Справа № 168/417/18
Провадження № 1-кп/159/286/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні в м. Ковелі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000014 від 15.01.2018, на підставі угоди про визнання винуватості відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, в силу згідно ст. 89 КК України не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій, направлених на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючись метою збудження статевих інстинктів у потерпілої, 29 серпня 2016 року, близько 20 год. 00 хв., в житловому будинку за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , вчинив щодо неї розпусні дії, які виразились в оголенні та демонстрації своїх статевих органів потерпілій, в оголенні статевих органів потерпілої та непристойному доторканні до них своїми руками, імітації статевого акту в присутності малолітньої, чим викликав фізичне та моральне розбещення малолітньої.

Своїми умисними діями, які виразились у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України та його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 156 КК України.

До проведення підготовчого судового засідання між прокурором Старовижівського відділу Ковельської місцевої прокуратури з однієї сторони та обвинуваченим в даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 в присутності захисника з іншого боку, укладена угода про визнання винуватості.

За умовами даної угоди, обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, сторонами погоджено, що при затверджені угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання згідно санкції ч. 2 ст. 156 КК України. В угоді також передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені ОСОБА_4 .

Прокурор в підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості підтримав.
Обвинувачений визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та надав згоду на застосування узгодженого виду покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити йому узгоджене покарання.
Захисник обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні просила суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Потерпіла та її законний представник в підготовчому судовому засіданні не заперечили проти затвердження угоди про визнання винуватості, про що надали суду письмову згоду.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до статті 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, кваліфікація дій обвинуваченого є правильною, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України. Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.
Потерпілою ОСОБА_6 та її законним представником ОСОБА_7 подано заяву про те, що поотерпіла примирилась з обвинуваченим, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_6 не має. Потерпіла та її законний представник не заперечують щодо укладення угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття.

Також судом враховується, що обвинувачений є таким, що не має судимостей, має постійне місце проживання, є учасником АТО.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена в даному кримінальному провадженні.
Укладення угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 ч.4 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Відповідно до ч.5 ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

На виконання вимог ст. 474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним.

Відповідно до вимог ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч.7 ст. 474 КПК України відсутні.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої міри покарання у виді позбавлення волі на певний строк із звільненням обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у виді домашнього арешту закінчився 04.06.2018, клопотання про продовження такого заходу стороною обвинувачення не заявлено.

Керуючись ст. ст. 469, 471, 473, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23 липня 2018 року між прокурором Старовижівського відділу Ковельської місцевої прокуратури та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000014 від 15.01.2018.

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладений на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:ОСОБА_1