В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.01.2019 Справа №607/14602/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 в м.Тернополі в залі суду під час підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні №0000076, на підставі обвинувального акта стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, оператора-радіотелефоніста відділення управління батареї безпілотних літальних апаратів дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , раніше не судженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , про обвинувачення за ч.4 ст.407 КК України з угодою про визнання винуватості, -
встановив:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 на посаді оператора-радіотелефоніста відділення управління батареї безпілотних літальних апаратів дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, в умовах особливого періоду, без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини НОМЕР_1 умисно не з`явився вчасно в 8 год. 30 хв. 21 серпня 2017 року до місця проходження військової служби - військової частини НОМЕР_1 , що розташована по АДРЕСА_2 . Не з`являючись до вказаної військової частини 26 липня 2018 року в 9 год. 00 хв. він прибув до військової прокуратури Тернопільського гарнізону, що за адресою м.Тернопіль вул.Текстильна, 6.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 надав угоду про визнання винуватості від 4 січня 2019 року укладену між ним та обвинуваченим. Згідно з угодою ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України. Сторони погодилися на призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке передбачене ч.4 ст.407 КК України, із випробуванням і встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в органах з питань пробації.
В суді обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Він цілком розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом і те, що для нього наслідком укладення і затвердження угоди про визнання винуватості є обмеження його права на оскарження вироку, згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України та його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим і четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України. Він розуміє наслідки невиконання угоди. Просить затвердити угоду.
Прокурор просить затвердити угоду про визнання винуватості та пояснив, що її укладено добровільно. Він розуміє, що для прокурора наслідком укладення сторонами і затвердження судом угоди про визнання винуватості є обмеження його права на оскарження вироку, згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України.
Суд прийшов до переконання, що укладення сторонами угоди є добровільним. При укладенні угоди прокурором враховано обставини передбачені ст.470 КПК України. Із змісту угоди вбачається, що вона відповідає вимогам ст.472 КПК України. Отже, ОСОБА_4 вчинив тяжке кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.407 КК України, тобто не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, військовослужбовцем. Його дії кваліфіковано правильно.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його молодий вік, характеристику і те, що він раніше не суджений, обставину, що пом`якшує покарання це щире каяття, визнання вини, сприяння встановленню істини. З метою виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень йому доцільно призначити покарання передбачене ч.4 ст.407 КК України у виді позбавлення волі, яке узгоджено сторонами, із випробуванням - встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України.

ОСОБА_4 подав заяву про застосування до нього Закону України «Про амністію в 2016 році», оскільки він на день набрання чинності Закону брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та отримав статус учасника бойових дій.
Згідно з посвідченням виданим Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 від 9 лютого 2017 року ОСОБА_4 є учасником бойових дій.
Прокурор пояснив, що не заперечує щодо застосування до ОСОБА_4 Закону України «Про амністію в 2016 році» та звільнення його від відбування покарання.
Обмежень щодо застосування до ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено.
Враховуючи наведені обставини суд вважає, що угоду про визнання винуватості необхідно затвердити. ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання на підставі амністії.
Керуючись ст.314, 373-376, 392 - 395, 468 - 476, 532, 533, 535 КПК України, Законом України «Про застосування амністії в Україні», Законом України «Про амністію у 2016 році», суд,-
ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 4 січня 2019 року укладену між прокурором Військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк один рік.
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в органах з питань пробації.

ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 січня 2019 року, на підставі ст.2 Закону України „Про амністію у 2016 році.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав передбачених ч.4 ст.394 КПК України, шляхом подачі апеляції до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляції, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Судове рішення, яке набрало законної сили підлягає негайному виконанню. Судове рішення звертається до виконання не пізніше як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із суду апеляційної інстанції або Верховного суду України.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої ст.389-1 КК України.
Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1