Ухвала
Іменем України
22 жовтня 2018 р.

м. Київ
провадження № 51-7996 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 липня 2018 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільногірськ Дніпропетровської області та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладено на нього відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 липня 2018 року апеляційні скарги прокурора та представника цивільного відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 12 травня 2015 року близько 12.30 год., керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 на 75 км автомобільної дороги «Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка» допустив зіткнення з моторолером «Yamaha Jog» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , в результаті чого потерпілий ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 липня 2018 року через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Прокурор також зазначає, що ОСОБА_4 безпідставно звільнили від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку.
Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
У касаційній скарзі прокурор не оскаржує висновки суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 286 КК України.
Прокурор не погоджується з призначеним ОСОБА_4 покарання, а саме, вказує про безпідставне звільнення засудженого від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку.
На думку колегії суддів вищезазначені доводи прокурора є безпідставними.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, покарання винній особі має бути призначено у межах санкції закону, за яким її визнано винною, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, призначене покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження нових злочинів. Крім того, при звільненні особи від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, суд має врахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, які в сукупності свідчать про можливість виправлення цієї особи без відбування покарання.
Як вбачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, при призначенні ОСОБА_4 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги статей 50, 65 КК України, оскільки враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, дані про його особу (вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин вчинено з необережності, одружений, має на утриманні вагітну дружину, виключно позитивно характеризується по місцю реєстрації та за місцем роботи, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, працює водієм-інкасатором-охоронцем в ПАТ КБ «Приватбанк»), обставину, що пом`якшує покарання (щире каяття) та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Крім того, судом враховано думку представника потерпілого, який просив суд не позбавляти ОСОБА_4 волі та права керування транспортними засобами, а також те, що він частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілому у розмірі 5000 грн. Разом з цим, судом при обранні покарання враховано, що ОСОБА_4 повністю відбув додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, призначене йому за вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2016 року. Враховано належну поведінку ОСОБА_4 після вчинення злочину , а також те, що згідно довідки № 276 від 24 січня 2018 року Соборного районного сектору з питань пробації ОСОБА_4 перебуває на обліку сектора та виконує покладені на нього вироком суду обов`язки.
Усе вищезазначене дало суду підстави звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Суд дійшов вірного висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.
Крім того, доводи прокурора про безпідставне звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на вирок місцевого суду, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими. Суд не погодився з наведеними в апеляційній скарзі доводами прокурора про необхідність скасування вироку в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку з метою призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. З таким висновком погоджується й колегія суддів касаційного суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових злочинів та не вбачає підстав для скасування ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 липня 2018 року з метою призначення йому покарання у виді позбавлення волі без застосування положень ст. 75 КК України.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 липня 2018 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7