Номер провадження: 11-кп/813/713/19
Номер справи місцевого суду: 500/4630/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 грудня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001371 від 19 травня 2017 року, відносно

ОСОБА_7 , що народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Вулканешти Республіки Молдова, громадянка України, із середньою освітою, фізична особа підприємець, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 грудня 2018 року ОСОБА_7 була визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та їй призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладені наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи, або навчання.

Вирішено питання стосовно речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 19 травня 2017 року о 10:00 годині ОСОБА_7 під час керування технічно справним автомобілем «Chevrolet-Aveo» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в м.Ізмаїлі Одеської області по вул.Нахімова з боку вул.Толстого в напрямку вул.Українська, у порушення вимог п.2.3-б, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху при наближенні до будинку №229 не вжила належних заходів щодо зниження швидкості руку до зупинки автомобіля, в результаті чого вчинила наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка переходила проїжджу частину вул.Нахімова зліва направо по ходу руху транспортного засобу. В результаті наїзду ОСОБА_9 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть потерпілої в комунальній установі «Ізмаїльська міська центральна лікарня».

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

В апеляційній скарзі перший заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 просив скасувати зазначений вирок суду в частині призначеного покарання та ухвали в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що призначаючи обвинуваченій додаткове покарання на мінімальний строк суд не в повній мірі врахував суспільну небезпеку вчиненого злочину, в результаті якого настала смерть потерпілої. Також прокурор зазначив, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме звільнив ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами з випробуванням, проте вказане покарання підлягає реальному виконанню.

Правові позиції інших учасників апеляційного розгляду

В судовому засіданні апеляційного суду, прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, обвинувачена ОСОБА_7 залишила це питання на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації її дій в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються та повністю підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, яким суд першої інстанції дав належну оцінку на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для ухвалення обвинувального вироку.

За таких обставин апеляційний суд визнає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Разом з цим, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно призначив обвинуваченій ОСОБА_7 мінімальне додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а також неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, звільнивши останню від відбування додаткового покарання з випробуванням.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Санкція ч.2 ст. 286 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_7 передбачає додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 своєї постанови №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначив, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286, ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, судом першої інстанції встановлено, що злочин був вчинений обвинуваченою шляхом порушення правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом, а наслідком її дій стала смерть потерпілої ОСОБА_9 , що значно підвищує суспільну небезпеку зазначеного кримінального правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції, наведений у вироку, щодо можливості призначити ОСОБА_7 мінімальне додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 років є таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, а тому за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у пункті 9 постанови за №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснив, що судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

При звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст.77 КК України може призначити додаткові покарання. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції в резолютивній частині вироку повинен був чітко зазначити, що таке звільнення стосується тільки основного покарання, а додаткове покарання підлягає реальному виконанню.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Частиною 2 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з приписами ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Пунктом 2 ч.1 ст.413 КПК України встановлено, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

У даному випадку, суд апеляційної інстанції вважає, що невмотивоване призначення обвинуваченій ОСОБА_7 мінімального додаткового покарання у виді одного року позбавлення права керування транспортними засобами, з урахуванням того, що наслідком вчинення злочину стало спричинення смерті потерпілій, суперечить приписам ст.65 КК України.

Крім того, суд першої інстанції неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування додатково покарання, яке підлягає реальному виконанню.

З цих підстав апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 частково задовольнити.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 грудня 2018 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи, або навчання.

Строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами відраховувати з 07 травня 2019 року.

В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3