Справа № 317/12/19
№/п 1-в/317/47/2019
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 р. м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого cудді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

представника адміністрації - ОСОБА_4 ,

засудженого - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алушта, АР Крим, громадянина України, українця, освіта неповна середня, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого: 18.07.2013 року Алуштинським міським судом АР Крим за ст.ст. 115 ч. 2, п.п. 6, 9, 10, 12, 152 ч. 4, 187 ч. 4, 70 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна,

ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 01.03.2016 року у строк відбування покарання зараховано час попереднього ув`язнення з 18.11.2011 р. по 17.10.2013 р. виходячи з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі, згідно ст. 72 КК України,

про умовно-дострокове звільнення,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .

Початок строку: 18.11.2011 року.

Кінець строку: 19.12.2021 року.

Станом на 03.04.2019 року засуджений відбув більше 3/4 строку покарання, а саме 9 років 03 місяці 14 днів.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 30.11.2011 року.

Під час тримання в Сімферопольському слідчому ізоляторі АР Крим характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 07.12.2013 року відбуває покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», характеризується наступним чином: порушень режиму відбування покарання не допускає, стягнень не має, за виконання покладених обов`язків та додержання встановлених правил чотири рази був заохочений правами начальника установи та п`ять разів правами начальника відділення СПС.

На виробництві установи не працював. Працевлаштований в їдальні для засуджених, різноробочим. До роботи ставиться посередньо, власної ініціативи не проявляє.

За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими як позитивної, так і негативної спрямованості.

У відношенні до персоналу установи ввічливий, тактовний, але робить це виключно в своїх особистих інтересах.

Дотримується вимог санітарії та гігієни, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд, але робить це під постійним наглядом представників адміністрації.

Виконує роботи із самообслуговування, має недостатній рівень необхідних навичок.

Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, використовує не завжди за призначенням та під наглядом адміністрації установи.

До виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо. В життєдіяльності відділення участі не приймає, ініціативи не проявляє.

Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

На даний час не бере особистої участі в організації виховних заходів, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не входить до складу ради колективу засуджених, на профілактично-виховні заходи реагує посередньо.

Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує від них посилки.

31.03.2016 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 101 Кримінально-виконавчого кодексу України, у вигляді зміни умов тримання, а саме переведення до дільниці соціальної реабілітації.

21.12.2017 року комісією установи було відмовлено в застосуванні заохочувальної норми передбаченої статтею 82 Кримінального кодексу України у вигляді заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким.

27.12.2018 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 81 Кримінального кодексу України, у вигляді умовно-дострокового звільнення, оскільки засуджений в повній мірі не довів своє виправлення.

Засуджений під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває.

В установі є виконавчі листи на стягнення боргу та аліментів, за якими робиться відрахування.

Судове засідання проводиться у режимі відеоконференції на підставі ст. 336 КПК України.

У судовому засіданні захисник засудженого- адвокат ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_5 підтримали клопотання, просили його задовольнити.

У судовому засіданні представник адміністрації Біленьківської виправної колонії №99 заперечував проти клопотання, вважав недоцільним умовно-дострокове звільнення засудженого, пояснив, що ОСОБА_5 засуджено за особливо тяжкий злочин, велика частина покарання засудженим ще не відбута, адміністрація не впевнена у його поведінці у разі дострокового звільнення.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого, вважав його передчасним, оскільки засуджений не довів свого виправлення.

Згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленню до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

Саме по собі відбуття засудженим 3/4 частини покарання не зобов`язує суд звільнити таку особу від подальшого відбування ним покарання, оскільки це є перш за все правом, а не обов`язком суду.

Враховуючи усе вищевикладене, заслухавши думку представника адміністрації, прокурора, засудженого та його захисника, розглянувши матеріали особової справи, суд приходить до висновку що засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення, оскільки не проявляв себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання протягом всього часу відбування покарання, засуджений за особливо тяжкий злочин, значна частина покарання ще невідбута засудженим, засуджений на виробництві не працює, не бере участі в організації виховних заходів та у роботі самодіяльних організацій, у програмах диференційного виховного впливу, а тому відносно нього неможливо застосувати умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 336, 537, 539 КПК України, ст.ст.153,154 КВК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1