Справа № 747/748/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/184/18
Категорія - ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на вирок Талалаївського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2018 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Талалаївка, Чернігівської області, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, мешканця: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Талалаївського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2018 року: ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілої задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 5320 грн. 71 коп. майнової шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, в решті позовних вимог відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 липня 2016 року, близько 12 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи по вул. 30-річчя в с. Скороходове, Талалаївського району в ході розмови з ОСОБА_6 , яка переросла у сварку, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно завдав їй один удар по голові чоловічою сумочкою, яку тримав у правій руці, спричинивши ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку, які згідно висновку експерта від 30.09.2016 року № 433 відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з рішенням суду потерпіла ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення, вважаючи їх вірно встановленими, не погодилась із кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 350 КК України з призначенням покарання в межах санкції статті, а також стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що у відносинах із обвинуваченим вона діяла виключно як громадський діяч, як керівник Громадської організації «Струмок», її вимоги до ОСОБА_7 були висловлені на підставі укладених із ним як з ФОП господарських договорів щодо задоволення потреб жителів села у зв`язку з водопостачанням, та вона вимагала звітності щодо цільового використання коштів громади. Тому вважає, що саме з метою залякати її як громадського діяча, обвинувачений вчинив насильство щодо неї, про що вона зверталася до органів прокуратури із відповідною заявою.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою, поданою потерпілою, обвинувачений та прокурор подали заперечення, в яких просять залишити її без задоволення, а вирок суду - без змін.

Заслухавши доповідача, потерпілу, яка підтримала вимоги своєї апеляційної скарги, просила її задовольнити, обвинуваченого, який не визнав апеляційних вимог, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої з підстав її необґрунтованості, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Потерпілою ставиться питання про скасування вироку суду та ухвалення нового, оскільки вбачає в діях обвинуваченого склад іншого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, при цьому вважає вірними фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.

В судовому засіданні як суду першої так і апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України не визнав, не заперечуючи конфлікту з потерпілою, заперечував, що завдав останній удар.

Попри невизнання обвинуваченим вини, вина останнього в повній мірі доведена показаннями потерпілої, свідків, слідчими експериментами, висновками судово-медичних експертиз, зібраними в кримінальному провадженні та іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції та покладеними в основу обвинувального вироку і які не оскаржуються учасниками кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Судом першої інстанції дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисні дії, що виразилися у заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілій.

Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження відповідно до вимог ст. 337 КПК України лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, тому колегія суддів вважає безпідставними твердження потерпілої в апеляційній скарзі про порушення вимог КПК України та необхідність ухвалення вироку за злочин, передбачений ч. 2 ст. 350 КК України, оскільки обставини, на які посилається потерпіла, не були предметом розгляду у даному кримінальному провадженні.

Щодо доводів її апеляційної скарги щодо збільшення розміру моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин.

Суд, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілої врахував, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, а тому він повинен відшкодовувати завдану потерпілій моральну шкоду, при вирішенні питання її розміру, судом враховано характер та обставини вчиненого кримінального правопорушення, необхідність проходження потерпілою лікування, вжиття додаткових зусиль для відновлення здоров`я, глибину та тривалість завданих душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого.

На думку колегії суддів, стягнута з обвинуваченого та користь потерпілої моральна шкода у розмірі 5000 грн. ґрунтується на вимогах розумності та справедливості, підстав для її збільшення, як про те просить потерпіла, не вбачається.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює приватним підприємцем, позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність пом`якшуючих його покарання обставин та наявність обтяжуючої, якою суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки потерпіла є пенсіонером та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення йому покарання у виді громадських робіт у межах санкції частини статті, за якою він обвинувачується.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального-процесуального закону та порушень прав обвинуваченого, які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Талалаївського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4