Справа № 140/2164/18
Провадження №11-кп/801/515/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 18.01.2019 року у кримінальному провадженні № 0000334 року від 18.07.2018 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крокмаз Республіка Молдова, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого
16.06.2016 року Немирівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст. 309 КК України до п"яти років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

В с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 18.01.2019 року відносно нього змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є несправедливим через суворість, призначити найнижчу міру покарання яка є співрозмірною його діянням та особі обвинуваченого.

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області 18.01.2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.2 КК України та призначено йому покарання у вигляді одного місяця арешту.
На підставі ст.ст.71,72 КК України до покарання призначеного даним вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 16.06.2016 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді п"яти років одного місяця позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 572 грн.
Долю речових доказів вирішено.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
17 липня 2018 року ОСОБА_6 близько 22:00 год., перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Центральна» в с. Боблів Немирівського району, розпивав спиртні напої спільно із ОСОБА_9 . У подальшому під час спільного розлиття спиртних напоїв між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на ґрунті тривалих неприязних відносин виникла словесна суперечка.Під час суперечки ОСОБА_6 , маючи намір на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , з мотивів особистих неприязних відносин, діючи умисно, відійшов за приміщення зупинки громадського транспорту, де взяв полімерну пляшку із залишками нафтопродуктів, після чого підійшов до ОСОБА_9 та, тримаючи полімерну пляшку у руках, вилив залишки нафтопродуктів в область тулуба зліва ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_6 підпалив сірник та кинув у сторону ОСОБА_9 , у результаті чого на останньому загорівся одяг.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 завдано ушкодження у вигляді опікових ран в області тулуба, грудної клітки зліва, лівого плеча І-ІІ ступеня близько 8% всього тіла, що виникли від дії високої температури та відповідно до висновку експерта № 132 від 20.08.2018 року, п. а, п. 2.3.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 мотивовано тим, що вирок суду є надто суворим, не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.
Обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що жалкує про скоєне ним кримінальне правопорушення, кається, зазначає, що згідно довідки Боблівської сільської ради Немирівського району від 25.01.2019 року за місцем проживання характеризується задовільно, скарг від жителів села на поведінку не надходило, працює в Боблівській сільській раді опалювачем приміщень сезонно, має стійкі соціальні зв`язки здійснює догляд за матір`ю ОСОБА_10 , якає є інвалідом 2 групи, являється батьком багатодітної родини, виховує трьох дітей, тому з урахуванням вказаних обставин суд першої інстанції мав можливість та законні підстави призначити менш суворе покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Вважає, що в апеляційного суду є достатньо підстав для задоволення апеляційної скарги та пом`якшення міри покарання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу задоволити з підстав наведених у ній, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Доведеність вини, кваліфікація дій ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України не оспорюється.
Кримінальне провадження розглянуто відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який раніше судимий, соціальне становище, та те, що він одружений, має на утриманні трьох дітей, двоє з яких малолітні, дружина знаходиться в декретній відпустці, характеризується за місцем проживання добре, обставинами, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання суд не встановив.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 засуджений Немирівським районним судом Вінницької області 16.06.2016 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
ОСОБА_6 під час іспитового строку, маючи судимість за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, вчинив умисний злочин за ч.2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, що свідчить про відсутність бажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення та його суспільну небезпечність.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч.4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, як на підставу для застосування йому менш суворого покарання на те, що згідно довідки Боблівської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 25.01.2019 року за місцем проживання характеризується задовільно, за час проживання на території сільської ради за ОСОБА_6 правопорушень не зареєстровано, скарг від жителів села на поведінку ОСОБА_6 в сільську раду не надходило, поведінка в громадських місцях в належному рівні, ОСОБА_6 працює в Боблівській сільській раді опалювачем приміщень сезонно до роботи ставиться добросовісно та відповідально, окрім того має стійкі соціальні зв`язки здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_10 яка є інвалідом 2-ої групи та проживає в с.Боблів Немирівського району Вінницької області, є батьком багатодітної родини разом із дружиною ОСОБА_11 виховує трьох дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на думку суду апеляційної інстанції не є підставами для зміни покарання.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
При призначенні покарання суд дотримався вимог ст.50, ст. 65 КК України та, враховуючи характер вчиненого кримінального правопорушення, настання суспільно-небезпечних наслідків, з урахуванням особи обвинуваченого, обставин кримінального провадження, призначив покарання в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, як законодавець вважає пропорційним.
Перевіривши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації визначив покарання ОСОБА_6 , яке є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, належним чином умотивувавши своє рішення.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги обвинуваченого є безпідставними.
За таких обставин, підстави, передбачені ст. 409 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. 404, 405,407,409, 419 КПК України суд апеляційної інстанції,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 18.01.2019 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125 КК України залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно оригіналу: Суддя: