Справа № 300/372/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/218/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 28.02.2018р. щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні № 0000032 від 15 лютого 2017 року,

за участю: прокурора ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 28.02.2018р. ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі статті 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.
На обвинуваченого ОСОБА_9 покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у сумі 2 360 гривень.
Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна: вантажного автомобіля марки ТАТА моделі LPT 613/38, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Спільне мале підприємство «ТІП-ТОП», накладеного згідно з ухвалою слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2017 року.
Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, 15 лютого 2017 року близько 12:55 години обвинувачений ОСОБА_9 , керуючи технічно справним вантажним автомобілем марки ТАТА моделі LPT 613/38, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по вул. Верховинська, напроти житлового будинку № 176, в селі Верхні Ворота Воловецького району Закарпатської області, грубо порушив вимоги пункту 10.9 Правил дорожнього руху, не забезпечив безпеку дорожнього руху, внаслідок чого здійснив наїзд керованим ним транспортним засобом на пішохода ОСОБА_11 , заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження від яких потерпілий помер в автомобілі швидкої допомоги по дорозі в лікарню.
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_9 грубо порушив вимоги пункту 10.9. Правил дорожнього руху, яким, зокрема, закріплено: «п. 10.9. Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб».
Невиконання обвинуваченим ОСОБА_9 вимог вищезазначеного пункту Правил дорожнього руху знаходиться у причинному зв`язку з виникненням та наслідками дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці.
Не погоджуючись із даним вироком апеляційні скарги подали захисник ОСОБА_7 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 .

В апеляційні скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку із недоведеністю вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Просить дослідити у судовому засіданні висновок судово - медичної експертизи від 15.03.2017р. № 12, висновок судової авто технічної експертизи від 14.04.2017р. № 137, висновок комплексної судової транспортно трасологічної і автотехнічної експертиз від 01.12.2017р. № 4837/4838, протокол огляду місця ДТП від 15.02.2017р. з фототаблицями, відеозапис подій.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник покликається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що суд першої інстанції, порушивши вимоги ст.ст. 84, 85, 86, п.п.1-2 ч.1 ст. 91, ст. 92, ч. 1 ст. 94 КПК України безпідставно, помилково та необґрунтовано визнав ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Наголошує, що у даному кримінальному провадженні не здобуто достатні, допустимі, об`єктивні та достовірні докази вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, тобто не встановлені достатні докази для доведення його винуватості.

Зазначає, що показання шести свідків, на які покликався суд першої інстанції, зокрема ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , медичних працівників та водія автомобіля швидкої допомоги жодним чином не доводять вину обвинуваченого. Також, не свідчать про вину ОСОБА_9 і висновки судово-медичної експертизи від 15.03.2017р. № 12, судової автотехнічної експертизи від 24.02.2017р. № 78, протокол огляду трупа від 15.02.2017р. та протокол огляду місця ДТП від 15.02.2017р.

При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_14 про відсутність перешкод на дорозі по ходу руху автомобіля заднім ходом. При цьому, суд першої інстанції критично оцінив їх показання у частині того, що ОСОБА_14 допомагав водієві рухатись заднім ходом.

Вказує, що висновок автотехнічної експертизи від 14.04.2017р. не є належним доказом, оскільки з п.3 постанови від 07.04.2017р. про призначення експертизи та вступної частини даного експертного висновку вбачається, що експерту для проведення експертизи було надано лише постанову про призначення експертизи, а отже, матеріали кримінального провадження експерт не вивчав та не досліджував. При цьому, експертом не зазначено звідки він отримав певні вихідні дані, які зазначено на другому аркуші цього висновку.

Окрім цього, покликається на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про місце наїзду на пішохода ОСОБА_11 (на узбіччі чи на дорозі). Протоколом огляду місця події від 15.02.2017р. встановлено лише місце (біля будинку № 176), де зі слів свідка ОСОБА_12 , потерпілому надавалась медична допомога, а не місце наїзду на потерпілого. При цьому, у даному протоколі зазначено про наявність на дорозі колії значної глибини, по якій рухався керований обвинуваченим автомобіль. Через наявність такої колії, обвинувачений не міг виїхати з неї та розвернути автомобіль, про що зазначив свідок ОСОБА_14 . Звертає увагу, що згідно висновку судової транспортно-трасологічної і автотехнічної експертиз від 01.12.2017р. № 4837/4838 повна відсутність слідової інформації з місця пригоди не дає можливості визначити місце наїзду автомобіля на потерпілого. Окрім цього, оскільки слідством момент виникнення небезпеки для руху обвинуваченому не визначений і не заданий експертам, то дати відповідь на запитання чи мав обвинувачений технічну можливість запобігти ДТП неможливо, а отже неможливо і визначити чи є причинний зв`язок між діями водія та фактом цієї пригоди.

Наголошує, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 12 потерпілий незадовго до смерті вживав спиртні напої у великій кількості і в момент настання смерті знаходився у стані алкогольного сп`яніння сильного ступеня. З показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_12 вбачається, що пішохід ОСОБА_11 перед початком руху керованого обвинуваченим автомобіля знаходився на узбіччі дороги, якою рухався автомобіль.

Окрім цього, згідно відеофайлів, що містяться на компакт-диску, долученого до справи в якості речового доказу, під час руху керованого обвинуваченим автомобіля заднім ходом пішохід ОСОБА_11 перебував у горизонтальному положенні на узбіччі дороги і при безпосередньому наближенні автомобіля до потерпілого, останній зненацька підповз під автомобіль. Даному доказу суд першої інстанції оцінки не надав.

За таких обставин, вважає, що обвинувачений, рухаючись на автомобілі заднім ходом , не створив небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, у тому числі і потерпілому, який лежав на узбіччі.

Покликається на те, що при проведенні експертизи та складення висновку експерта № 137 не було досліджено наведених доказів, а отже висновок експерта про те, що ДТП відбулось внаслідок порушення правил дорожнього руху обвинуваченим є помилковим та безпідставним. При цьому, на дослідження не ставилось питання про відповідність вимогам ПДР України дій пішохода ОСОБА_11 . Суд першої інстанції не надав оцінки діям потерпілого.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на 3 роки. Визнати «Диск DVD-RV 2-6 speed 4,7 GB TDK» речовим доказом, який залишити у матеріалах справи. У решті вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор покликається на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Зазначає, що неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність полягло у тому, що суд, застосувавши положення ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого як від основного так і від додаткового покарання, незважаючи на те, що ст. 75 КК України не передбачено можливість звільнення від такого покарання як позбавлення права керувати транспортним засобом.

Окрім цього, судом першої інстанції не вирішено долю речового доказу, а саме «диску DVD-RV 2-6 speed 4,7 GB TDK», який згідно постанови слідчого від 17.02.2017р. визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Вважає, що суд першої інстанції, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, не у повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, неналежно оцінив обставини, які мають значення для цього питання, зокрема, характер допущених ОСОБА_9 грубих порушень ПДР України, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, тяжкість наслідків у виді смерті потерпілого, який був єдиним сином у потерпілої, а визнані судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого давали суду підстави для призначення йому мінімального покарання.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечили апеляційні вимоги прокурора, думку прокурора у підтримку апеляційної скарги прокурора та безпідставність апеляційної скарги захисника, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, а апеляційну скаргу прокурора слід задоволити частково, виходячи із наступного.

На переконання колегії суддів вирок суду щодо ОСОБА_9 ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Так, вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за наведених у вироку суду обставинах, а саме у порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, стверджується, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_14 , який у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що працює експедитором у ТОВ СМП «ТІП-ТОП», і у день події перебував разом з обвинуваченим. Зазначив, що після того, як було вивантажено товар за адресою: вул. Верховинській в с. Верхні Ворота, він допомагав обвинуваченому здійснював рух автомобіля заднім ходом 60-70 м, показуючи можливість безперешкодного руху. За відсутності перешкод для руху, він сів у автомобіль, який продовжував рухатись заднім ходом. Потім він відчув, як автомобіль сильно хитнуло, і обвинувачений зупинив автомобіль. У подальшому вони з`ясували, що під автомобіль потрапив чоловік, який був ще живий, та вжили заходів щодо виклику швидкої медичної допомоги.
Отже, із показань даного свідка вбачається, що він допомагав обвинуваченому здійснював рух автомобіля заднім ходом не увесь час такого руху, а лише його частину, оскільки згодом свідок сів у автомобіль, який все ж таки продовжував рухатись заднім ходом, і саме у той час відбувся наїзд на потерпілого. Тобто, даний факт свідчить про те, що обвинувачений, рухаючись на автомобілі заднім ходом, не увесь час такого руху контролював дорожню обстановку. При цьому, факт того, що свідок ОСОБА_14 не увесь час допомагав обвинуваченому при керуванні ним автомобіля заднім ходом підтвердив і обвинувачений у своїх показаннях, наданих у суді першої інстанції;
- даними висновку експерта № 12 від 15.03.2017р. з якого вбачається, що при судово-медичному дослідженні потерпілого виявлено тілесні ушкодження у вигляді: ЗТГК, закритого перелому грудини у ділянці І-ІІ міжреберя, закритих переломів ребер справа, зліва, забою легень, закритої травми живота, розриву печінки, розриву брижі тонкого кишківника, закритих переломів правого стегна, правої велико-гомілкової кістки, синців та саден живота, нижніх кінцівок. Смерть потерпілого ОСОБА_11 настала внаслідок тупої поєднаної травми тулуба та кінцівок, яка призвела до розвитку масивної внутрішньої кровотечі та шоку, який і став безпосередньою причиною смерті. Дана причина смерті підтверджується наявністю забою легенів, розриву печінки, брижі тонкого кишківника, крові у черевній порожнині, малокрів`ям внутрішніх органів, шоковими змінами у них та даними судово-гістологічного дослідження внутрішніх органів. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа потерпілого ОСОБА_11 , у нього було виявлено етиловий спирт у концентрації крові, з чого експерт дійшов висновку що незадовго до настання смерті потерпілий вживав спиртні напої у великій кількості і у момент настання смерті знаходився у стані алкогольного сп`яніння сильного ступеня (т.1, а.с.34-38);
- даними протоколу огляду трупа від 15.02.2017р. з фототаблицями до нього, на якому зафіксовано вигляд потерпілого після дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 12-16);
- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.02.2017р. із схемою та фототаблицею, яким зафіксовано місце події біля будинку АДРЕСА_2 , де було виявлено труп потерпілого ОСОБА_11 (т.1 а.с.6-11).
Окрім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, яке проявилось у порушенні обвинуваченим пункту 10.9. Правил дорожнього руху, що знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками у виді смерті потерпілого ОСОБА_11 , стверджується:

- даними висновку судової автотехнічної експертизи № 78 від 24.02.2017р. по дослідженню технічного стану автомобіля «TATA LPT 613/38», державний номерний знак НОМЕР_1 , з якого вбачається, що на момент огляду та експертного дослідження гальмівна система та рульове керування вантажного автомобіля знаходилися у працездатному стані та могли виконувати функції, передбачені конструкцією ( т.1, а.с.109);
- даними висновку судової автотехнічної експертизи № 137 від 14.04.2017р., з якої вбачається, що у даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху водій вантажного автомобіля «TATA LPT 613/38», державний номерний знак НОМЕР_1 ,, повинен був діяти у відповідності з вимогами пункту 10.9. Правил дорожнього руху. Технічна можливість уникнути даної пригоди для водія автомобіля полягає у виконанні ним вимог Правил дорожнього руху, зокрема, пункту 10.9, з технічної точки зору причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія автомобіля «TATA LPT 613/38», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_9 , який рухаючись заднім ходом не забезпечив безпеку дорожнього руху, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_11 , який знаходився позаду автомобіля (т.1 а.с. 117-121);
- даними висновку комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертиз № 4837/4838 від 01.12.2017р., з якого вбачається, що якщо у дійсності дорожня ситуація була такою, що водій автомобіля «TATA LPT 613/38», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_9 виконував рух заднім ходом, то він повинен був керуватися вимогами пунктів 1.5., 1.10. (в частині визначення понять «небезпека для руху», «перешкода для руху»); пунктами 10.9. та 12.3. Правил дорожнього руху. У заданій дорожній оцінка дій пішохода ОСОБА_11 у відповідності з вимогами пунктів 4.1., 4.8., 4.14. (підпунктів «а» та «ґ») Правил дорожнього руху не потребує спеціальних технічних знань, і може бути вирішена слідством (чи судом) самостійно. Відповідь на інші питання експертизи не надана з причин відсутності слідової інформації (т.2 а.с. 116-120).
Ураховуючи вищенаведені докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що безпосередньою причиною дорожньо-транспортної пригоди є порушення обвинуваченим пункту 10.9. Правил дорожнього руху, що знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками у виді смерті потерпілого ОСОБА_11 , а тому дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції правильно кваліфіковано за ч.2 статті 286 КК України.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у спростування доводів сторони захисту про те, що місце вчинення кримінального правопорушення не встановлено, обґрунтовано покликався на дані протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.02.2017р. із схемою та фототаблицею, яким зафіксовано місце події біля будинку АДРЕСА_2 , де було виявлено труп потерпілого ОСОБА_11 .
Апеляційні доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції не надав оцінки діям потерпілого, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, як вбачається з оскаржуваного вироку суду, суд першої інстанції під час судового провадження взяв до уваги поведінку потерпілого, який у момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився у стані алкогольного сп`яніння, і будучи пішоходом, через свій стан не вжив заходів до уникнення цієї пригоди, та врахував наведені обставини при призначенні ОСОБА_9 покарання.

Разом з тим, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що дії потерпілого не спростовують факт недотримання обвинуваченим пункту 10.9. Правил дорожнього руху, що знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, та наслідками у виді смерті ОСОБА_11 .

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційні доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеними доказами.

Апеляційна скарга захисника не містить правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду та закриття кримінального провадження у зв`язку із недоведеністю вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Щодо апеляційних доводів прокурора про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 більш суворого покарання, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки у повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є злочином вчиненим з необережності, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, його вік та стан здоров`я, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: добровільне відшкодування потерпілій заподіяної злочином шкоди, вжиття заходів для виклику швидкої медичної допомоги після дорожньо-транспортної пригоди та надання потерпілому першої медичної допомоги, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також поведінку потерпілого, який у момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився у стані алкогольного сп`яніння, і будучи пішоходом, через свій стан не вжив заходів до уникнення цієї пригоди.
При цьому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та наявність відповідних для цього підстав, наведених в оскаржуваному вироку суду.

Щодо доводів прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно звільнив обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування і додаткового покарання з випробування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, за змістом положень ч. 1 ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку зазначив про звільнення обвинуваченого від покарання на підставі ст. 75 КК України.
Ураховуючи положення ст. 75 КК України та відсутність в оскаржуваному вироку мотивів на обґрунтування звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування додаткового покарання з випробуванням, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог чинного законодавства, рішення про застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України прийняв лише щодо основного покарання у виді позбавлення волі, а отже, резолютивну частину оскаржуваного вироку слід уточнити, зазначивши, що на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням, із встановленим іспитовим строком.

У решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 28.02.2018р. щодо ОСОБА_9 змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки та на підставі статті 75 КК України звільненим від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.
У решті вирок суду залишити без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3