Справа № 204/7770/18
Провадження № 1-в/204/16/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , представника установи ОСОБА_6 , особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26.12.2013 року, відносно ОСОБА_7 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 1041 від 09.10.2018 року, зазначено про те, що в клінічній картині захворювання зберігаються порушення афективно-вольової сфери у вигляді емоційної нестійкості, дратівливості, спалахливості, схильності до тривалого застрягання на негативних емоціях, цинічності, психопатоподібних форм реагування та поведінки, через що потребує контролю з боку медичного персоналу. Виявляються формальні розлади мислення: непослідовність, зісковзування з логічного ходу суджень, що ускладнює формування критичних здібностей. У травні 2018 року відмічався короткочасний епізод неупорядкованої поведінки з порушенням орієнтування в просторі та часі, неадекватними діями. Вкрай негативістичний до лікування, не розуміє його необхідності, часто намагається ухилятися від прийому медикаментів. Відсутнє усвідомлення свого психічного захворювання та його хронічного характеру. Полегшено ставиться до попередніх деліктів. Не розуміє тяжкості та протиправності скоєного, жалю не висловлює. Викладене зумовлює особливу небезпеку пацієнта для оточуючих. За своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
В судовому засіданні представник ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_6 підтримала заяву та висновок комісії лікарів-психіатрів № 1041 від 09.10.2018 року, при цьому зазначивши, що в травні 2018 року спостерігалось короткочасне погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 . Психотична симптоматика відноситься до активного типу суспільної небезпеки, але в законодавстві цього не закріплено. Станом на жовтень 2018 року ОСОБА_7 намагався ухилятися від прийому ліків. У ОСОБА_7 наявні афективно-вольові розлади та неможливість контролювати себе самостійно, що потребує контролю з боку медичного персоналу. В травні 2018 року ОСОБА_7 почав невпорядковано себе поводити, прокидався вночі, плутав дні тижня, був дезорієнтований в просторі ті часі. Приблизно о 03.00 годині почав перестилати постіль, на зауваження персоналу не реагував. При цьому лікар зазначив, що останні сім місяців такої поведінки у ОСОБА_7 не спостерігалося. Окрім цього лікар повідомив, що ОСОБА_7 образливий, застигає на емоціях, постійно порівнює себе з оточуючими. Каже, що потерпіла сама накинулася на ніж. У ОСОБА_7 відсутня критика до скоєного суспільно небезпечного діяння. Також він спонукає інших пацієнтів віддавати йому продукти харчування. Протягом року характер ОСОБА_7 не змінюється. За міжкомісійний період він не мав сутичок з медичним персоналом та пацієнтами. Лікар зауважив, що ОСОБА_7 звертався до інших лікарів з проханням замінити йому лікуючого лікаря.
Особа, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечував наявності у нього психічного захворювання, проте, на його думку, це захворювання не є таким серйозним, щоб він не міг контролювати свою поведінку. Він усвідомлює необхідність прийому ліків, однак іноді від деяких препаратів він дуже погано себе відчуває. Саме через погане самопочуття ставалися випадки відмови його від прийому ліків, а також, через наведені вище підстави, він намагався змінити лікаря. Крім того, ОСОБА_7 зазначив, що в теперішній час загроза з його боку по відношенню до медичного персоналу та пацієнтів відсутня.

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що згідно висновку комісії лікарів психіатрів, ОСОБА_7 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги с суворим наглядом, а в акті робиться акцент на активний тип суспільної небезпеки, проте не доведений чинник суспільної небезпеки останнього. Щодо пояснення лікаря ОСОБА_6 , про відмову ОСОБА_7 примати ліки, то сам ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що ця відмова пов`язана з негативним впливом ліків на його самопочуття, але в цілому він розуміє необхідність прийому ліків. Випадок, що мав місце в травні 2018 року, а саме погіршення стану психічного здоров`я ОСОБА_7 , не свідчить про наявність агресивної поведінки, а також суспільної небезпеки з боку останнього, а пояснення лікаря та висновок комісії лікарів психіатрів також не підтверджують наявності у хворого чинника суспільної небезпеки.
Адвокат ОСОБА_5 в судовому просив відмовити в задоволенні розглядуваної заяви.

Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд виходить з наступного:
З висновку комісії лікарів-психіатрів № 1041 від 09.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_7 зумовлює особливу небезпеку для оточуючих, проте, на переконання суду, жодних обґрунтованих доказів на підтвердження цього факту суду надано не було. Так, з висновку дійсно вбачається, що ОСОБА_7 страждає психічним захворюванням, а як наслідок, його поведінка має відповідний характер, що підтверджується як висновком комісії так і поясненнями лікаря в судовому засіданні. Отже, короткочасний епізод неупорядкованої поведінки з порушенням орієнтування в просторі та часі, неадекватними діями, який мав місце в травні 2018 року, не може свідчити про суспільну небезпеку ОСОБА_7 . Окрім цього, з пояснень лікаря вбачається, що за останні сім місяців такої поведінки у ОСОБА_7 не спостерігалося, а за міжкомісійний період ОСОБА_7 не мав сутичок з медичним персоналом та пацієнтами. Наведене свідчить не тільки про те, що ОСОБА_7 не становить особливої небезпеки для персоналу та пацієнтів, а й про те, що його поведінка залишається відносно позитивною та стабільною на протязі досить тривалого часу. При цьому суд критично ставиться до пояснень лікаря та зазначеного у висновку лікарів психіатрів, щодо відмови ОСОБА_7 від прийому ліків. В судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив, що усвідомлює необхідність прийому ліків, однак від деяких препаратів погіршується його фізичний стан, а як наслідок, він був вимушений відмовлятися від прийому ліків. У зв`язку з поганим самопочуттям від прийому ліків, він навіть намагався змінити лікаря, з метою можливості призначення йому інших ліків, які не так погано впливають на стан його здоров`я. Також суд звертає увагу, що згідно висновку комісії лікарів-психіатрів № 1041 від 09.10.2018 року вбачається, що за між комісійний період соціальний статус ОСОБА_7 залишився без змін.

Перебування особи в умовах закладу з надання психіатричної допомоги не має на меті позбавлення волі особи, а є лише лікуванням, з метою досягнення мети такого лікування, а саме одужання особи або приведення її до такого стану, коли особа перестає становити небезпеку для суспільства.

Приймаючи до уваги зазначений висновок комісії лікарів-психіатрів, пояснення лікаря ОСОБА_6 , а також думку прокурора та пояснення ОСОБА_7 , суд зазначає, що суду не надано переконливих доказів необхідності продовження застосування до ОСОБА_7 лікування в умовах психіатричного закладу з суворим наглядом та не наведено причин, з яких останній не може проходити лікування в умовах психіатричного закладу у посиленим наглядом. Суд також враховує його стан психічного здоров`я, який залишається стабільним на протязі тривалого часу, а також відсутність будь-яких конфліктних ситуацій з боку ОСОБА_7 до персоналу, так і до пацієнтів, що свідчить про відсутність такого показника, як активного типу суспільної небезпеки.
Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1