АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 662/909/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: № 11-кп/791/347/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2018 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8
потерпілої: ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у провадженні з доповненнями внесеними заступником прокурора Херсонської області на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 19 січня 2018 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новотроїцьке Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 115 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 19 січня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання:
за ч.1 ст. 115 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі;
за ч.1 ст. 122 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 відраховується з 22 лютого 2017 року.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, зараховано у строк покарання час попереднього ув`язнення з 22 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 21 лютого 2017 року біля 18 год. знаходячись в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки, яка виникла раптово на ґрунті особистих неприязних відносин, переслідуючи прямий умисел, направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи дерев`яну палицю, наніс багаточисельні удари в область голови ОСОБА_10 , чим своїми противоправними діями спричинив потерпілому тілесні ушкодження за критерієм небезпеки до життя в момент заподіяння, в результаті чого настала смерть ОСОБА_10 . Смерть ОСОБА_10 настала на місці від забою головного мозку в результаті закритого перелому кісток черепа.
Дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ст. ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Крім того, ОСОБА_7 21 лютого 2017 року біля 18 год. знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки, яка виникла раптово на ґрунті особистих неприязних відносин та бійки між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , переслідуючи прямий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, під час того, коли ОСОБА_11 намагалася їх розборонити, наніс ОСОБА_11 два удари дерев`яною палицею по лівій руці, після чого остання почула різку біль в області спричинення ударів. Від отриманих ударів ОСОБА_11 спричинено згідно висновку судово-медичного експерта №44/Н від 23.02.2017 року тілесні ушкодження у вигляді: перелому нижньої треті ліктьової кістки, подголовчатого перелому п`ятої п`ясткової кістки, що відносяться до середнього ступеню тілесних ушкоджень по критерію тривалості розладу здоров`я.
Дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі прокурор у провадженні просить вирок скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 нове покарання більш суворе за санкцією ст. 115 ч. 1 КК України у виді 12 років позбавлення волі; за ч.1 ст. 122 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та остаточно призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня його фактичного затримання , тобто з 22 лютого 2017 року. Відповідно до приписів ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 22 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.
Прокурор вказує, що суд не врахував при призначенні покарання ступінь та характер небезпечності вчинених злочинів, а саме те, що ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного спяніння вчинив умисні злочини з жорстокістю. Самі обставини вчинення злочинів свідчать про його підвищену суспільну небехзречність.
В доповненнях до апеляційної скарги заступник прокурора Херсонської області зазначає, що повністю підтримує вимоги викладені в апеляційній скарзі прокурора у провадженні , та посилається на те, що у резолютивній частині вироку має бути зазначено рішення щодо запобіжного заходу. Незважаючи на те, що ОСОБА_7 перебуває під вартою з 22.02.2017 року по теперішній час судж першої інстцанії у вироку зарахував строк перебування його під вартою лише з 22.02.2017 року по 20.06.2017 року, тоді як мав би зарахувати і подальше його тримання під вартою по день набрання вироокм законної сили із розрахунку одинь день попередньогоь увязнення за день позбавлення волі.
Просить вирок Генічеського районного суду від 10.01.2018 року стосовно ОСОБА_7 скасувати у звязку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст. 115 КК України у вигляді 12 років позбавлення волі; за ч.1 ст. 122 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити 12 років позбавлення волі .
На підставі ст. 72 ч. 5 КК у строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 22.02.2017 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115, ч. 1 ст. 122 КК України. У разі залишення вироку в силі, зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання час попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Захисник стверджує, що суд не дав належної оцінки дослідженим доказам і дійшов помилкового висновку продоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів.
Зазначає, що огляд місця події проведено з порушенням вимог ст 237, 240 КПК, без ухвали слідчого судді, а тому протокол огляду місця події не можна визнати допустимим доказом.
Суд безпідставно визнав винним ОСОБА_7 у заподіянні тілесних ушкоджень , які були встановлені експертом, віднесені до 3 групи та спричинені до 20.40 год. 21.02.2017 року.
Суд послався як на доказ , на покази свідка ОСОБА_12 , який був учасником події, що не відповідає дійсності , оскільки з його показів у суді було встановлено, що він не був присутнім під час події, які відбувалися в будинку , оскільки ходив до магазину.
Будь-яких свідків, крім ОСОБА_13 , яка є також потерпілою у справі за ч 1 ст. 122 КК, не було.
ОСОБА_14 перебував зі свідком ОСОБА_13 у неприязних стосунках. Всі інші свідки, на покази яких суд послався у вироку , не є очевидцями.
На думку апелянта, надані органом досудового розслідування докази підтверджують лише факт вбивства потерпілого, однак не доводять винуватість у кримінальному правопорушенні саме ОСОБА_7 поза розумним сумнівом.
Посилається захисник і на те, що суд безпідставно не зарахував ОСОБА_7 у строк покарання час попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги сторони захисту та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора та потерпілої ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора та залишити без задоволення апеляційні вимоги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як видно із вироку, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України грунтується на доказах, які безпосередньо досліджені судом та оцінені з точки зору належності, допустимості та достатності.
Належну оцінку суду отримали показання потерпілої ОСОБА_11 , яка в суді прямо вказала на те , що ОСОБА_7 21.02.2017 року завдав ОСОБА_10 кілька ударів палицею по голові та різним частинам тіла, від яких останній помер. Підтвердила потерпіла і факт завдання їй обвинуваченим двох ударів тією ж палицею по лівій руці.
Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_13 умисно оговорила обвинуваченого, так як перебуває з ним у неприязних стосунках, є голослівними. Будь-яких доказів, які б підтверджували такі твердження сторона захисту не надала. Судом першої інстанції також не було встановлено, що до моменту події між обвинуваченим та ОСОБА_13 склалися неприязні стосунки. Натомість матеріали провадження свідчать , що ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 в день події проводили час в одній компанії, обідали, разом вживали спиртні напої, в ході чого виникла раптова сварка між ОСОБА_17 та ОСОБА_18 під час якої обвинувачений і завдав удари потерпілому.
Показання потерпілої ОСОБА_19 щодо обставин події, зокрема і щодо локалізації завданих потерпілому ударів, їх кількості узгоджуються із письмовими доказами, покладеними в основу вироку. Такі ж показання ОСОБА_19 надавала в якості свідка 23.02.2017 року при проведенні з нею слідчого експерименту з метою зясування обставин завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 на місці події. ( т 1 а.п.100-105).
Висновком судово-медичної експертизи №15/Н від 22.02.2017 року підтверджено, що у ОСОБА_20 виявлено тілесні ушкодження : 1 група закритий перелом зводу черепа, забої головного мозку в лівій тім`яній області, крововиливу під м`якою мозковою оболонкою вздовж всієї лівої півкулі головного мозку, крововиливу в м`який покрій голови в лівій лобно-тім`яно- скронево-потилочній області, садна по центру затильної області, трьох саден в лівій тім`яній області, садна в лівій скроневій області, які відносяться до тяжкмх тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя; 2 група крововиливи на верхівках правої і лівої вушних раковин, двох крововиливів на тильних поверхнях обох кісток; ІІІ група - крововиливи на віках обох очей, забійної рани на верхньому віку лівого ока, крововиливу по центру перенісся, садна на лівому крилі носа. Смерть настала від забою головного мозку в результаті закритого перелому черепа.( т 1 а.п. 43-44)
Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи №1/15/Н пошкодження першої групи утворилися від дії тупих предметів і можуть відповідати показам свідка ОСОБА_11 , наданих в ході проведення слідчого експерименту, можливо 21.02.2017 року та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя; ( т 1 а.п. 47)
Протоколом огляду місця події від 21.02.2017 року, зафіксовано, що в ході огляду будинку АДРЕСА_2 було виявлено на сходах до будинку, сліди речовини бурого кольору, зовні схожі на кров; у кімнаті будинку на поверхні дивану у кутку виявлені плями червоно-бурого кольору схожі на кров, також в кімнаті будинку на підлозі біля шафи виявлено труп ОСОБА_10 ( т 1 а.п. 2-14)
Судова колегія вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про недопустимість протоколу огляду місця події від 21.02.2017 року як доказу, оскільки як видно із матеріалів провадження ОСОБА_12 надав письмовий дозвіл на огляд місця події у його житлі, слідчим здійснювався саме огляд місця події, який був викликаний необхідністю невідкладно зафіксувати сліди здочину, а не огляд житла. Слідчий наступного дня звернувся до суду і ухвалою слідчого судді від 22.02.2017 року надано дозвіл на огляд житла ОСОБА_12 (т 1 а.п. 18)
Висновком експерта №53, №54 від 10.03.2017 року, №58 від 20.03.2017 року підтверджується, що кров на змивах з лівої і правої рук потерпілого ОСОБА_10 , з підлоги веранди та полімерного мішка, кров куртці ОСОБА_10 може походити від самого потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , але не походить від свідка ОСОБА_11 .
Відповідно до висновку експерта №57 від 15.03.2017 року кров на чоловічих брюках, на сорочці і куртці, які належать ОСОБА_7 , може походити від самого ОСОБА_7 (антиген Н), ОСОБА_10 (антиген Н), або іншої людини з такою ж групою крові, але не походить від свідка ОСОБА_11 (антигени В,Н).
З висновку експерта №33/ц від 28.03.2017 року вбачається, що на дерев`яному бруску, вилученому під час огляду місця події, знайдені кров та клітинні елементи людини, могли походити від ОСОБА_10 (антиген Н); присутність в цих слідах (об.5-8) крові та клітинних елементів потерпілого ОСОБА_10 (антиген Н) не виключається.
Висновком судово-медичної експертизи №44/Н від 23.02.2017 року встановлено наявність у ОСОБА_11 перелом нижньої треті ліктьової кістки, підголовчатого перелому п`ятої п`ясткової кістки, які утворилися від дії тупих предметів і можуть відповідати показам ОСОБА_11 в ході проведення слідчого експерименту, можливо 21.02.2017 року і відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалості розладу здоров`я.
Твердження захисника про те, що суд не дав належну оцінку показанням свідка ОСОБА_12 є неприйнятними. Зазначений свідок в суді підвердив, що 21 лютого 2017 року разом зі ОСОБА_11 , ОСОБА_18 та ОСОБА_21 розпивали спиртні напої, і що між ОСОБА_22 та ОСОБА_23 виникла суперечка. Згодом, побачив на веранді будинку ОСОБА_23 , та запитав що сталося. ОСОБА_23 відповів, що йому до будинку заходити не потрібно. Коли зайшов до кімнати, то побачив ОСОБА_22 , який не подавав ознак життя.
Судом було надано оцніку показам цього свідка, який хоча і не був очевидцем того, як саме було завдано ударів ОСОБА_24 , проте підтвердив ту обставину, що між ОСОБА_25 та потерпілим виникла сварка, а через деякий час він виявив труп ОСОБА_26 .
Належну оцінку суду отримали і показання обвинуваченого на свій захист, які суд підставно оцінив критично, так як вони суперечать всім іншим дослідженим судом доказам.
Суд навів переконливі мотиви , чому він відхилив доводи сторони захисту , в тому числі і щодо отримання ОСОБА_17 тілесних ушкоджень в результаті ДТП за день до події. Суд дійшов висновку, що такі свідчення обєктивно спростовуються довідкою Обласного центру екстренної медичної допомоги від 06.11.2017 року та показаннями потерпілої, свідка ОСОБА_27 .
Сукупність покладених в основу вироку доказів доводять винуватість у вчиненні ОСОБА_7 умисного вбивства ОСОБА_10 та завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_28 . Дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 та ч. 1 ст 122 КК України кваліфіковані правильно.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд допустив неповноту судового розгляду, відмовивши у задоволенні клопотання захисника про призначення судової психофізіологічної експертизи, колегія суддів вважає необгрунтованими.
Суд першої інстанції належним чином розглянув клопотання та мотивовано відмовив у його задоволенні .
Заявлене в ході апеляційного розгляду клопотання сторони захисту також було залишено без задоволення.
Відмовляючи у задоволені клопотання суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідно до положень п 6.8.1. Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.98 N 53/5 в редакції, чинній на час розгляду клопотання предметом опитування із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа є отримання орієнтувальної інформації щодо: ступеня ймовірності повідомленої опитуваною особою інформації; повноти наданої опитуваною особою інформації; джерела отриманої опитуваною особою інформації; уявлень опитуваної особи про певну подію; іншої орієнтувальної інформації, необхідної для конструювання версій розслідування певних подій.
Захисник просив перевірити за допомогою поліграфа саме показання обвинуваченого.
В ході судового розгляду обвинувачений надав показання на свій захист , які отримали оцінку у сукупності з іншими доказами у провадженні, а тому у суду не було підстав для призначення психофізіологічної експертизи з метою отримання орієнтувальної інформації щодо обставин події.
ОСОБА_13 не давала письмової згоди на її опитування із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа, а тому посилання захисника у клопотання про призначення експертизи з метою перевірки її показів є безпідставним.
На переконання судової колегії на стадії апеляційного розгляду відсутні підстави для задоволення клопотання про отримання за результатами психофізіологічного дослідження обвинуваченого ОСОБА_7 орієнтувальної інформації щодо обставин події , з урахуванням того, що жоден доказ не має наперед визначеної сили, а доводи обвинуваченого та його показання щодо обставин події були ретельно перевірені судом та співставлені з іншими доказами у провадженні, які суд визнав допустимим та належними.
Проаналізувавши кожен із доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку та ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 , як про те просить апелянт.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вбачається, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких є особливо тяжким злочином, особу винного, який є пенсіонером, за місцем проживання характеризується посередньо, зловживає спиртними напоями, раніше не судимий, відсутність сім`ї.
Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Вказані обставини, які підлягають врахуванню при призначені покарання і дали суду підстави для призначення ОСОБА_7 покарання за ч 1 ст. 115 КК УКраїни у виді позбавлення волі на строк , який перевищує мінімальну межу санкції цієї статті і підстав вважати призначене покарання несправедливим через його м`якість, як на тому наполягає в апеляційній скарзі прокурор, колегія суддів не вбачає.
В апеляційній скарзі прокурора не міститься доводів та посилання на обставини, які б об`єктивно свідчили про те, що обвинуваченому слід призначити більш суворе покарання.
Крім того слід зазначити, що прокурор заявляючи вимогу про скасування вироку в цілому в апеляційній скарзі не навів жодного доводу про те, чому він вважає незаконним вирок суду в іншій частині. Прокурор навів в апеляційній скарзі лише доводи , чому він не погоджується із вироком суду в частині призначеного покарання.
Відповідно до висновку щодо правозастосування, який міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року в справі № 440/853/17 у випадку, коли станом на 20 червня 2017 року особа мала право на застосування до неї положень, передбачених ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, відповідно до ст. 5 ч. 2 КК України відсутні підстави для застосування відносно неї положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, яким погіршуватиметься становище цієї особи.
Так, ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року№ 838-VIIІ передбачала, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIIІ, який набрав чинності 21 червня 2017 року, ст. 72 ч. 5 КК України викладено у такій редакції: "Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування".
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Зазначені права та свободи людини і громадянина мають своє відображення у положеннях ст. 5 КК України. Так, ч. 2 цієї статті передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі.
Конституційний Суд України у своїх Рішеннях наголошує, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності. Зазначені положення дають змогу говорити про межі зворотної дії закону про кримінальну відповідність у часі. Межами дії закону про кримінальну відповідність у часі визнаються початковий та кінцевий моменти певного проміжку часу вчинення злочину, протягом якого мають місце кримінально-правові відносини в результаті дії того самого закону про кримінальну відповідальність (Рішення КСУ від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандату, Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Рішення КСУ від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 у справі про зворотну дію кримінального закону в часі).
Кримінально-правові відносини - це специфічний вид суспільних відносин, які виникають між державною і особою у зв`язку із вчиненням останньою кримінального правопорушення. Вони виникають з моменту вчинення особою злочину і закінчуються в момент набуття обвинувальним вироком законної сили. Попереднє ув`язнення, в свою чергу, є складовою частиною кримінально-правових відносин.
Із урахуванням наведеного Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIIІ слід вважати таким, що іншим чином погіршує становище особи, а тому не може розповсюджуватися на кримінально-правові відносини, які виникли до набрання ним чинності, навіть за умови, якщо вони ще існують на момент набуття ним чинності.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника про зарахування ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення з моменту його затримання 22.02.2017 року по день набрання вироком законної сили 19.04.2018 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі слід визнати обгрунтованими.
Доводи апеляційної скарги прокурора про необхіднітсь зарахування строку попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі не грунтуються на вимогах закону.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування вироку не встановлено.
Виходячи із наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора з доповненнями слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.
Керуючись ст. 376 ч 2, ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у провадженні з доповненнями внесеними заступником прокурора Херсонської області залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 19 січня 2018 року відносно ОСОБА_7 в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання змінити.
Зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 22.02.2017 року по 19.04.2018 року включно відповідно до ч.5 ст 72 КК УКраїни розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду першої інстцанії щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом трьох місяців, а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії ухвали може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.
Судді: (три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Копія вірна, ухвала набирає законної сили 19.04.2018 року

Суддя: ОСОБА_2