печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про арешт грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

13.06.2018 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про арешт тимчасово вилученого майна, а саме: грошові кошти в сумі 174 720 доларів США, 10 400 швейцарських франків, 21 520 євро, 98 000 російських рублів, 175 британських фунтів, які вилучені у ході проведення обшуку, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2016 року у офісному приміщенні розташованому за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 121, квартира (офіс) №112, у якому здійснює адвокатську діяльність ОСОБА_4 .

Прокурор обґрунтовуючи внесене клопотання вказує, що Департаментом спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001216 від 31.10.2014, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368-2 КК України.

Зазначає прокурор у клопотанні, що 20.09.2016 року, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2016 року проведено обшук у офісному приміщенні, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 121, квартира (офіс) №112, у якому здійснює адвокатську діяльність ОСОБА_4 , у ході якого виявлено та вилучено, зокрема, грошові кошти.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.09.2016 року накладено арешт на вилучене у ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.05.2018 року скасовано арешт накладений вище згаданою ухвалою на грошові кошти.

У свою чергу, прокурор вказує, що є достатні підстави вважати, що грошові кошти, вилучені під час обшуку в офісному приміщенні можуть бути підшукані, виготовлені, пристосовані чи використанні як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, а також призначалися для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування або винагороди за його вчинення.

Метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обгрунтованість та наявність підстав накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Представник власника майна ОСОБА_4 у судовому засіданні щодо задовлення клопотання заперечував, просив відмовити, посилаючись на безпідставність звернення прокурора із даним клопотанням.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Згідно положенням ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Підстави для накладення арешту на майно з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч. 2 ст. 170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Аналіз вище зазначених норм закону вказує, що у разі розгляду клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до мети, яку зазначає слідчий чи прокурор у своєму клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку арешту майна з метою збереження речових доказів, арешт накладенється на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину та наявність обґрунтованої підозри, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (п. 2, 3, 5 ч. 2 ст. 173 КПК України). При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на слідчого та/або прокурора.

Із матеріалів провадження за клопотанням про арешт майна вбачається, що накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.09.2016 р. арешт на грошові кошти вилучені під час обшуку скасовано ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.05.2018 р.

При цьому, прокурором доказів на підтвердження доводів необхідності у повторному застосуванні арешту грошових коштів належних ОСОБА_4 вилучених в ході обшуку 20.09.2016 р. слідчому судді не надано, не доведено, що остання має відношення до розслідуваного кримінального провадження.

Окрім цього, ОСОБА_4 не пред`явлено повідомлення про підозру, тобто не визначено її процесуальний статус, за спливом досить тривалого періоду часу та не є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За наведених обставин, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність з боку прокурора у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а відтак відсутні підстави вважати, що існує правова підстава для арешту майна, тому клопотання підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про арешт грошових коштів, залишити без задоволення. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1