Справа № 495/2791/18
№ провадження 1-кс/495/1978/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 травня 2018 року м. Білгород - Дністровський
Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському заяву ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -
В С Т А Н О В И В:
25.04.2018 року ОСОБА_3 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з клопотанням, у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2018 року у справі № 495/2791/18 на автомобіль марки ВАЗ-21093 р/н НОМЕР_1 .
Своє клопотання ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000896 від 28.03.2018 року, ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2018 року у справі № 495/2791/18 були вжиті заходи щодо накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ-21093 р/н НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_4 . ОСОБА_3 виступає користувачем вищевказаного автомобіля.
Однак, станом на теперішній час автомобіль марки ВАЗ-21093 р/н НОМЕР_1 не є речовим доказом у кримінальному провадженні, а користувач арештованого майна не виступає у даній кримінальній справі підозрюваним, обвинувачем чи цивільним позивачем.
Таким чином, зважаючи на те, що у даному кримінальному провадженні не заявлений цивільний позов, матеріальних та моральних претензій потерпілі до заявника не мають, підстав для перебування автомобілю під арештом - немає, тому ОСОБА_3 просить задовольнити заяву.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 02.05.2018 року від ОСОБА_3 надійшла заява, якою останній просив розглядати справу за його відсутності
Слідчий Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою про вручення повістки про виклик до суду, яка міститься в матеріалах справи.
Вивчивши матеріали заяви, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000896 від 28.03.2018 року, ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2018 року у справі № 495/2791/18 були вжиті заходи щодо накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ-21093 р/н НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_4 . ОСОБА_3 виступає користувачем вищевказаного автомобіля.
Станом на теперішній час автомобіль марки ВАЗ-21093 р/н НОМЕР_1 не є речовим доказом у кримінальному провадженні, а користувач арештованого майна не виступає у даній кримінальній справі підозрюваним, обвинувачем чи цивільним позивачем. Крім того, у даному кримінальному провадженні не заявлений цивільний позов, матеріальних та моральних претензій потерпілі до заявника не мають. Дані обставини свідчать про те, що арешт зазначеного майна підлягає скасуванню, оскільки на даний час необхідність арешту відпала.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди .
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права.
Враховуючи вищевказане, у зв`язку з тим, що користувач автомобіля марки ВАЗ-21093 р/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 не є підозрюваною, обвинуваченою або засудженою особою у кримінальному провадженні, в межах якого накладено арешт на майно, обмеження користування даним майном може призвести до необґрунтованого порушення його конституційних прав, що є неприпустимим, у зв`язку з чим, вважаю необхідним скасувати арешт автомобіля, накладений ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2018 року у справі № 495/2791/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява про скасування арешту є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 170, 172, 173 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт автомобіля марки ВАЗ-21093 р/н НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2018 року по справі № 495/2791/18.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя