АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження: №11-кп/796/429/2018 Головуючий суддя в суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України Головуючий суддя в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001920 стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, із середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, на утриманні має малолітню дитину, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

-28.07.2005 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

-21.01.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 186, ст.. 69 КК України до 2 років позбавлення волі, 26.05.2011 року звільнена по відбуттю покарання;

-06.11.2014 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст.. 79 КК України з іспитовим строком 2 роки;

-13.02.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст. 79,76 КК України з іспитовим строком у вигляді 2 років 6 місяців.

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_6

за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України до покарання за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2015 року за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, та остаточно визначено покарання у виді 2 років 8 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, 09.02.2015 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, знаходячись в приміщенні магазину «Білла», розташованому по вул. Будівельників, 40 в м. Києві, у ОСОБА_6 , винник умисел на повторне викрадення чужого майна.
Здійснюючи свої злочинні наміри, ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, впевнившись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, підійшла до полиць з товарами, що в торгівельному залі магазину «Біла», розташованому по вул. Будівельників, 40 в м. Києві, звідки таємно викрала чуже майно а саме: упаковку підгузків «Huggies», вартістю 249,16 грн., упаковку підгузків «Pampers» вартістю 304,17 грн., упаковку підгузок «Labero», вартістю 140,83 грн., три пари шкарпеток «Bonus», вартістю 16,66 грн. кожна, пару шкарпеток «Bonus 2201», вартістю 10,40 грн., пара шкарпеток «Master», вартістю 9,99 грн., дезодорант для жінок «Nivea», вартістю 28,32 грн., крем для рук «Garnier», вартістю 36,66 грн., чотири батарейки марки «Duracell» загальною вартістю 49,99 грн., упаковка прокладок «Discrett» вартістю 12,24 грн., косметичні ватні диски «Novita», вартістю 16.66 грн., картріджи для гоління «Venus», вартістю 77, 49 грн., пляшка горілки ємкістю 0,5 мл. марки «Перепілка», вартістю 40,00 грн., дві пляшки ємкістю 0,2 мл. марки «Мороша» вартістю 19,99 грн., кожна, дві пляшки ємкістю 0,2 мл. марки «Хортиця», вартістю 18,16 грн. кожна, пляшка ємкістю 0,2 мл. марки «Козацька рада», вартістю 22,49грн.,чим спричинила вищевказаному магазину матеріальної шкоди на загальну суму 1119,68 грн.

Продовжуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_6 , сховала вищевказані речі до своєї сумки та куртки, в яку була одягнена.
Після цього ОСОБА_6 , пройшла через касу при цьому не розрахувавшись зазначені вище товари та намагалась вийти з приміщення даного магазину, однак, ОСОБА_6 , свій злочинний намір не довела до кінця з причин, що не залежали від її волі.
В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_9 просить скасувати вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Відповідно до вимог ч.4 ст. 70 КК України вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2015 року виконувати самостійно. В іншій частині вирок залишити без змін.
В якості обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, судом належним чином не враховано, що обвинувачена раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, має не зняті і не погашені в установленому законом порядку судимості, 09.02.2015 року повторно вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна.

Викладене свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_6 , її схильність до вчинення злочинів, стійку антисоціальну спрямованість та небажання стати на шлях виправлення.
Крім того, зауважує, що судом першої інстанції були порушені вимоги матеріального закону щодо засад призначення покарання за сукупністю злочинів при ухваленні оскаржуваного вироку. Зокрема, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців зі звільненням на підставі ст. 79 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців. Злочин, за який ОСОБА_6 засуджено оскаржуваним вироком, нею вчинено 09.02.2015 року, тобто до ухвалення вироку від 13.02.2015 року.
Разом з тим, зазначає, що суд першої інстанції, дійшовши до обґрунтованого висновку про необхідність призначення за новий злочин ОСОБА_6 покарання, що належить відбувати реально, не міг застосовувати принцип часткового складання призначених покарань, оскільки за вироком у першій справі до ОСОБА_6 застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, обвинувачену та у її інтересах захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, та учасники судового провадження у такому випадку позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, перегляду в апеляційній інстанції підлягає лише рішення суду першої інстанції про призначене ОСОБА_6 покарання.
Дії ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України кваліфіковані відповідно до встановлених судом фактичних обставин по справі та пред`явленого обвинувачення, що ніким із учасників судового розгляду під сумнів не ставиться.
При призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, який відноситься до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, в тому числі за вчиненні аналогічних корисливих злочинів проти власності, у вчиненому кається, визнання вини, сприяла розслідуванню в ході досудового слідства, на утриманні має малолітню дитину, суспільно-корисною працею не займається, належних висновків для себе не зробила, не працює.
Враховуючи, ступінь тяжкості та характер вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, її особу, яка будучи раніше судима в тому числі за аналогічний злочин, знов вчинила умисне, кваліфіковане кримінальне правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачена ОСОБА_6 , як особа представляє суспільну небезпеку, а її виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Відповідно до положень ч.2 ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
В даному випадку, суд призначив ОСОБА_6 покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.185 КК України, яке є справедливим і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Твердження апеляційної скарги прокурора про те, що при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , не достатньою мірою враховано її особу є безпідставними, так як належно, повно враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій, про що змістовно та обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку.
Разом з тим, слушними є доводи апеляційної скарги прокурора з приводу порушення судом першої інстанції вимог засад призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України та роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановления вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців зі звільненням на підставі ст. 79 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, та її не було засуджено до покарання, яке належить відбувати реально.
Злочин, за який ОСОБА_6 засуджено оскаржуваним вироком, нею вчинено 09.02.2015 року, - до ухвалення вироку від 13.02.2015 року у першій справі.
Таким чином суд першої інстанції, дійшовши до обґрунтованого висновку про необхідність призначення за новий злочин ОСОБА_6 покарання, що належить відбували реально, помилково застосовув принцип часткового складання призначених покарань, оскільки за вироком у першій справі до ОСОБА_6 застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У зв`язку з цим, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2015 року повинен виконуватись самостійно.
З урахуванням вищевикладеного, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року стосовно ОСОБА_6 підлягає зміні в частині призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винною та засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України змінити в частині призначеного покарання.
Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2015 року, яким ОСОБА_6 засуджена за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 79, 76 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців, виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченою, яка перебуває під вартою, в той же строк, з дня отримання копії ухвали.

Судді:

___________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4