УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/652/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.121 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
06 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №295/652/18 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та діючої в його інтересах адвоката ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 07 травня 2018 року відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , без постійного місця реєстрації, тимчасово проживаючого у АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, а провадження направити на додаткове розслідування. Зазначає, що потерпіла сторона ввела в оману орган досудового розслідування, а свідки в провадженні давали відмінні одне від одного показання, які протирічать фактичним обставинам правопорушення. Наголошує, що неодноразово звертався з заявами про порушення кримінального провадження відносно потерпілого ОСОБА_8 , який разом з невстановленою особою напали на нього, нанесли тяжкі ушкодження і тому він вимушений був захищатися. Тому, не погоджується з кваліфікацією його дій за ч.1 ст.121 КК України, вважаючи, що його дії слід кваліфікувати як необхідна самооборона.
Адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині покарання, призначивши її підзахисному покарання в межах санкції ст.124 КК України. При цьому, звертає увагу на показання обвинуваченого відносно подій що відбулися 25.11.2017 та наголошує, що обвинувачений ОСОБА_9 частково визнав свою вину, а саме в тому, що дійсно мало місце нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , однак прямого умислу у заподіянні йому фізичної шкоди не було, а все це сталося раптово і обвинувачений знаходився у схвильованому стані і не міг зорієнтуватися, який предмет потрапив йому до руки, так як йому також заподіювалися тілесні ушкодження потерпілим і його товаришем. Посилаючись на положення ч.1 ст.36 КК України, вважає, що обвинувачений діяв в межах необхідної оборони. Вважає, що оскільки ОСОБА_9 ухилявся та захищався від дій двох нападків, а також згідно рапорту від 25.11.2017 про наявність у обвинуваченого тілесних ушкоджень у вигляді забою волосистої частини голови та забою здавлення м`яких тканин правої кисті, в діях останнього вбачається саме перевищення меж необхідної оборони.
В запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого та його адвоката, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а зазначені скарги безпідставними. Зазначає, що вирок відповідає вимогам 370 КІІК України, оскільки при його винесенні, судом першої інстанції повно та всебічно досліджено усі по справі докази в їх сукупності, що доводять вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого правопорушення та цим доказам у вироку надано об`єктивну оцінку.
Потерпілий ОСОБА_8 в своїх запереченнях, також просить вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника без задоволення. При цьому, зазначає, що версія останній щодо самозахисту обвинуваченого є надуманою, оскільки протирічить встановленим обставинам справи та є його спробою уникнути покарання за вчинене.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду м.Львова від 22.12.2015 і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років та штрафу у розмірі 8500 гривень.
На підставі ч.3 ст.72 КК України, призначене обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі 8 500 гривень вирішено виконувати самостійно.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого залишено попередній - тримання під вартою.
Строк відбування покарання обвинуваченому обраховано з дня набрання вироком законної сили.
Зараховано обвинуваченому відповідно до ч.5 ст.72 КК України в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 25.11.2017 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 25.11.2017, приблизно о 14 годині, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прибув до торгівельного кіоску № 25, що знаходиться на території ринку «Тетерів», що по вул. Домбровського, 25 в м. Житомирі, де перебував на своєму робочому місці раніше незнайомий йому ОСОБА_8 .
В подальшому, цього ж дня та у вказаний час, між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, стався словесний конфлікт, який переріс у штовханину, в ході якої у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, своєю рукою, в якій знаходився предмет, ззовні схожий на ніж, завдав декілька ударів в область обличчя та один удар в область грудної клітини ОСОБА_8 зліва, внаслідок чого умисно заподіяв ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння у вигляді:
рани в сьомому міжребер`ї зліва по попередньо-підпахвовій анатомічній лінії, котра проникала в плевральну порожнину без ушкодження легені та ускладнилася розвитком пневмогідротораксу (наявністю повітря та рідини в плевральній порожнині), яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя в момент його спричинення; рани в ділянці шостого міжребер`я лівої половини грудної клітки по попередньо-підпахвинній лінії, непроникаючої в плевральну порожнину; в ділянці лівої вушної раковини та в ділянці верхньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_9 в підтримку своїх апеляційних скарг, думку прокурора, потерпілого ОСОБА_8 та його представника, які просили ці апеляційні скарги залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його адвоката не підлягають до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у ньому проведено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду про винність ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.121 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені перевіреними у ній та викладеними у вироку доказами. Доводи викладені як обвинуваченим так і його адвокатом в апеляційних скаргах є необґрунтованими і спростовуються наявними у справі доказами.
В ході судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину визнав частково та показав, що 25.11.2017, приблизно о 16 годині, він, перебуваючи у стані легкого алкогольного сп`яніння, прийшов до торгівельного кіоску №25, що знаходиться на території ринку «Тетерів», що по вул. Домбровського, в м. Житомирі, де придбав у продавця 1,5-літрову пластмасову пляшку горілки, з якою пішов з кіоску. Поблизу кафе «Шашлична» побачив, що пробка на пляшці пошкоджена, скуштувавши рідину з пляшки, виявив, що в ній знаходиться вода, тому через 10 хвилин повернувся до кіоску, щоб обміняти пляшку на іншу пляшку горілки. Так як центральні двері в кіоск були зачинені, пішов до задніх дверей кіоску та постукав. Відкрила продавець ОСОБА_11 , у якої він попросив поміняти пляшку. Побачив всередині кіоску ОСОБА_12 , який з кимось розпивав спиртне. ОСОБА_12 забрав принесену ним пляшку та поставив біля себе на підлогу, а двері в кіоск зачинив. Тому він знову постукав і запитав ОСОБА_13 , коли вона відчинила двері, чи поміняє вона горілку, на що ОСОБА_12 сказав, щоб він йшов звідси та знову зачинив двері. Через 5 хвилин на його стук двері відчинив ОСОБА_12 , якому він сказав, що прийшов до ОСОБА_13 . На що ОСОБА_12 та його товариш, який був в кіоску, вийшли з кіоску і завдали йому 6-7 ударів руками, від чого він впав. Коли підіймався з землі, його продовжували бити руками та ногами, натягнувши на голову куртку. Він, перебуваючи у зігнутому положенні, підняв з землі якийсь предмет, подумавши, що це телефон, та тримаючи його в правій руці, захищаючись, почав ним махати. Куди влучив і скільки разів, не знає, бо не бачив. Після цього вирвався, викинув предмет та втік, відбіг приблизно 10-15 метрів та пішов з місця події. Які тілесні ушкодження заподіяв ОСОБА_12 , не знає. Однак декілька чоловіків його затримали, заламавши руки, хоча від кіоску за ним ніхто не біг. Почали обшукувати його кишені та сказали, що знайшли ніж. Після чого він побачив цього ножа на землі поруч з собою. Ніж не його, оскільки він ножа з собою не мав. Якийсь чоловік примусив погрозами взяти ножа в руки, тому він взяв його двома пальцями і кинув. Після цього перестали тримати, куди ділись ці чоловіки, не знає. Він встав та побіг до дороги, де стояли патрульні поліції, на запитання яких пояснив, що його побили двоє чоловіків, та з поліцейськими повернувся до кіоску, показати місце, де це відбулося. Коли повернулися до кіоску, то там стояв ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , остання сказала, що це він порізав ОСОБА_12 . Приїхала швидка та забрала ОСОБА_12 . Він був весь час один, з ним нікого не було.
Вже після допиту свідка ОСОБА_14 , обвинувачений ОСОБА_9 доповнив свої попередні показання та пояснив, що визнає, що побив ОСОБА_12 та якимось предметом завдав останньому тілесних ушкоджень, зазначених у обвинуваченні. Однак стверджував, що ОСОБА_12 також його побив.
Як вважає апеляційний суд, у вироку суд першої інстанції, належним чином проаналізувавши, обґрунтовано визнав показання обвинуваченого ОСОБА_9 дані ним в ході судового розгляду, як такі, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності за ч.1 ст.121 КК України.
Суд першої інстанції, спростовуючи твердження обвинуваченого ОСОБА_9 , обґрунтовано взяв до уваги як доказ вини останнього показання потерпілого ОСОБА_8 , згідно до яких, 25.11.2017 він знаходився за місцем роботи біля торгівельного кіоску № 25, що на території ринку «Тетерів» по вул.Домбровського в м. Житомирі. Приблизно після обіднього часу до нього підійшов його знайомий ОСОБА_15 , з яким вони купили горілки, щоб вжити. В цей час поруч проходив раніше незнайомий йому ОСОБА_16 , який був ще з одним чоловіком. ОСОБА_16 був напідпитку. На прохання ОСОБА_16 вони налили йому горілки, яку останній випив, після чого з товаришем пішов та через незначний час вони повернулися. ОСОБА_16 знову попросив горілки, хоча вони вже не пили, тому вони йому відмовили, оскільки горілка вже закінчилася. Він пішов в кіоск, закривши за собою двері, а ОСОБА_16 почав стукати в задні двері кіоску. Продавець ОСОБА_17 сказала не стукати, тому він вийшов до ОСОБА_16 та попрохав не стукати та йти звідси. Однак ОСОБА_16 почав виражатися нецензурною лайкою, вимагав горілки, розпочав сварку та бійку, під час якої якимось предметом вдарив його тричі в голову, пошкодивши (розрізавши) вухо та губу, та в область грудної клітини, від чого почалася кровотеча, а ОСОБА_16 втік. Він зайшов в кіоск, де продавці почали надавати допомогу, однак він втратив свідомість. Під час бійки товариш ОСОБА_16 тримав останнього, щоб він не наносив ударів, участі у бійці не приймав. Він не встиг завдати ОСОБА_16 ударів, а лише тримав його за куртку руками, щоб ОСОБА_16 припинив його бити, однак останній своїх дій не припиняв та завдав йому тілесних ушкоджень, які зазначені у обвинуваченні.
Факт нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_8 , за обставини встановлених вироком суду першої інстанції, також підтверджується іншими належно дослідженими, оціненими та наведеними судом першої інстанції у вироку доказами, а саме показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .
Так, свідок ОСОБА_14 суду першої інстанції пояснила, що 25.11.2017, вона працювала продавцем у кіоску №25 території ринку «Тетерів» разом з вантажником ОСОБА_8 . Після обіднього часу, вона зачинила центральні двері в кіоск та з продавцем ОСОБА_21 та ОСОБА_12 почали обідати в приміщенні кіоску. Інших чоловіків в кіоску не було. Через 5-10 хвилин вона відчинила задні двері кіоску, тому що хтось стукав. Це був ОСОБА_16 . ОСОБА_12 був в кабінеті всередині кіоску. Вона сказала ОСОБА_16 йти та зачинила двері. Однак ОСОБА_16 не хотів йти, виражався нецензурною лайкою, ОСОБА_12 вийшов до нього на вулицю, звідки вона почула шум, а коли вийшла на вулицю, то побачила, що ОСОБА_12 та раніше незнайомий їй ОСОБА_16 стоять та шарпають один одного за одяг. У ОСОБА_12 обличчя було в крові. ОСОБА_16 махнув правою рукою в область голови ОСОБА_12 , який стояв до неї обличчям, і у ОСОБА_12 утворилося розсічення губи. Вона почала кричати та кликати на допомогу. ОСОБА_16 з іншим чоловіком швидко пішли з місця події в сторону вул. Щорса, а вона бігла за ними та кричала, що ОСОБА_12 порізали та щоб тримали ОСОБА_16 . ОСОБА_22 догнав ОСОБА_16 , вдарив його ззаду ногою під коліно, від чого ОСОБА_16 впав, а потім встав. В подальшому ОСОБА_22 вдарив його ногою по руці, в якій був ніж, притиснув руку з ножем ногою до землі, після чого ОСОБА_16 випустив з руки ножа. В цей час підбігли інші чоловіки, повалили ОСОБА_16 обличчям на землю та таким чином затримали. Вона повернулася до ОСОБА_12 , у якого була велика крововтрата і який періодично втрачав свідомість. Викликала швидку допомогу і міліцію. Ніж сірого кольору, невеликий. Горілкою не торгує, ОСОБА_16 горілку у неї не купував. ОСОБА_12 коли виходив до дверей, де був ОСОБА_16 , ніяких пляшок не виносив. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 до того, як він втік, не було. У подальшому коли до кіоску його привела поліція, у ОСОБА_16 на обличчі було садно.
Вирішуючи апеляційні доводи захисника та обвинуваченого, про наявність в діях останнього складу злочину, передбаченого ст.124 КК України, апеляційний суд бере до уваги положення ст.ст.36, 37 КК України, відповідні роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26.04.2002 р., згідно яких право на необхідну оборону виникає не за будь-якого суспільно небезпечного посягання, а лише за такого, яке викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. Така необхідність виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягаючому, загрожує негайно і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів. При цьому, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Як убачається з наведених показань свідка ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_8 , останній будь-яких насильницьких дій щодо обвинуваченого не вчиняв, а навпаки намагався заспокоїти ОСОБА_9 , лише тримаючи його за куртку руками, щоб той припинив його бити, однак останній своїх дій не припиняв та завдав тілесних ушкоджень.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 , що потерпілий ОСОБА_8 завдав йому цілий ряд ударів руками та ногами, і саме тоді він, фактично захищаючись від дій потерпілого, почав махати предметом піднятим з землі, належними доказами не підтверджено, не узгоджується з вище наведеною поведінкою обвинуваченого під час вказаних подій, а тому викликають обґрунтовані сумніви в їх достовірності та є такими, що дані з метою зменшення ступеня кримінальної відповідальності.
За таких обставин, на переконання апеляційного суду, в обвинуваченого ОСОБА_9 не було будь-яких підстав вважати, що на нього з боку потерпілого ОСОБА_8 здійснюється суспільно-небезпечне посягання, а так само була відсутня невідкладна необхідність в заподіянні йому шкоди, шляхом нанесення ударів ножем в життєво важливі органи голову та грудну клітину.
Дії обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції правильно кваліфікував за ч.1 ст.121 КК України як дії, що виразилися у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Суд першої інстанції з достатньою повнотою навів у вироку показання свідків у справі ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які підтверджують встановлені у вироку фактичні обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за обставин встановлених судом першої інстанції повністю доведена і іншими доказами, а саме: - протоколом прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення від 25.11.2017, згідно змісту якого невідома особа нанесла останньому тілесні ушкодження; протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицями до нього від 14.12.2017, згідно до якого потерпілий ОСОБА_8 добровільно розповів та показав обставини, при яких ОСОБА_9 заподіяв йому тілесні ушкодження, які відповідають показанням останнього у судовому розгляді; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.01.2018, у відповідності до якого свідок ОСОБА_14 опізнав на фотокартці ОСОБА_9 , як особу що нанесла ушкодження потерпілому; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.01.2018, у відповідності до якого свідок ОСОБА_18 також впізнав на фотокартці ОСОБА_9 , як особу що нанесла ушкодження потерпілому ОСОБА_8 ; протоколом огляду місця події від 25.11.2017, згідно до змісту якого - під час огляду території ринку «Тетерів» по вул. Домбровського, 25 в м. Житомирі, біля магазину № 25, що відбувся з 14 год. 40 хв. до 15 год. 20 хв., на асфальтовому покритті вилучено речовину бурого кольору, на ділянці поблизу магазину № 113 вилучено ніж з речовиною бурого кольору; висновком судової цитологічної експертизи №42/ц, згідно до якого - на ножі, вилученому при огляді місця події, виявлена кров людини;
Як вбачається зі змісту висновку судово-медичної експертизи №113 17.01.2018, у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани в сьомому міжребер`ї зліва по попередньо-підпахвовій анатомічній лінії, котра проникала в плевральну порожнину без ушкодження легені та ускладнилася розвитком пневмогідротораксу (наявністю повітря та рідини в плевральній порожнині), яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя в момент його спричинення. Крім цього виявлено рани в ділянці шостого міжребер`я лівої половини грудної клітки по попередньо-підпахвинній лінії, непроникаючої в плевральну порожнину; в ділянці лівої вушної раковини та в ділянці верхньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Зазначені тілесні ушкодження могли утворитися в результаті нанесення ударів лезом ножа.
З урахуванням вище наведеного, апеляційний суд вважає, що показання потерпілого та свідків, є послідовними, взаємно доповнюючими одне одного, не викликають сумніви в їх правдивості та повністю узгоджуються з іншими вище наведеними доказами зібраними органом досудового розслідування та покладеними в основу вироку на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_9 .
Апеляційні доводи обвинуваченого та сторони захисту щодо неправильної юридичної оцінки дій ОСОБА_9 були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції, який дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 саме у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, оскільки такий висновок базується на об`єктивній оцінці зібраних у провадженні та досліджених у судовому засіданні доказах, які обґрунтовано визнані належними, допустимими і достовірними, у їх сукупності та взаємозв`язку.
Апеляційний суд знаходить надуманими та безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого щодо перебування його у стані необхідної оборони, ведення в оману потерпілим досудове розслідування і суд та змову останнього зі свідками. Наявність в обвинуваченого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень (забої) пояснюється показаннями останнього та свідків у справі, відповідно до яких під час затримання ОСОБА_9 до нього була застосована певна фізична сила.
Що стосується призначеного обвинуваченому покарання то, відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Апеляційний суд погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував, особу обвинуваченого, його характеристики, характер вчиненого правопорушення та інші обставини.
Покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_9 , відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, призначене в межах санкції статті, є справедливим, співрозмірним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Таким чином, викладені як обвинуваченим, так і його захисником апеляційні доводи були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції з їх послідуючою обґрунтованою оцінкою в ухваленому вироку, який на думку апеляційного суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни - відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м.Житомира від 07 травня 2018 року відносно ОСОБА_9 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :