Номер провадження: 11-кп/785/162/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2018 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальну справу за апеляціями обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 13.02.2017 року яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ленінськ, Кзил-Ординської області, Республіка Казахстан, громадянин України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано 1 місяць не відбутої частини покарання за вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02 червня 2016 року, та остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Строк відбуття покарання обчислюється з 01.09.2016 року, зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення, відповідно до вимог ч. 5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 703 гривні 68 копійок,

ВСТАНОВИЛА:

Як вбачається з вироку, ОСОБА_8 , будучи неодноразово судимим, востаннє 02 червня 2016 року Котовським місцевим судом Одеської області за ст. 185 ч. 2 КК України до 2-х років позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік, на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив та скоїв кримінальне правопорушення в період іспитового строку при наступних обставинах: 31 серпня 2016 року в нічний час доби з 03:00 по 05:00 годину, обвинувачений перебуваючи біля будинку №301 по вулиці Миколаївська дорога в місті Одесі, побачивши автомобіль марки «ВАЗ 2102» державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 38000 грн., який належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , вирішив заволодіти вищевказаним транспортним засобом. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, підійшов до автомобілю та рукою розбив переднє ліве скло автомобіля, шляхом з`єднання проводів завів його, після чого на вказаному автомобілі з місця події зник, заподіявши тим самим ОСОБА_10 матеріальний збиток на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує на суворість призначеного покарання, та зазначає, що суд не врахував важкий стан його здоров`я, який значно погіршився за час утримання його під вартою в умовах слідчого ізолятора, а також стан здоров`я його матері, не врахував, що у нього на утриманні, крім, матері є дружина та дитина віком 8 років, для яких він є єдиним годувальником.

В апеляційній скарзі адвокат, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та правильність кваліфікації дій винного, просить змінити вирок суду в частині призначення покарання, призначити покарання у відповідності до ст. 69 КК України, вказуючи на те, що суд не врахував повне визнання ОСОБА_8 своєї провини, щире каяття, позитивну характеристику за місцем реєстрації, а також те, що він має на утриманні дружину з малолітньою дитиною та матір похилого віку, а також не врахував, що ОСОБА_8 має тяжке хронічне захворювання серцево-судинної системи та потребує лікування, яке не можливо отримати в умовах слідчого ізолятора, що призводить до погіршення стану здоров`я. Вислухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги про застосування ст. 69 КК України і призначення покарання у вигляді 3 років 4 місяців позбавлення волі, прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг та зазначав, що ОСОБА_8 неодноразово судимий за скоєння умисних злочинів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Суд першої інстанції, з`ясувавши, думку учасників судового засідання, визнав недоцільним дослідження доказів відносно тих обставин справи, які ніким не оспорюються і обмежився допитом обвинуваченого в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а також дослідженням характеризуючих матеріалів. Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК Українив апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України. Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані. Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд врахував дані про особу винного, позитивну характеристику за місцем проживання, дані про стан його здоров`я, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, вчиненого ним в період іспитового строку, обставину що пом`якшує покарання - щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку, що перевиховання і виправлення ОСОБА_8 , який був неодноразово судимий, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Колегія суддів вважає,що призначене обвинуваченому покарання, в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, в зв`язку з чим не вбачає підстав для його зміни. Покарання призначено у відповідності до ст. 65 КК України, за своїм видом та за розміром є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, а також в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного, а тому доводи ОСОБА_8 та його захисника про суворість призначеного судом першої інстанції покарання не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування ст. 69 КК України, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах.

Тож враховуючи, що вирок відносно судом першої інстанції ухвалено з дотриманням кримінального та кримінального процесуального законодавства, і підстави для його зміни через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі підозрюваного відсутні, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають. Керуючись ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 13.02.2017 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3 місяців, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3