Справа № 333/546/19
Провадження № 1-кп/333/325/19
ВИРОК
Іменем України

12 березня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Миляч, Дубровицького району, Рівненської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2019 року, приблизно о 04 годині 20 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, знаходячись в торговому центрі «Варус-10», розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 10-А, будучи впевненим, що його дії ніхто не помітить, шляхом вільного доступу з торгових стелажів, таємно викрав продукти харчування, що належать ТОВ «Омега», а саме:
- ковбасу вагову «Фарро Салямі Фірмова», вагою 1,054 кг., вартістю 102 грн. 79 коп.;
- ковбасу вагову «Глобино Салямі Преміум», вагою 0,450 кг., вартістю 58 грн. 64 коп.;
- дві упаковки сосисок «Самобранка Кроха», вагою 0,350 кг. кожна, вартістю 31 грн. 99 коп. кожна, на суму 63 грн. 98 коп.;
- ковбасу вагову «Самобранка Салямі Софіївська», вагою 2,507 кг., вартістю 400 грн. 92 коп.;
- ковбасу вагову «Світ м`яса Махан», вагою 0,668 кг., вартістю 254 грн. 86 коп.;
- ковбасу вагову «Світ м`яса Замкова», вагою 0,776 кг., вартістю 133 грн. 41 коп.;
- сир ваговий «Варто Росія Вись 50%», вагою 0,822 кг., вартістю 124 грн. 88 коп., а всього майна на загальну суму 1 139 грн. 48 коп. без урахування ПДВ.
З вказаними продуктами харчування ОСОБА_4 пройшов через вхід до торгового залу супермаркету, не сплативши при цьому за товар. Однак, у зв`язку з тим, що злочинні дії останнього були помічені охоронцями ТЦ «Варус-10», які зупинили його біля виходу з приміщення, злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_4 .

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_4 як скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 визнав вину повністю у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, і пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочин і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.
Дійсно, 20.01.2019 року, приблизно о 05-00 годині він, перебуваючи у супермаркеті «Варус-10», розташованого по вул. Північнокільцевій у м. Запоріжжі з торгових полиць взяв ковбасні вироби та сир і, не сплачуючи за товар, вийшов з торгової зони. Але, на виході з приміщення торгового центру його зупинили працівники охорони, які викликали поліцію. Продукти харчування ніс додому. У скоєному щиро розкаюється.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, цивільний позов відсутній, приймаючи до уваги, що прокурор і обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин скоєного злочину, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України».
Враховуючи викладене, суд, допитав обвинуваченого, дослідив матеріали, які характеризують особу ОСОБА_4 та стосуються речового доказу.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття, що підтверджується його поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду. Обставини, обтяжуючі покарання ОСОБА_4 , відсутні.

Частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації. При цьому, суд враховує ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_4 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є середньої тяжкості, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра), характеризуючі особистість обвинуваченого обставини раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрацію, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , 2018 року народження, працює, але неофіційно, позитивно характеризується за місцем несення служби в лавах ВСУ.
Враховуючи особистість обвинуваченого, конкретні обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч.1 ст.185 КК України та вимогами ст.57 КК України.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Судом встановлено, що постановою слідчого від 21.01.2019 року диск з відеозаписом з камер спостережень ТЦ «Варус-10» був визнаний речовим доказом.
Відповідно до п.7 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.99 КПК України до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).
Отже, враховуючи, що на СD-диску міститься інформація, що стосується скоєного ОСОБА_4 злочину, тому він є документом, який необхідно зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні. Цивільний позов не був заявлений, запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст. ст. 349 ч.3, 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Речовий доказ - СD-диск, що зберігається у матеріалах кримінального провадження залишити у кримінальному провадженні.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1