ІМЕНЕМ УКРАЇНИ УХВАЛА КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
17 січня 2019 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретареві ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.м.т. Бабинці Бородянського району Київської області, громадянки України, непрацюючої, неодруженої, з базовою загальною середньою освітою, студентки 2 курсу ВП НУБіП України «Немішаївський агротехнічний коледж», зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
засуджено за ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 105 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання і застосовано до неї примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження і передачі неповнолітньої під нагляд матері - ОСОБА_10 , яка проживає в АДРЕСА_1 . на строк 2 (два) роки; та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.м.т. Бабинці Бородянського району Київської області, громадянки України, непрацюючої, неодруженої, з базовою загальною середньою освітою, студентки 2 курсу ВП НУБіП України «Немішаївський агротехнічний коледж», зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення
Справа №360/833/18 Апеляційне провадження: № 11-кп/824/107/2019 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_11 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1
волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 105 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання і застосовано до неї примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження і передачі неповнолітньої під нагляд батька - ОСОБА_12 , який проживає в АДРЕСА_2 , на строк 2 (два) роки.
Вироком також вирішено долю речових доказів.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу прокурора, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджено за таємне викрадення чужого майна, яке вони вчинили при наступних обставинах.

13 лютого 2018 року, в період з 17 год. 00 хв. по 17 год. 35 хв. ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , перебуваючи в магазині «Єва - 3309» ТОВ «РУШ» за адресою: вул. Центральна, 2, с.м.т. Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області, діючи умисно, з корисливих спонукань, таємно викрали товар, що є власністю ТОВ «РУШ», після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим своїми умисними протиправними діями спричинили ТОВ «РУШ» матеріального збиткуна загальну суму 1 749 гривень 56 копійок.
Не погодившись з вироком Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року заступник прокурора Київської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не піддаючи сумнівам викладені у вироку висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин скоєного та доведеності вини неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, вважає вказаний вирок незаконним, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
На обґрунтування вказує, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України та п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», застосування такого виду примусових заходів виховного характеру як передача неповнолітнього під нагляд батьків має обмеження у часі. Зокрема, строк нагляду, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 105 КК, не може бути довшим, ніж до досягнення особою повноліття.

Разом з тим, встановлено, що повноліття ОСОБА_7 наступає 03 серпня 2020 року, а ОСОБА_8 09 серпня 2020 року.

Таким чином, на думку прокурора, суд першої інстанції невірно визначив строки застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх обвинувачених, не врахувавши час настання їх повноліття.

На цих підставах прокурор просить вирок Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. У резолютивній частині вироку виключити вказівку про призначення покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вигляді позбавлення волі на строк два роки, кожній з них.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 2 ст. 185 КК України та звільненою на підставі ст. 105 КК України від покарання із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру у виді застереження та передачі неповнолітньої під нагляд матері - ОСОБА_10 , яка проживає в АДРЕСА_1 , до досягнення нею повноліття.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч. 2 ст. 185 КК України та звільненою на підставі ст. 105 КК України від покарання із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру у виді застереження та передачі неповнолітньої під нагляд батька - ОСОБА_13 , який проживає в АДРЕСА_2 , до досягнення нею повноліття. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора та захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_6 на підтримку апеляційних вимог, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України були отримані в порядку застосування положень ч.3 ст. 349 КПК України, порушень встановленої цією процесуальною нормою процедури не встановлено і ніхто на такі порушення в апеляційному засіданні не вказував, та не висловлював в апеляційному засіданні сумнівів у їх законності, обґрунтованості і вмотивованості, а тому, розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів ці висновки не досліджує, не оцінює та погоджується з ними.

Що ж стосується апеляційних вимог прокурора, то вони ґрунтуються на положеннях ст. 105 КК України, яка прямо визначає можливість звільнення неповнолітнього від покарання, якщо він вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, а в цьому випадку злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, в силу ст. 12 цього ж кодексу відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості; внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки на момент ухвалення вироку не потребує застосування покарання, а в цьому випадку судом першої інстанції обґрунтовано визнано, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щиро розкаялися та мали після вчинення злочину бездоганну поведінку, отже на них положення цієї правової норми суд першої інстанції поширив правильно.

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 105 КК України, у разі звільнення неповнолітнього від покарання в порядку цієї правової норми, суд може застосовувати п`ять видів примусових заходів виховного характеру, при тому кілька одночасно, в тому числі застереження та передачу неповнолітнього під нагляд батьків, і у цьому випадку суд першої інстанції переконливо обґрунтував та вмотивував своє рішення про необхідність застосувати до кожної з обвинувачених два примусових заходи, а саме застереження та передачу під нагляд батьків, з чим погоджуються і сторони обвинувачення та захисту, в тому числі в апеляційному засіданні, отже і це рішення суду першої інстанції судова колегія не піддає сумнівам.

Водночас, хоча ч.3 ст. 105 КК України і надає суду першої інстанції право самостійно визначати термін застосування запобіжного заходу, але прокурор вірно в апеляційній скарзі акцентував увагу на тому, що цей термін судом визначено помилково в два роки, кожній з обвинувачених, бо визначений судом термін перевищує термін настання повноліття кожною з обвинувачених, а саме ОСОБА_7 3 серпня, а ОСОБА_8 9 серпня 2020 року, після яких дат саме продовження дії перебування їх під наглядом батьків як неповнолітніх фактично втрачає сенс та порушуватиме їх права повнолітніх громадян.

Така позиція загально визнана судовою практикою, що підкреслено в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», і на чому правильно акцентував увагу прокурор в апеляційній скарзі.

Помилкове рішення, на що також вірно вказано в апеляційній скарзі, суд прийняв і в частині призначення обвинуваченим покарання з наступним їх звільненням від його відбування на підставі ст. 105 КК України, бо ця правова норма передбачає звільнення неповнолітнього від покарання, а не від його відбування, тобто не зобов`язує у разі її застосування призначати покарання.

Отже, апеляційні вимоги належить задовольнити повністю, а оскаржений прокурором вирок суду першої інстанції змінити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити.

Вказаний вирок відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити.

Виключити з вироку вказівку про призначення покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, кожній із них.

Передати ОСОБА_7 під нагляд матері ОСОБА_10 , а ОСОБА_8 під нагляд батька ОСОБА_13 до досягнення повноліття, кожною з них.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення.

Судді: