиції обвинувачений притримувався і в суді апеляційної інстанції, де показав суду, що своєї вини у вчиненні за наведених вище обставин грабежу не визнав і показав, що дійсно 22.12.2017 приблизно о 01 год. 30 хв., випадково знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 1/9, звернув увагу на припаркований в дворі будинку автомобіль «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 , в якому вже було за невідомих для нього обставин розбито переднє праве скло. Проявляючи небайдужість, він стукав по колесах автомобіля з тим, щоб привернути увагу з будинку господаря, але ніхто на його дії не реагував. Потім він зазирнув в салон автомобіля через розбите скло, там були розкиданні речі, в тому числі, якійсь документи у «файлі», він їх взяв подивитися, чи немає там даних про господаря. У цей момент на нього напав потерпілий, який бив його нічого не пояснюючи. Він, ОСОБА_8 , почав захищатися і в цей момент за нього заступилася невідома особа, наносячи удари руками та ногами по різних частинах тіла ОСОБА_9 . Разом з цією особою їм вдалося відбити напад останнього, скориставшись цим, він залишив місце конфлікту, доля іншої особи йому не відома. Далі він зайшов до супермаркету «Сільпо» по проспекту Перемоги, 87 в м. Києві, де його з початку безпричинно затримали охоронці, а потім до них приєдналися потерпілий та поліція. Також, обвинувачений заявив, що не причетний до зникнення з салону автомобіля потерпілого мобільного телефону, а коли його затримали в «Сільпо», то обшуку не проводили, він добровільно виклав всі речі з кишень свого одягу на стіл, що був поруч, в тому числі своє службове посвідчення, документи на ім`я ОСОБА_9 , які випадково залишилися при ньому, але походження поруч з його речами рогатки він пояснити не може, йому вона не належала, він не може пояснити, з яких причин його оговорює потерпілий.
До таких показань обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції віднісся критично з чим також погоджується і апеляційний суд, поза як вони не узгоджуються з іншими наявними по справі доказами, зокрема показанням потерпілого ОСОБА_9 , відеозапису з камер спостереження, даним протоколу огляду місця події від 22.12.2017 з додатками до нього у виді фото таблиць, висновку експерта криміналіста № 8-1/45 від 10.01.2018, протоколом пред`явлення особи для впізнання, які беззаперечать доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні грабежу за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров?я потерпілого.
Таким чином, попри наведені апеляційній скарзі захисником доводи, судом першої інстанції повністю виконані вимоги ч.1 ст.94 КПК України і здійснена ним оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, відповідно до вимог закону, при цьому кожен доказ оцінений з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку щодо доведення вини ОСОБА_8 у пред?явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 186 КК України.
Доводи захисника щодо неповноти судоовго розгляду, яка проявилась у відмові судом клопотання про допит свідків та слідчого ОСОБА_10 , суд вважає безпідставними, оскільки судом на виконання положень ст.93 КПК України, забезпечено дотримання принципу змагальності сторін. Переконливих доводів у необхідності допиту цих осіб захисник не навів, в той час як суду надано достатньо доказів, які в своїй сукупності підтверджують доведення вини ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині поза розумним сумнівом.

Неспроможними колегія суддів також вважає і твердження адвоката про недопустимість протоколу огляду місця події від 22.12.2017 в частині не зазначення місця виявлення вилучених предметів, їх опису та опечатування, оскільки такі посилання спростовуються змістом самого протоколу та додатками до нього у виді фото таблиць.
Також суд вважає надуманими доводи захисника щодо недопустимості висновку експерта криміналіста №8-1/45 від 10.01.2018 через невизнання вилучених відбитків пальців рук речовими доказами, виходячи з того, що згідно змісту даного висновку обєкти дослідження надійшли в упакованому у спеціальному непрозорому заклеєному пакеті №4498520, який засвідчений підписами слідчого, двох понятих та спеціаліста із зазначенням дати пакування 22.12.2017, в той час як цілісності упаковки експертом не виявлено (а.с. 100-101).
Стосовно тверджень апелянта, що рапорт поліції не має самостійного доказового значення, то судом першої інстанції про це зазначено у вироку, з чим також погоджується і апеляційний суд.
Що стосується фототаблиць до протоколів, щодо яких апелянт теж висуває сумніви, то закон не забороняє складати протокол огляду одним слідчим, а фототаблиці до нього іншим, при тому, що стороною обвинувачення долучено до матеріалів справи копію постанови від 22.12.2017 про призначення групи слідчих, до складу якої входять обидва слідчих: ОСОБА_10 і ОСОБА_11 (а.с. 58-58).
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про виннуватість ОСОБА_8 , колегією суддів не виявлено.

Що стосується вимоги захисника про скасування обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то апеляційний суд виходить з того, що при прийнятті рішення щодо зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу з особистого зобов`язання на тримання під вартою, місцевий суд діяв відповідно до вимог глави 18 КПК України. Зважаючи, що ОСОБА_8 визнаний винним за ч.2 ст.186 КК України, тобто у вчинення тяжкого злочину, йому призначено покарання у виді позбавлення волі, яке останньому слід відбути реально, з чим повністю погоджується апеляційний суд, при тому, що ані в наявній апеляційній скарзі, ані під час судового розгляду справи захисник жодним чином не обґрунтував свою вимогу, ? колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог в цій частині також.

Натомість, попри те, що захисник в поданій апеляційній скарзі наводить взаємовиключні доводи з викладеною прохальною частиною (посилається на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, а також на суворість призначеної міри покарання, і при цьому просить суд закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв?язку з недоведеністю вини ОСОБА_8 ) колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції дотримався положень ст. 65 КК України і призначив покарання з урахуванням конкретних обставин справи, степеню тяжкості вчиненого злочину, відсутності пом?якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, особи винного, який вину свою не визнав, завданої шкоди не відшкодував, зухвалого характеру злочинних дій, при цьому дотримуючись принципу індивідуалізації покарання обґрунтовано обрав до відбування ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції інкримінованого останньому кримінального закону, яке той повинен відбути реально, а також згідно ст. 54 КК України позбавив обвинуваченого військового звання.

За таких обставин, оскільки порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про виннуватість ОСОБА_8 , колегією суддів не виявлено, а доводи апеляційної скарги захисника свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку не знайшли, то підстав для скасування вироку місцевого суду, як того просить апелянт, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу захисника ? адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ? залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 17.05.2018 щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, ? залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.
СУДДІ

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3