Дата документу Справа № 310/3132/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/3132/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/200/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянська Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 15 жовтня 2012 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.186, ч.1 ст.309 КК України до 4 років позбавлення волі, та звільнений 11 вересня 2015 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 2 дні, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 1 рік, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, вказуючи на те, що судом неправильно прийнято рішення про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, оскільки дані про особу обвинуваченого свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, і просить вищевказаний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 3 місяці, а в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 18 лютого 2017 року о 20-00 годині, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння в кімнаті АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав належний ОСОБА_9 мобільний телефон з сім-картою, загальною вартістю 720 грн, після чого залишив місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати ним відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Відповідно до правової позиції, викладеної в п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, його відношення до вчиненого злочину, а також те, що він відшкодував завдану шкоду. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше судимий, проте вину свою визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану матеріальну шкоду, що суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання, позитивно характеризується за місцем проживання, працює неофіційно (як вказано в характеристиці з місця проживання обвинуваченого), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування положень ст.ст.75, 76 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Обставин, які об`єктивно унеможливлюють звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, не вбачається.

ОСОБА_6 дійсно раніше судимий за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 жовтня 2012 року за ч.3 ст.186,ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з реальним його відбуванням. Звільнився 11 вересня 2015 року умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 2 дня.

Проте, на думку колегії суддів, вказана обставина сама по собі не може бути безумовною перешкодою для застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, оскільки зазначена стаття таких заборон не містить, та може застосовуватись судом з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин у сукупності.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував всі обставини, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, та правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст.ст.75,76 КК України.

Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4