Справа № 675/2493/18
Провадження № 1-в/675/329/2018
У Х В А Л А

"01" жовтня 2018 р. суддя Ізяславського районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_2 про визнання суддів Верховного Суду України такими, що не мали права здійснювати правосуддя,

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання суддів Верховного Суду України такими, що не мали права здійснювати правосуддя, мотивуючи це тим, що він засуджений компетентним судом Угорської республіки за ст. 166 КК Угорської республіки до довічного позбавлення волі з умовним звільненням через 20 років. Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2007 року № 5-18/07 йому призначено покарання за ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з можливістю умовного звільнення на поруки не раніше ніж через 20 років, яка набрала законної сили відповідно до рішення Верховного Суду України від 20 грудня 2007 року № 5-4610к07. ОСОБА_2 вказує, що на свій запит отримав з Верховного Суду України офіційну інформацію, що судді Верховного Суду України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приймали присягу до проголошення незалежності України. ОСОБА_2 вважає, що відповідно до Конституції та законів України судді мають право здійснювати правосуддя тільки після прийняття присяги незалежної України, а тому звернувся до районного суду для винесення рішення, що вказані судді не приймали присягу незалежної України, а тому на час розгляду його касаційної скарги 12 грудня 2007 року являлися незаконним складом суду відповідно до ст. 412 КПК України.

Вивчивши заяву ОСОБА_2 , приходжу до висновку про відсутність законних підстав для прийняття його до розгляду Ізяславським районним судом Хмельницької області з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Як вбачається з тексту заяви ОСОБА_2 засуджений компетентним судом Угорської республіки за ст. 166 КК Угорської республіки до довічного позбавлення волі з умовним звільненням через 20 років. Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2007 року № 5-18/07 йому призначено покарання за ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з можливістю умовного звільнення на поруки не раніше ніж через 20 років, яка набрала законної сили відповідно до рішення Верховного Суду України від 20 грудня 2007 року № 5-4610к07.

ОСОБА_2 відбуває покарання у Державній установі «Замкова виправна колонія № 58» у м. Ізяславі Хмельницькій області.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_2 зазначає, що судді Верховного Суду України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , котрі розглядали його касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2007 року № 5-18/07, не приймали присяги судді незалежної України, а тому не мали права здійснювати правосуддя, відтак заявник вважає, що рішення щодо нього 12 грудня 2007 року прийняте незаконним складом суду.

На думку засудженого, в даному випадку має місце порушення, передбачене ст. 412 КПК України.

При вирішенні питання про прийняття до розгляду даної заяви суд виходить з наступного.

Положеннями ст. 537 КПК України визначено перелік питань, які під час виконання вироків має право вирішувати суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, зокрема,

1) про відстрочку виконання вироку;
2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;
3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким;
4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років;
5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років;
6) про звільнення від покарання за хворобою;
7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення;
8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком;
9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку;
10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України;
11) про застосування покарання за наявності кількох вироків;
12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді;
13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України;
13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань;
13-2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери);
13-3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням;
14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Зі змісту заяви вбачається, що підняте засудженим питання не відноситься до переліку, визначеному у ст. 537 КПК України, не стосується питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Статті з 392 по 423 КПК України розташовані у Главі 31 Кримінального процесуального кодексу України і визначають порядок провадження в суді апеляційної інстанції.
Статтею 409 КПК України визначені підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, серед яких у п. 3 ч. 1 вказано істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зміст поняття істотні порушення вимог кримінального процесуального закону розкритий у статті 412 КПК України.
Згідно вимог ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Систему судоустрою складають:
1) місцеві суди;
2) апеляційні суди;
3) Верховний Суд.
Згідно ч. 2 ст. 125 Конституції України Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України. Аналогічна позиція міститься і у ч. 2 ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
При цьому, до компетенції Ізяславського районного суду Хмельницької області як суду першої інстанції не входить питання перегляду рішень Верховного Суду України.

З заяви засудженого вбачається, що в даному випадку ставиться питання про перегляд рішення Верховного Суду України за нововиявленими або виключними обставинами.

Ізяславський районний суд Хмельницької області, в межах територіальної юрисдикції якого відбуває покарання засуджений, як випливає зі змісту ст. 463 КПК України, такими повноваженнями не наділений.

Таким чином, на підставі аналізу вищезазначених положень кримінального процесуального законодавства України, приходжу до висновку, що вирішення питань, зазначених у заяві ОСОБА_2 , не віднесено до компетенції Ізяславського районного суду Хмельницької області. Судові рішення щодо ОСОБА_2 , що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 372, 392, 395, 537- 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И Л А :
Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою засудженого ОСОБА_2 про визнання суддів Верховного Суду України такими, що не мали права здійснювати правосуддя.

Заяву ОСОБА_2 повернути засудженому.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Хмельницької області протягом семи днів з дня отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_1