Номер провадження: 11-кп/785/823/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003137 від 04.11.2017 року заапеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеса від 19.04.2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ново-Андріяшівка, Слободзейского району, Республіки Молдова, громадянина України, з середньою освітою, працюючого покрівельником КП «ЖКС «Порто-Франківський» зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.187 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк покарання відраховано з моменту затримання, тобто з 04 листопада 2017 року. Вирішено питання щодо долі речових доказів.

встановив:

Відповідно до вироку суду, 04 листопада 2017 року, приблизно о 02 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, біля будинку 45 по вул. Старопортофранківській, в м. Одеса, маючи злочинний намір на заволодіння чужим майном, з корисних мотивів, напав на потерпілу ОСОБА_9 , завдавши їй удар рукою в область грудної клітини, від якого остання впала на землю та отримала закритий перелом променевої кістки правого передпліччя в нижній третині, яке відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, подолавши тим самим волю потерпілої заволодів жіночою сумкою ОСОБА_9 , вартістю 175 гривень, в якій знаходились золотий ланцюжок, вартістю 1000 гривен, мобільний телефон «НТС» вартістю 1250 грн., з сім картами операторів з`язку «Лайф» та «Київстар», які матеріальної цінності не представляють, мобільний телефон Самсунг вартістю 170 грн., та грошові кошти 555 гривень, а також дисконтні та платіжні банківські картки, які матеріальної цінності не представляють, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 3150 гривень. З місця вчинення злочину зник, і через певний час був затриманий працівниками поліції.

На вказаний вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга та доповнення, в яких він, не оспорюючи свою винуватість, послався на неврахування районним судом ряду пом`якшуючих покарання обставин, а саме наявність на його утриманні дитини та хворої матері, відношення його до скоєного, щирого каяття і позитивної характеристики, що потягло за собою призначення йому досить суворого покарання.

В доповненнях до своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що не згоден із кваліфікацією інкримінованого йому злочину, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутній експертний висновок про тілесні ушкодження потерпілої, а сама потерпіла в судове засідання не з`явилась та будь-яких претензій не пред`являла.

Просить вирок суду в частині кваліфікації злочину та призначеного покарання змінити, перекваліфікувавши його дії з ч.1 ст. 187 КК України на ч.1 ст.186 КК України, призначивши йому більш м`яке покарання, застосувавши до нього дію ст. 69 КК України та у відповідності до положень ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили пом`якшити призначене покарання; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції; прослухавши, в порядку підготовки до судового засідання звукозапис судових засідань, що міститься на технічному носії інформації, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений відмовився від доводів зазначених в доповненнях до апеляційної скарги, вказавши на те, що оспорює лише призначене йому вироком районного суду покарання, з кваліфікацією злочину погоджується. При цьому обвинувачений вказав, що у нього є малолітня дитина, яка на даний час залишилася без батьківського піклування та яку до його затримання він матеріально утримував. Також вказав, що у нього є хвора матір, з якою проживає син, оскільки матір дитини не виконує свої батьківські обов`язки.

Захисник обвинуваченого підтримала позицію свого підзахисного щодо часткової відмови від доводів апеляційної скарги, підтвердила пояснення свого підзахисного та вказала, що наявна у обвинуваченого дитина не була зареєстрована в органах РАЦСу, не має жодних документів про народження, що унеможливлювало надання стороною захисту на підтвердження цих обставин відповідних документів, а інші обставини, на які посилається обвинувачений в поданій ним апеляційній скарзі, а саме наявності на його утриманні хворої матері - не підтверджено.

Перевіряючи вирок суду, в межах поданої апеляційної скарги та з урахуванням позиції сторони захисту щодо відмови від доводів апеляційної скарги в частині невірної кваліфікації дій обвинуваченого на відповідність його вимогам закону в тому числі і в частині встановлення винуватості обвинуваченого у вчиненому злочині та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у інкримінованому йому злочині підтверджуються дослідженими безпосередньо в судовому засіданні районного суду доказами, а саме поясненнями обвинуваченого ОСОБА_7 .

Так, в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений не заперечував факт вчинення ним злочину за обставин, які були викладені в обвинувальному акті та встановлені районним судом під час розгляду кримінального провадження.

При цьому обвинувачений ОСОБА_7 визнав, що скоїв напад на потерпілу ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння, з метою заволодіння її майном із застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я. Також під час допиту його судом, обвинувачений ОСОБА_7 в повному обсязі визнав перелік майна, яким він заволодів під час нападу на потерпілу ОСОБА_9 , а також його вартість на загальну суму 3150 гривень і не заперечував проти наслідків скоєного злочину в частині отримання потерпілою середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у нападі з метою заволодіння чужим майном, вчиненого з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи яка зазнала нападу, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин, які ніким з учасників кримінального провадження в тому числі обвинуваченим на той час не оспорювалися.

На цих підставах апеляційний суд вважає що вирок суду є обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи, які в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, районним судом при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні не досліджувались, оскільки ці обставини ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися.

При цьому слід звернути увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 , після повного визнання ним своє вини у скоєнні кримінального правопорушення, яке інкримінували йому органи досудового слідства та обвинувачення, а також після його допиту за обставинами скоєння злочину, погодився на розгляд його справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, після чого інші докази у кримінальному провадженні судом не досліджувались.

Обвинуваченому ОСОБА_10 були роз`ясненні вимоги ст. 349 КПК України, згідно яких, у разі розгляду кримінального провадження а порядку цієї статті, обвинувачений не має право оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини скоєння ним злочину.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_10 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винного, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а також обставину, яка у в відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшує його покарання - щире каяття та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Судом також встановлено обставину, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання для обвинуваченого ОСОБА_10 , а саме скоєння ним злочину відносно потерпілої ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння, з чим апеляційний суд погоджується.

Як видно з поданої обвинуваченим апеляції, останній не погоджується з обраним йому районним судом видом покарання і просить призначити йому покарання з застосуванням дії ст. 69 КК України.

При цьому обвинувачений послався на необхідність врахування як пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття, позитивної характеристики, а також знаходження на його утриманні неповнолітньої дитини.

Разом з тим, доводи обвинуваченого про неврахування пом`якшуючої покарання обставини при призначенні покарання щирого каяття не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначена обставина була врахована районним судом, в тому числі і прийнята до уваги.

Дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані апеляційний суд вважає, що покарання, яке призначено обвинуваченому, визначено в межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення, даних про особу обвинуваченого та приходить до висновку що за своїм видом та розміром призначене покарання є відповідним та достатнім для запобігання вчинення ОСОБА_10 нових злочинів.

При цьому апеляційний суд враховує встановлені в судовому засіданні обставини наявності у обвинуваченого дитини, хворої матері, місця роботи та позитивної характеристики, однак вважає, що ці дані у сукупності з іншими обставинами вчиненого злочину, його тяжкості та наслідків, не можуть слугувати підставою для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, в тому числі з застосуванням ст.69 КК України.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що районний суд призначив обвинуваченому мінімальне покарання, відповідно до санкції інкримінованої йому статті кримінального закону.

З урахуванням усіх встановлених в сукупності районним судом та апеляційним судом обставин справи та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50 та 65 КК України, призначив обвинуваченому відповідне покарання у зазначеному у вироку суду розмірі та прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, характеризуючих особу обвинуваченого даних та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_10 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Водночас, враховуючи отримані під час перегляду вироку дані про наявність у обвинуваченого малолітньої дитини та перебування її без батьківського піклування, у відповідності до положень ст.378 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне повідомити про зазначене відповідні службові органи, шляхом постановлення окремої ухвали.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеса від 19.04.2018 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.187 КК України - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4