УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю представника володільця майна адвоката ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування заходів забезпечення кримінального провадження арешту нерухомого майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000221,

В С Т А Н О В И В:

У провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_6 , в якому останній просить скасувати арешт, накладений в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000221 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21 серпня 2017 року, скасовану ухвалою Апеляційного суду м.Києва 14.02.18 р., якою повторно накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , з позбавленням права на її відчуження..
При цьому, як підставу для скасування вищезазначеного арешту вказує на те, що зважаючи на тривалість досудового розслідування, яке здійснюється виключно за фактом здійснення кримінального правопорушення за ч.4 ст. 190 КК України з червня 2017 року, відсутність у даному провадженні підозрюваного або обвинуваченого, не здійснення будь-яких інших слідчих та процесуальних дій, вжиті заходи забезпечення кримінального провадження не є співмірними та порушують право законного володільця майна на вільне розпорядження останнім.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_2 , який здійснює представництво інтересів власника майна ОСОБА_6 , підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, у ньому наведених, додатково зазначивши, що слідством досі, зважаючи на тривалість досудового розслідування, не було перевірено обставину законності набуття права власності на арештоване майно, а тому стверджувати про подальшу доцільність такого арешту немає підстав.
Слідчий у кримінальному провадженні, за клопотанням якого накладено арешт, у судове засідання не з*явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду клопотання.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення представника власника майна, думку прокурора у кримінальному провадженні з приводу заявленого клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
У судовому засіданні встановлено, що у провадженні СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № №0000221 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Дане кримінальне провадження було розпочато за зверненням ВГО "Громадський контроль" з приводу можливого вчинення кримінального правопорушення невідомими особами, які шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , яке надійшло на адресу Київської місцевої прокуратури №10.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування вищевказаним майном.
Надалі, ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 14.02.2018 року ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Шевченківського Управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_7 , яке погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 , та накладено арешт на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування майном було скасовано, постановлено нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого Шевченківського Управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_7 , яке погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , - задоволено частково, накладено арешт на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , з позбавленням права на її відчуження.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається зі змісту ухвали від 14.02.2018 року, приймаючи рішення про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт нерухомого майна, щодо якого йдеться у клопотанні, суд керувався положеннями ст. 98, п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, відповідно до якого арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Так, слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з червня 2017 року, первісно питання про арешт нерухомого майна. щодо якого йдеться у клопотання, було вирішено ухвалою слідчого судді від 21 серпня 2017 року, в той час як на момент звернення власника майна до суду в порядку ст. 174 КПК України та розгляду слідчим суддею відповідного клопотання про скасування арешту майна, жодній особі не повідомлено про підозру та не пред`явлено обвинувачення, не проведено будь-яких ефективних слідчих та процесуальних дій, які б сприяли встановленню винної особи або спростували доводи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто встановлення істини у кримінальному провадженні, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків, та істотно порушує безумовне право власності на таке майно.
Разом з тим, станом на час ухвалення судового рішення про накладення арешту на нерухоме майно, жодних слідчих дій щодо правонаступника арештованого майна чи нинішнього його володільця не проводилось, до слідчого останні не викликались, відносно них не приймалось жодних рішень щодо процесуального статусу, що не було спростовано прокурором у судовому засіданні.

Зазначені доводи належними, допустимими та достатніми в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України доказами не спростовані. Так, слідчому судді не надано доказів, які б свідчили про наявність незаконної кримінально-караної діяльності володільця майна з іншими, не встановленими особами, які імовірно фігурують у кримінальному провадженні, чи щодо пред*явлення повідомлення про підозру будь-кому з осіб, здійснення будь-яких процесуальних дій тощо.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Зазначені вище обставини дають слідчому судді достатні підстави для висновку про необхідність задоволення клопотання та скасування арешту на вказане у клопотанні майно, накладеного ухвалою від 14 лютого 2018 року. У свою чергу, підлягає скасуванню і заборона відчуження вищевказаного нерухомого майна.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений 14 лютого 2018 року в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000221 на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , з скасуванням позбавлення права на її відчуження
Ухвала окремому оскарженню не підлягає, разом з тим проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1