Справа № 454/420/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/874/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 454/420/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.3 ст. 357, ч.1 ст. 185 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами заступника прокурора Львівської області ОСОБА_9 на вирок Сокальського районного суду від 12 червня 2017 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 за ч.3 ст. 357, ч.1 ст. 185 КК України та на ухвалу цього ж суду від 14 червня 2017 про виправлення описки у вироку,

в с т а н о в и л а :

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.3 ст. 357 КК України до одного року обмеження волі; за ч.1 ст. 185 КК України - до штрафу в розмірі 850 грн. На підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, до покарання за новим вироком, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сокальського районного суду Львівської області від 23.02.2015, визначивши ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків 1 (один) рік 1 (один) місяць обмеження волі. Відповідно до ч.3 ст. 72 КК України покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу постановлено виконувати самостійно.
ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 26 січня 2017 року о 20 год., з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення іншого важливого особистого документу, а саме банківської картки належної ОСОБА_10 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , скориставшись відсутністю стороннього нагляду за сумочкою ОСОБА_11 , таємно, шляхом викрадення незаконно заволодів пенсійною банківською карткою «Ощадбанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_12 , якою в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, 26 січня 2017 року о 21 год. ОСОБА_5 дізнавшись пін-код до раніше викраденої ним пенсійної банківської картки «Ощадбанк» № НОМЕР_1 належної ОСОБА_11 , таємно, з корисливих мотивів в банкоматі ПАТ «Ощадний банк України», розташованого на вул. Шептицького, 29 в м. Сокаль, Львівської області викрав з банківського рахунку ОСОБА_11 кошти в загальній сумі 2 900 грн., які використав на власний розсуд.
Ухвалою Сокальського районного суду від 14 червня 2017 року виправлено описку у резолютивній частині вироку Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2017 року - замість слів «« ОСОБА_5 визнати винним та призначити йому покарання: за ч.3 ст.357 КК України - 1 (один) рік обмеження волі; за ч.1 ст.185 КК України - штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 шляхом повного складання призначених покарань визначити 1 (один) рік обмеження волі. Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. виконувати самостійно. На підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, до покарання за новим вироком, приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сокальського районного суду Львівської області від 23.02.2015 року, визначивши ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків 1 (один) рік 1 (один) місяць обмеження волі. Початок строку відбуття покарання засудженому рахувати з моменту приведення вироку до виконання.»» зазначено « ОСОБА_5 визнати винним та призначити йому покарання: за ч.3 ст.357 КК України - 1 (один) рік обмеження волі; за ч.1 ст.185 КК України - штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 шляхом повного складання призначених покарань визначити 1 (один) рік обмеження волі. Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн. виконувати самостійно. На підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, до покарання за новим вироком, приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сокальського районного суду Львівської області від 23.02.2015 року, визначивши ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків 1 (один) рік 1 (один) місяць обмеження волі. Початок строку відбуття покарання засудженому рахувати з моменту приведення вироку до виконання.»
На вирок та ухвалу суду заступник прокурора Львівської області ОСОБА_9 подав апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі на вирок суду прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 357, ч.1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання: за ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн; за ч.3 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 70, ч.3 ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, призначити ОСОБА_5 покарання у виді 1 року обмеження волі та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, який виконувати самостійно. На підставі ч.1 ст. 71, ч.3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сокальського районного суду Львівської області від 23 лютого 2015 року, остаточно визначивши ОСОБА_5 покарання у виді 1 року 1 місяця обмеження волі та штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, який виконувати самостійно. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор покликається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.1 ст. 70 КК України, призначивши покарання окремо за ч.3 ст. 357, ч.1 ст. 185 КК України, не призначив остаточне покарання за сукупністю злочинів. Злочини ОСОБА_5 вчинив під час іспитового строку, а тому щодо нього слід застосувати положення ст. 71 КК України з урахуванням ч.3 ст. 72 КК України. Суд першої інстанції застосовуючи ч.1 ст. 71 КК України частково склав покарання визначені даним вироком та вироком від 23 лютого 2015 року, тоді як мав до покарання, призначеного за новим вироком, приєднати повністю або частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Крім того суд не міг визначити до самостійного виконання покрання, призначене за окремий злочин без визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, а в подальшому за сукупністю вироків. Отже всупереч вимогам ст. 70, ч.3 ст. 72 КК України не визначено остаточне покарання ОСОБА_5 за сукупністю злочинів, а також неправильно призначено покарання за сукупністю вироків згідно з ч.1 ст. 71 КК України, таким чином суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду про виправлення описки прокурор зазначає, що суд в порушення вимог 379 КПК України вказаною ухвалою вніс зміни до резолютивної частини вироку чим змінив зміст судового рішення, а саме норму закону про кримінальну відповідальність за якою засуджується особа та є істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, а тому така ухвала підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційні скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 щодо апеляційних скарг прокурора, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 379 КПК України суд має право виправити допущені у судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки, незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. При цьому суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи, які носять технічний характер.

З ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 14.06.2017 вбачається, що судом виправлено допущену описку у вироку цього ж суду від 12.06.2017 про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК України та при призначенні останньому покарання було застосовано ст. 70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів, яка у вироку не була застосована, ч. 3 ст. 72 КК України щодо призначення покарання у виді штрафу за сукупністю злочинів, а також виключено посилання на ч. 3 ст. 72 КК України про призначення покарання у виді штрафу за сукупністю вироків при застосуванні ч. 1 ст. 71 КК України.

Тобто Сокальським районним судом Львівської області ухвалою від 14.06.2017 було змінено норму закону про кримінальну відповідальність, за якою засуджено ОСОБА_5 вироком від 12.06.2017, що не може вважатися виправленням описки у розумінні ст. 379 КПК України та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвала Сокальського районного суду Львівської області від 14.06.2017 про виправлення описки підлягає скасуванню.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 357, ч.1 ст. 185 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційних скаргах прокурора не оспорюється.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Згідно з ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Разом з тим, з вироку вбачається, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.1 ст. 70 КК України, призначивши покарання окремо за ч. 3 ст. 357 КК України та ч. 1 ст. 185 КК України, не призначив остаточне покарання за сукупністю злочинів.
Частиною 3 статті 72 КК України передбачено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
При цьому, відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК. Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання
У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до переконання про можливість застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні ОСОБА_5 остаточного покарання за сукупністю злочинів та визначити остаточне покарання у виді одного року обмеження волі, а тому вирок суду першої інстанції у цій частині підлягає зміні.
Окрім цього, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 357 та ч. 1 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 вчинив під час іспитового строку, визначеного вироком Сокальського районного суду Львівської області від 23 лютого 2015 року.
Однак, в порушення вимог закону, суд першої інстанції, застосовуючи положення ч. 1 ст. 71 КК України, призначаючи покарання за сукупністю вироків частково склав покарання, тоді як мав до покарання, призначеного за новим вироком, приєднати повністю або частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому, суд першої інстанції у вироку зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, вирок Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2017 року в частині призначення ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., виконувати самостійно. Однак, у цьому випадку суд не міг визначати до самостійного виконання покарання, призначене за окремий злочин, без визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, а в подальшому за сукупністю вироків.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що вирок суду в цій частині слід змінити та на підставі ст. 71 КК України до остаточно призначеного покарання, визначеного шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вирком Сокальського районного суду Львівської області від 23 лютого 2015 року та визначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків 1 (один) рік 1 місяць обмеження волі.

Крім того, слід виключити з резолютивної частини вироку вказівку на самостійне виконання відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України вироку Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2017 року в частині призначення ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України, вирок ухвалюється у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
У зв`язку з цим апеляційні вимоги прокурора про ухвалення нового вироку є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2017 рокущодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; за ч. 3 ст. 357 КК України - до одного року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_5 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вирком Сокальського районного суду Львівської області від 23 лютого 2015 року та визначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків 1 (один) рік 1 місяць обмеження волі.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку на самостійне виконання відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України вироку Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2017 року в частині призначення ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн.

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 14 червня 2017 року про виправлення описки скасувати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4