Справа № 215/392/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 369 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002157 від 16.11.2017 р.,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27.04.2018 р. обвинуваченому було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 25.06.2018 р., включно.
Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів у зв`язку з тим, що дата наступного судового засідання призначена за межами строку дії запобіжного заходу; на даний час не допитані всі свідки, а також не досліджені письмові матеріали. Крім того, існують ризики, що обвинувачений, перебуваючи на свободі може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Обвинувачений щодо продовження йому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою покладається на розсуд суду.
Захисник обвинуваченого у судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання під вартою, посилаючись на відсутність підстав, які б обґрунтовували тримання під вартою, просив суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що необхідно задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк дії запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою на 60 днів, виходячи з наступного.
Суд в обґрунтування обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку його дії посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні. Судом було встановлено, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені під час досудового слідства, об`єктивно існують, а саме ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, в даному випадку особа обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ.
Враховуючи покарання, яке передбачено за вказане правопорушення існує ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду, окрім того, існує ризик можливого впливу на свідків, допит яких не проведено.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Хоча у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Так, ОСОБА_4 раніше судимий, вчинив нові умисні злочини, непрацюючий, неодружений, за місцем реєстрації не проживаючий, відносно якого 23.05.2017 р., 23.08.2017 р., 27.09.2017 р. та 30.11.2017 р. до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, а також 29.09.2017 р. до Покровського районного суду м. Кривого Рогу, направлено обвинувальні акти за ст. ст. 185 ч. 3, 263 ч. 1, 309 ч. 1, 309 ч. 2 КК України, обвинувачується, в тому числі, у вчиненні тяжкого злочину, обставини на які посилався суд при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися, тому суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, - обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, відсутності міцних соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність судимостей у обвинуваченого, відкритих кримінальних проваджень щодо нього, розгляд яких триває у суді, а також необхідності судового розгляду, суд вважає необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

При цьому обставини особистого життя та соціальної адаптації у суспільстві свідчать про наявність певних ознак нестабільного характеру поведінки обвинуваченого у звичайному житті (враховуючи вчинення ним низки кримінальних правопорушень), що дає підстави стверджувати те, що домашній арешт не забезпечить належних гарантій здатності обвинуваченого самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки без додаткових стимулюючих факторів.

Крім того, домашній арешт не може бути застосований ще й із огляду на те, що застосування такого запобіжного заходу не забезпечить гарантування усунення ризику спілкування обвинуваченого зі свідками, які ще не допитані у судовому засіданні.

Суд вбачає необхідним відповідно до ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України визначити обвинуваченому розмір застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів по 16 серпня 2018 р., включно.
Одночасно визначити запобіжний захід у виді застави для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, визначених КПК України.
Розмір застави визначити у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 140960 (сто сорок тисяч дев`ятсот шістдесят ) гривень.
Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу (отримувач коштів: ТУ ДСА в Дніпропетровській області, , Банк отримувача: Державна казначейська служба України в м. Київ, МФО 820172, рахунок 7442, призначення платежу: зазначити інформацію про ухвалу судді, якій обрав заставу, та прізвище, ім`я, по батькові підозрюваного), не пізніше 5-ти днів з дня постановлення ухвали.
У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого наступні обов`язки з моменту звільнення з під варти:
- не відлучатися з м. Кривого Рогу Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця свого проживання;
- утримуватися від спілкування з особами, визначеними слідчим, прокурором, судом;
- здати на зберігання слідчому, прокурору, суду свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд за кордон України.
Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначається строком дії цієї ухвали.
У разі невиконання обвинуваченим своїх обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до державного бюджету.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: