Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/1970/18
Провадження № 1-кс/572/560/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року м.Сарни

Слідчий суддя Сарненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за №0001198, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Сарненського районного суду Рівненської області надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого в рамках кримінального провадження №0001198 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України.

Скаржник ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, подав письмову заяву в якій скаргу підтримує, просить задовольнити.

Прокурор до судового засідання не з`явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, заяв чи повідомлень до суду не надходило.

Слідчий суддя дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

Із дослідженого в судовому засіданні встановлено, що до слідчих суддів Сарненського суду жодних клопотань щодо арешту даного ТЗ не надходило, ОСОБА_4 21.10.2016 року здійснив реєстрацію автомобіля Хонда Аккорд д.н.з. НОМЕР_1 , на себе за договором купівлі-продажу вказаного транспортного засобу. Відповідно до висновку експертного дослідження від 21.10.2016р. за № 18/5641/725 номер кузова даного ТЗ не змінювався, бланк документа відповідає бланкам, що знаходяться в офіційному обігу, про що зроблено відповідні відмітки експертного працівника у графі «Службові відмітки ДАІ» при проведенні операції «Перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу». На момент судового розгляду слідчому судді не надано жодних доказів, на які посилається Сарненська місцева прокуратура у своєму листі від 21.06.2018 за №36-71-18 чи які зазначені у постанові слідчого Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 від 21.06.2018

Згідно з положенням ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя, керуючись принципами розумності та співрозмірності приходить до висновку про задоволення клопотання.

Керуючись ст. ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати бездіяльність слідчого Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 щодо неповернення ОСОБА_4 автомобіля та свідоцтва про реєстрацію автомобіля незаконною.

Зобов`язати слідчого Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 автомобіль «Honda Accord» д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію даного автомобіля.

Заборонити ОСОБА_4 відчуження автомобіля «Honda Accord» д.н.з. НОМЕР_1 до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні;

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали надіслати заінтересованим особам.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено о 09:00 30 липня 2018р.

Слідчий суддя