Справа № 405/3191/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2018 р. м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький клопотання адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить зобов`язати прокурора та слідчого у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000992 повернути ОСОБА_6 майно, речі, документи, кошти, які були вилучені 13.04.2018 року в ході проведення обшуку приміщення за адресою АДРЕСА_1 ; визнати протиправною бездіяльність слідчого, прокурора у кримінальному провадженні № 0000992 від 14.11.2016 року, що виразилась у не поверненні майна, речей, документів, коштів, які були вилучені 13.04.2018 року в ході проведення обшуку приміщення за адресою АДРЕСА_1 ; визнати протиправною бездіяльність прокурора, заступників прокуратури Кіровоградської області, що виразилась у неприйнятті рішення за результатами розгляду скарги адвоката ОСОБА_3 на недотримання розумних строків під час досудового розслідування в межах кримінального провадження № 0000992 від 14.11.2016 року, зареєстрованої 15.05.2018 року. На обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні старшого слідчого в ОВС ВР ЗСГСД СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 , перебувають матеріали кримінального провадження № 0000992 від 14.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 203-2 КК України. 13.04.2018 року під час проведення обшуку приміщення за адресою АДРЕСА_1 було вилучено майно, речі, документи і кошти, зазначені у протоколі обшуку від 13.04.2018 року. Ухвалою слідчого судді від 04.05.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вилучене 13.04.2018 року в ході обшуку приміщення за адресою АДРЕСА_1 . Дана ухвала слідчого судді в апеляційному порядку не оскаржувалась та 11.05.2018 року набрала законної сили. 15.05.2018 року в порядку ст. 220 КПК України захисником було направлено клопотання з вимогою виконати ухвалу слідчого судді та повернути майно, про те вказаних дій слідчим, прокурором виконано не було.
Під час розгляду скарги адвокат ОСОБА_3 її підтримав, надавши пояснення, якими обґрунтовує свої доводи.
Слідчий та прокурор в судовому засіданні заперечили проти задоволення скарги, при цьому зазначили, що постановою слідчого зазначене майно було визнано речовими доказами та частина майна на даний час перебуває на експертизі, а тому вважають її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Заслухавши зазначених осіб, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Під час розгляду скарги встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000992 від 14.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 203-2 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно приписам ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Виходячи з цього, відповідно до ст. 169 КПК України, вилучене майно є тимчасово вилученим та має бути повернуте особі, у якої вони вилучені у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171 та ч. 6 ст. 173 КПК України, а саме: за клопотанням бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

В рамках досудового розслідування слідчим суддею надано дозвіл на проведення обшуку приміщення за адресою АДРЕСА_1 в ході якого було вилучено майно, речі, документи і кошти, зазначені у протоколі обшуку від 13.04.2018 року.
При здійсненні кримінального провадження органом досудового розслідування має бути неухильно дотримано загальні засади кримінального провадження, встановлені ст.ст. 7, 8 КПК України, в тому числі верховенство права, законність та недоторканість права власності.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

При цьому, відповідно до практики ЄСПЛ будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

КПК передбачає можливість тимчасового вилучення майна у трьох випадках: 1) у затриманої особи; 2) при проведенні огляду; 3) при проведенні обшуку. Майно є тимчасово вилученим до його повернення або вирішення питання про його арешт.

Виходячи з цього, відповідно до ст. 169 КПК України, вилучене майно у ОСОБА_6 є тимчасово вилученим майном та має бути повернуте особі, у якої воно вилучено у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171 та ч. 6 ст. 173 КПК України, а саме: клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 173 КПК України, ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Разом з тим, ухвалою слідчого судді від 04.05.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вилучене 13.04.2018 року в ході обшуку приміщення за адресою АДРЕСА_1 , яка в апеляційному порядку не оскаржувалась, а відтак набрала законної сили та підлягає виконанню.

При цьому, відповідно до узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування від 12.01.2017, у розділі 1.2 вказав, що результат аналізу ухвал слідчих суддів свідчить про те, що аргументом сторони обвинувачення, яким ця сторона послуговується для підтвердження законності залишення майна у володінні органів досудового розслідування та відсутності підстав для його повернення, є визнання такого майна речовими доказами. Однак слід враховувати, що якщо ці докази були одержані під час обшуку і не були визначені в ухвалі про обшук як майно, для виявлення якого надано дозвіл на обшук, визнання такого майна речовими доказами без звернення з клопотанням про його арешт не може вважатись належним порядком забезпечення правомірності володіння відповідним майном органами досудового розслідування.

Крім того, положення ч. 1 ст. 100 КПК України, наголошують на тому, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Таким чином, законність володіння органом досудового розслідування майном, яке визначене ознаками речових доказів, має підтверджуватись в порядку, визначеному зазначеними статтями.

При цьому на думку слідчого судді, доводи слідчого щодо неповернення майна з підстав визнання вилучених речей, документів, коштів речовими доказами не заслуговують на увагу, оскільки наявність лише постанови слідчого від 14.04.2018 року про визнання вилученого в ході обшуку майна речовими доказами не може свідчить про правомірність володіння органом досудового розслідування вказаним майном.

У судовому засіданні слідчим наголошувалось на тому, що постановою старшого слідчого в ОВС ВР ЗСГСД СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 від 14.04.2018 року у кримінальному провадження призначено комп`ютерно-технічну експертизу та відповідно електронні носії інформації надано до Кіровоградського НДЕКЦ МВС України для проведення експертизи.

За таких обставин, приходжу до висновку про обґрунтованість поданої скарги щодо бездіяльності, яка полягає у неповерненні вилученого майна, оскільки в діях органу досудового розслідування вбачається безпідставне неповернення тимчасово вилученого майна його володільцю та порушення права власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому не підлягає задоволенню скарга в частині визнання протиправною бездіяльність прокурора, заступників прокуратури Кіровоградської області, що виразилась у неприйнятті рішення за результатами розгляду скарги адвоката ОСОБА_3 на недотримання розумних строків під час досудового розслідування в межах кримінального провадження № 0000992 від 14.11.2016 року, зареєстрованої 15.05.2018 року, оскільки на даний час слідчим суддею прийнято рішення про зобов`язання слідчого, прокурора у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000992 повернути ОСОБА_6 майно, речі, документи, кошти, які були вилучені 13.04.2018 року в ході проведення обшуку приміщення за адресою АДРЕСА_1 , а відтак дана вимога втратила свою актуальність.
Враховуючи вище викладене, виходячи з встановлених обставин та вимог КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення вимог скарги.

Керуючись ст.ст. 174,308, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора задовольнити частково.
Зобов`язати прокурора та слідчого у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000992 повернути ОСОБА_6 майно, речі, документи, кошти, які були вилучені 13.04.2018 року в ході проведення обшуку приміщення за адресою АДРЕСА_1 .
В іншій частині відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ленінського
районного суду м. Кіровограда ОСОБА_7 Загреба