Дата документу Справа № 320/7440/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/87/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/7440/15-кДоповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001007, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2017 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 29.03.2017 року) відносно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, українця, освіта неповна середня, не працюючого, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 30.05.2006 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75, ст. 76, ст. 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 09.04.2008 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України, призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 1000 гривень. Відповідно до ч. 5 ст. 53 КК України штраф замінено на 240 годин громадських робіт. Знятий з обліку за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04.02.2011 року відповідно до ч. 2 ст. 389 КК України;

- 23.02.2010 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України, призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75, ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. За постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04.02.2011 року іспитовий строк відмінено;

- 04.02.2011 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 389 КК України, призначено покарання у вигляді 4 місяців арешту. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України приєднано покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.02.2010 року (ч. 2 ст. 186 КК України) та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі;

- 24.01.2012 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 187, ст. 69 КК України, призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ст. 75, ст. 76, ст. 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України приєднано покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04.02.2011 року та остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна. Початок строку 03.02.2011 року. Відповідно до ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 22.07.2014 року звільнений 30.07.2014 року умовно-достроково, не відбутий строк 1 рік 7 місяців 9 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, українця, освіта середня, не працюючого, неодруженого, має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 01.11.2005 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 307 КК України, призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 01.11.2006 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України, призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Мелітопольського міського суду Запорізької області від 01.11.2005 року до відбуття 4 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 19.03.2010 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Гірсовка, Приазовського району Запорізької області, громадянина України, українця, освіта середня, не працюючого, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

- 22.11.2002 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 19.01.2005 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання, у вигляді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 25.01.2006 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, 69 КК України, призначено покарання у вигляді штрафу на суму 510 грн.;

- 22.01.2013 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 307, 69 КК України, призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Замост`є Чернігівського району Запорізької області, громадянина України, українця, освіта середня, не працюючого, неодруженого, який тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимому:

- 14.04.2005 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 29.08.2005 року у залі суду відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 29.08.2005 року, вирок Василівського районного суду Запорізької області від 14.04.2005 року змінити, знизити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, відповідно до ст. 71 КК України приєднати невідбуту частину за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 25.11.2003 року та остаточно визначити 1 рік 6 місяців позбавлення волі. Вирок в частині засудження за ч. 2 ст. 185 КК України відмінити, а справу закрити за відсутністю складу злочину за ст. 185 КК України та знизити покарання до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 27.06.2006 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, 71 КК України, призначено покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 07.04.2010 року по відбуттю строку покарання;

- 24.02.2011 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст. 70, призначено покарання 4 роки 1 місяць, 01.08.2014 року звільнений по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2017 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 29.03.2017 року) ОСОБА_12 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 років 10 днів позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2012 року, остаточно призначено ОСОБА_12 покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ОСОБА_12 до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_12 в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 18.08.2015 року по 25.11.2015 року.
ОСОБА_13 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_13 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом іспитового строку в два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на обвинуваченого ОСОБА_13 покладено обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_13 в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 18.08.2015 року по 24.11.2015 року.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_13 до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, і призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 22.01.2013 року остаточно призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

Змінено ОСОБА_7 запобіжний захід з особистого зобов`язання на тримання під вартою.

Засудженого ОСОБА_7 ухвалено негайно взяти під варту в залі суду.

Початок відбування ОСОБА_7 покарання ухвалено рахувати з 12 год. 00 хв. 03 березня 2017 року.

ОСОБА_14 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_14 до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Початок відбування ОСОБА_14 покарання ухвалено рахувати з 09 год. 30 хв. 03.02.2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_14 в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 04.02.2016 року по 03.03.2017 року.

Вирішена доля речових доказів.

Вирок в частині засудження ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в апеляційному порядку не оскаржується.

Згідно вироку суду першої інстанції, 05.06.2015 року, о 01 годині 57 хвилин, знаходячись по АДРЕСА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно та за попередньою змовою, скориставшись відсутністю господарів будинку, через незаперту хвіртку, проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_6 , звідки таємно викрали три статуї, виготовлені із бронзи, а саме: - статую грецької богині Афродіти, висотою 110 сантиметрів, вагою 120 кілограмів, вартістю 24 000 гривень; - статую грецького бога, висотою 110 сантиметрів, вагою 70 кілограмів, вартістю 14 000 гривень; - статую грецького бога, висотою 110 сантиметрів, вагою 60 кілограмів, вартістю 12 000 гривень, чим спричинили потерпілій ОСОБА_15 матеріальні збитки на загальну суму 50 000 гривень.

Після того як статуї були винесені з території подвір`я будинку і перенесені до розташованого біля будинку скверу, ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , оцінивши важкість статуй, зателефонували ОСОБА_7 , який через деякий час під`їхав до скверу на автомобілі марки «Газель», отримав від ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 вищевказане майно, відвіз його до гаражу № НОМЕР_1 , розташованого в гаражному кооперативі «Автомобіліст-Юг», що знаходився в його користуванні, де зберігав вкрадені речі до 18.06.2015 року.

Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в житло та сховище. Дії ОСОБА_7 суд перекваліфікував зі ст. 185 ч. 3 на ст. 198 КК України, як заздалегідь не обіцяне отримання, зберігання майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, оскільки жоден з досліджених судом доказів не свідчить, що ОСОБА_7 був заздалегідь обізнаний про наміри інших обвинувачених щодо вчинення крадіжки.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_10 , не оспорюючи обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_12 вважає, що вирок відносно нього підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 10 днів, що не відповідає загальним засадам призначення покарання і може викликати труднощі при виконанні вироку.
На підставі викладеного, просить вирок суду змінити та вважати ОСОБА_12 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24.01.2012 року, остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 не погоджується з вироком в частині призначеного покарання. Під час судового розгляду обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 суду пояснили, що вони викликали ОСОБА_7 в якості перевізника і, що він не знав про крадіжку. Ухвалюючи вирок, суд не взяв до уваги таку пом`якшуючу обставину, як добровільне відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_15 , шляхом добровільної видачі викраденого ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 майна, про що свідчить відповідна заява обвинуваченого ОСОБА_7 . Крім того, ОСОБА_7 має постійне місце проживання: АДРЕСА_4 , де проживає разом з дружиною та двома малолітніми дітьми; за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони; на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; скоїв не навмисний злочин, передбачений ст. 198 КК України, який відноситься до злочинів середньої тяжкості. Обвинувачений ОСОБА_7 дійсно перебуває на випробувальному терміні за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 22.01.2013 року, але фактично на сьогодні цей випробувальний термін закінчився і за цей час будь-яких зауважень від органу виконання покарань на ОСОБА_7 не надходило. Вважає, що суд призначив покарання ОСОБА_7 , яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Виходячи з наведеного, просить змінити вирок районного суду, в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , та призначити йому покарання у вигляді штрафу, звільнивши обвинуваченого з-під варти у залі суду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджуючись з вироком, вважає, що суддя не врахувала та не змогла розкрити всі обставини справи; судом не встановлено повні докази доведення вини особи в суді та вичерпані можливості їх виявити, що завадило обрати правильну позицію для свого захисту. Зазначає, що погоджуючись допомогти ОСОБА_13 перевезти речі, він не знав, що вони є викраденими.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги кримінального процесуального закону, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновку суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші, висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності. Допитані в судовому засіданні ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 стверджували, що ОСОБА_7 взагалі не знав про крадіжку і при зберіганні викрадених статуй не знав, що вони крадені. Аналогічні покази в судовому засіданні надав й ОСОБА_7 , однак судом вказані докази до уваги не прийняті та у судовому засіданні ніякими іншими доказами не спростовані. Тобто, у матеріалах кримінального провадження відсутні вагомі наявні докази про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення. Вважає, що на підставі зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів, слід зробити висновок, що у діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, просить скасувати вирок районного суду, ухвалений відносно ОСОБА_7 , та закрити кримінальне провадження відносно нього на підставі ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 не погоджується з вироком у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Суд не врахував те, що від скоєного злочину не настало тяжких наслідків, майно повернуто, іншим охоронюваним кримінальним законом об`єктам не завдано шкоди, а також позицію потерпілої, якій повністю відшкодовано матеріальну шкоду та вона не має претензій до обвинувачених. Крім того, суд не врахував його позитивну характеристику з останнього місця роботи та ще одну його хворобу гепатит С, у зв`язку з яким він перебуває на диспансерному обліку та потребує лікування. Всі ці обставини, а також ті, які враховані судом під час винесення вироку, суттєво зменшують суспільну небезпеку злочину та ступінь тяжкості вчиненого злочину і, за таких обставин, призначення навіть мінімального покарання в межах ч. 3 ст. 185 КК України є занадто суворим та недоцільним. Вважає, що суд міг би призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу та частково приєднати до призначеного покарання частину невідбутого покарання за вироком 24.01.2012 року у вигляді 3 місяців позбавлення волі за правилами ст. 71 КК України, тобто обмежитись тим строком, що він знаходився під вартою під час розгляду справи. Вважає, що таке покарання буде достатнім для його виправлення та відповідатиме цілям покарання, та в подальшому він більше не скоїть злочинів та принесе користь суспільству та своїм близьким дитині та дружині. На теперішній час він повністю став на шлях виправлення працює, піклується про дружину та сім`ю.
На підставі викладеного, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, пом`якшити призначене ОСОБА_12 покарання, застосувавши ст. 69 КК України у вигляді штрафу та частково приєднати до призначеного покарання частину невідбутого покарання за вироком 24.01.2012 року у вигляді 3 місяців позбавлення волі за правилами ст. 71 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та захисників; обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема і в останньому слові, який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційні скарги своїх захисників та не заперечував проти апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого ОСОБА_12 ; захисника адвоката ОСОБА_8 , який підтримав позицію свого підзахисного; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статті 374 КПК України, тобто вирок повинен містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням обставин, що належать до предмета доказування у кримінальному провадженні, а саме: із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, тощо, а також докази на підтвердження встановлених судом обставин та мотиви неврахування окремих доказів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримано.

З мотивувальної частини оскаржуваного вироку вбачається, що зміст формулювання обвинувачення ОСОБА_7 , визнаного судом доведеним, фактично вказує на просту форму його співучасті у скоєнні крадіжки з іншими особами.

Однак, суд першої інстанції за результами розгляду справи, дії ОСОБА_7 перекваліфікував з ч. 3 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в житло та сховище), на ст. 198 КК України (заздалегідь не обіцяне отримання, зберігання майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом).

Разом з тим, суд першої інстанції, у порушення норм кримінального процесуального закону, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 і визнавши його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, у вироку взагалі не сформулював обвинувачення за цим законом, яке визнав доведеним, як це передбачено п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

Судове рішення це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами та принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким та не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

За таких обставин, вирок районного суду не можна визнати законним, обґрунтованим та вмотивованим, адже його ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і тому він підлягає скасуванню.

Оскільки суд апеляційної інстанції повторно не досліджував докази у відповідності до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів позбавлена можливості дійти однозначного висновку щодо правильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок районного суду підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду кримінального провадження в цьому суді, який необхідно провести з дотриманням вимог КПК України, під час якого ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах, перевірити інші доводи, дати на все вичерпну відповідь, звернути увагу на вимоги ст. 374 КПК України та ухвалити рішення, що відповідає положенням ст. 370 цього Кодексу.

Крім того, у зв`язку зі скасуванням вироку міськрайонного суду, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 , відносно якого, оскаржуваним вироком, змінено запобіжний захід з особистого зобов`язання на тримання під вартою, і його взято під варту в залі суду, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України, необхідно змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, строком на два місяці, тобто з 05 червня 2018 року до 03 серпня 2018 року включно, з покладенням на обвинуваченого таких обов`язків: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; не відлучатись з м. Мелітополя Запорізької області, де він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання чи роботи; не відвідувати розважальні заклади та заклади, де дозволено вживати алкогольні напої.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2017 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 29.03.2017 року) відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Матеріали провадження направити до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Змінити запобіжний захід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4