Справа № 442/1684/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/427/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференціїапеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2018 року про відмову у задоволенні його клопотання про зарахування строку перебування в установах камерного режиму за весь час етапування до ДУ «ДВК (№40)» в строк покарання,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку перебування в установах камерного режиму за весь час етапування до ДУ «ДВК (№40)» в строк покарання.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання, суд першої інстанції прийшов до переконання, що час, вказаний засудженим як період його етапування, не є тотожним поняттю попереднього ув`язнення згідно з ч.5 ст.72 КК України, тому п. «ґ» ч.5 ст.72 КК України не застосовується до останнього, так як з ним не проводилися слідчі дії і він не брав участі в розгляді кримінального провадження, а процес етапування був зміною місця відбування покарання засудженого.

Не погоджуючись із даною ухвалою, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням доповнень до апеляційної скарги, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задоволити його клопотання, зарахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 14 лютого 2014 року до 27 жовтня 2017 року.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог засуджений покликається на те, що до нього слід застосувати положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року № 838-VIII, оскільки він перебував у місцях попереднього ув`язнення з 14 лютого 2017 року до 27 жовтня 2017 року, він був етапований не одразу для відбування покарання в ДВК №40, а його було доставлено до СІЗО м.Ужгород для заміни йому режиму в рамках того ж кримінального провадження, за яким його було засуджено.
Заслухавши доповідача, засудженого на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення такої, прослухавши звукозаписи на технічних носіях, перевіривши матеріали судового провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно з наданою адміністрацією Державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)» довідкою від 26 березня 2018 року №10/40/29/876 (а.с.п.14), ОСОБА_6 засуджений вироком Архангельського обласного суду РФ від 23 липня 2010 року за п. «в» ч.4 ст.162, п. «з» ч.2 ст.105, ч.3 ст.69 КК РФ до позбавлення волі строком на 15 років. Вирок суду набрав законної сили 13 жовтня 2010 року.
Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 08 лютого 2016 року вирок суду РФ приведено у відповідність до КК України, постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.4 ст.187 КК України, п.6 ч.2 ст.115, ст.70 КК України на 15 років позбавлення волі.
Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2017 року на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано час попереднього ув`язнення з 27 жовтня 2009 року до 13 жовтня 2010 року.
26 жовтня 2017 року засуджений ОСОБА_6 прибув в державну установу «Дрогобицька виправна колонія (№40)».
Як вбачається з поданого до районного суду клопотання засудженого, такий був переміщений до установи попереднього ув`язнення Закарпатського УВП (№9) 14 лютого 2017 року та до 26 жовтня 2017 року тимчасово залишений для направлення в установу виконання покарань.

Як встановлено судом, засуджений ОСОБА_6 на час його перебування в слідчому ізоляторі в слідчих діях чи в судовому розгляді кримінального провадження участі не приймав, про що не заперечив і сам засуджений.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VІІІ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Таким чином, з аналізу наведених вище норм законодавства вбачається, що час тимчасового перебування в установах попереднього ув`язнення для подальшого переміщення засудженого до місць виконання покарань не підпадає під визначення попереднього ув`язнення в розумінні абз.4 ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VІІІ.
З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування засудженому ОСОБА_8 у строк покарання строку перебування в установі попереднього ув`язнення за час його переміщення до державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)».
Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною й обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку перебування в установах камерного режиму за весь час етапування до ДУ «ДВК (№40)» в строк покарання, залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4