Кримінальне провадження 1-кп/760/890/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2018 року Солом`янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі секретарі - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 м. Києва ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, яке внесене в ЄРДР за № 0002002 від 21.02.2017 року про застосування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не досяг віку кримінальної відповідальності примусових заходів виховного характеру, уродженця смт. Широке Широківського р-ну Дніпропетровської обл., громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учня Широківської середньої загальноосвітньої школи №1- загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ степенів, раніше не судимого,
примусових заходів виховного характеру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
з участю прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_5
законного представника
неповнолітнього - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_4
представника ювенальної превенції- ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ:
До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 м. Києва ОСОБА_3 про застосування примусових заходів виховного характеру відносно особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності за вчинення суспільно-небезпечне винне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 05.12.2016 року вночі, приблизно о 02 годині 20 хвилин ОСОБА_8 , разом із раніше знайомим йому ОСОБА_9 , які засуджені Солом"янським районним судом м.Києва 13.05.2017 року, перебуваючи на території вокзального комплексу ст. «Київ-Пасажирський», що за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1 помітили раніше їм невідомого чоловіка на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в цей час розмовляв по мобільному телефону марки «AppleIphone 7» чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 , вартістю 19000 гривень, в чохлі чорного кольору, вартістю 490 гривень, з сім-карткою мобільного оператора «Лайф», вартістю 20 гривень, абонентський номер: НОМЕР_2 , на мобільному рахунку котрої знаходились грошові кошти в сумі 10 гривень.

Помітивши вищеописаний мобільний телефон ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 , які засуджені Солом"янським районним судом м.Києва 13.05.2017 року, підійшли до ОСОБА_10 та звернулися до нього з вимогою віддати їм вказаний мобільний телефон, але ОСОБА_10 їм відмовив та, тримаючи вказаний мобільний телефон в руці попрямував в напрямку приміщення «Південного вокзалу» вокзального комплексу ст. «Київ-Пасажирський», що за адресою м. Київ, пл. Вокзальна, 1.

Після цього, у ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 , засуджених Солом"янським районним судом м.Києва 13.05.2017 року, виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення вищевказаного мобільного телефону та вони також, направилися до приміщення «Південного вокзалу» вокзального комплексу ст. «Київ-Пасажирський», де на той момент знаходився раніше знайомий їм малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , засудженні Солом"янським районним судом м.Києва 13.05.2017 року, діючи за попередньо змовою та усвідомлюючи, що малолітній ОСОБА_4 не досяг 14-річного віку, свідомо, з метою втягнення малолітнього в злочинну діяльність запропонували останньому вчинити кримінальне правопорушення, а саме відкрите викрадення мобільного телефону марки «AppleIphone 7» чорного кольору імеі: НОМЕР_1 , для подальшого його продажу, та пообіцяли малолітньому ОСОБА_4 винагороду у вигляді певної грошової суми від отриманого прибутку.

В подальшому, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 , засуджені Солом"янським районним судом м.Києва 13.05.2017 року, діючи спільно умисно, відповідно до відведеної кожному із них ролі, повідомили малолітньому ОСОБА_4 план скоєння злочину та у легкості вчинення спільних злочинних дій і досягненні єдиного злочинного результату, на що малолітній ОСОБА_4 погодився.

Так, 05.12.2016 року приблизно о 02 години 30 хвилин ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , засуджені Солом"янським районним судом м.Києва 13.05.2017 року, перебуваючи на сходах в приміщенні «Південного вокзалу» вокзального комплексу ст. «Київ-Пасажирський», маючи єдиний умисний намір підійшли до потерпілого ОСОБА_10 з обох боків та відповідно до попередньо обумовлених ролей, спостерігали за потерпілим з метою подолання його опору злочинним діям, які вчиняв малолітній ОСОБА_4 .

В цей час малолітній ОСОБА_4 підійшов до потерпілого ОСОБА_10 та своєю правою рукою відкрито, на очах потерпілого дістав з кишені штанів останнього мобільний телефон марки «AppleIphone 7» чорного кольору імеі: НОМЕР_1 . Після чого, згідно домовленості малолітній ОСОБА_4 , утримуючи при собі вищевказане чуже майно втік з місця вчинення кримінального правопорушення, а в цей час ОСОБА_8 та ОСОБА_9 утримували потерпілого ОСОБА_10 .

В подальшому, цієї ж ночі приблизно о 02 години 45 хвилин, за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, малолітній ОСОБА_4 , згідно попередньої домовленості, передав викрадений мобільний телефон ОСОБА_8 .

Даний мобільний телефон ОСОБА_8 в подальшому 07.12.2017 продав та таким чином розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 19520 гривень.

ОСОБА_11 в судовому засіданні вищезазначені обставини підтвердив та послідовно пояснив, що дійсно 05.12.2016 року, перебуваючи на залізничному вокзалі в м.Києві зустрів знайомих ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , які запропонували йому вчинити злочин, а саме викрасти мобільний телефон, який в наступному вони продадуть, та віддадуть йому частку грошей. Він погодився. Разом вони підійшли до потерпілого і він відкрито дістав з кишені штанів останнього моібльний телефон чорного кольору, після чого втік. В подальшому телефон передав ОСОБА_8 , який його продав.

Відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України за згодою сторін судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин, які ніким не оспорюються, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Таким чином, на підставі наведеного та з урахуванням показань неповнолітнього ОСОБА_4 який не оспорював фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що неповнолітній ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,тобто у відкритому викраденні чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Прокурор просив клопотання задовольнити.

Захисник, неповнолітній ОСОБА_4 , законний представник не заперечували проти задоволення клопотання.

Представник ювенальної превенції ОСОБА_7 вважала достатнім застосування такого заходу виховного характеру як обмеження дозвілля, пояснила, що після вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_4 змінив свою поведінку на краще, відвідує школу, хоча і має випадки пропусків, перебуває дома під наглядом матері.
Виходячи з наведеного, у зв`язку з тим, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, суд вважає, що до нього на підставі ст.498 КПК України та ст. 97 КК України необхідно застосувати примусові заходи виховного характеру, передбачені положеннями ч.2 ст. 105 КК України.

Разом з тим, судом були досліджені дані про особу ОСОБА_4 , який є неповнолітнім, навчається, за місцем навчання характеризується негативно, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, викрадене майно повернуто потерпілому, крім того, щиро розкаявся у вчиненому, засудив свій вчинок та висловив запевнення щодо невчинення в подальшому подібних випадків.

Між тим, згідно перевірки за місцем мешкання матері неповнолітнього ОСОБА_4 , мати не має впливу на виховання сина, хлопець безвідповідальний, перебуває на обліку у сліжбі у справах дітей, як дитина , яка самовільно покидає постійне місце проживання.

Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст.105 КК України, буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд з урахуванням вищезазначених даних про особу ОСОБА_4 вважає за доцільне застосувати до неповнолітнього примусовий захід виховного характеру, передбачений п.2 ч.2 ст.105 КК України у вигляді обмеження дозвілля на певний строк, задовольнивши клопотання прокурора.

Керуючись ч.2 ст.105 КК України, ст. ст.497,498,499,501 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Широке, Широківського району Дніпропетровської області, учня Широківської середньої загальноосвітної школи № 1, який не досяг віку кримінальної відповідальності за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля строком на 1/Один/ рік, заборонивши ОСОБА_4 перебувати за межами своєї домівки, а саме: АДРЕСА_1 з 21.00 год. по 07.00 год., заборонити відвідувати місця, де реалізовуються алкогольні напої та тютюнові вироби, змінювати без згоди органу, який здійснює нагляд, місце проживання, навчання, виїжджати в іншу місцевість.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Солом"янський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1