УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2018 року м. Київ
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на затриманняу кримінальному провадженні № 120 141 101 300 003 60 від 29.01.2014,
у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на затримання, посилаючись на положення ст. 206 КПК України, звернувся адвокат ОСОБА_3 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_5 .

На обґрунтування скарги заявник зазначив, що слідчим СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120 141 101 300 003 60 за ст. 255, ст. 28, ст. 191, ст. 364, ст. 209 КК України.

У межах вказаного провадження 29.03.2018 слідчим у порядку ст. 208 КПК, тобто без ухвали слідчого судді затриманий гр. ОСОБА_5 .

На думку захисника, затримання є незаконним, оскільки відсутні підстави, перелік яких визначений ст. 208 КПК.

У зв`язку з цим ініціатор скарги просив визнати затримання ОСОБА_5 незаконним.

У судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_5 підтримав вимоги скарги, просив її задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення скарги, вважаючи дії слідчого ткими, що відповідають нормам чинного законодавства.
Слідчий СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 або інший слідчий у цьому кримінальному провадженні, будучи належним повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги, до суду не прибув, що не є перешкодою для розгляду скарги.
Слідчий суддя, заслухавши доводи захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (справа № 761/11517/18, провадження № 1-кс/761/7931/2018), інші документи, дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК особа набуває процесуального статусу підозрюваного у тому числі у разі її затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, з моменту затримання, а саме з 14.14 год. 29.03.2018 ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 120 141 101 300 003 60.

Згідно з п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.
Статтею 29 Конституції України визначено, що у разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його припинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід. При цьому обґрунтованість затримання протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 11 «Про застосування Конституції України при здійснення правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди під час розгляду конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Отже, вказаним положенням Конституції України визначений орган, яким перевіряється обґрунтованість затримання, а також встановлений часовий проміжок, упродовж якого має бути проведена відповідна дія.
Крім того, наведена стаття Конституції України надає кожному затриманому право у будь-який час оскаржити у суді своє затримання.
З огляду на те, що стаття 3 КПК не розкриває зміст поняття «затриманий», такою особою слід вважати підозрюваного, до якого застосований тимчасовий запобіжний захід у вигляді затримання, або його захисник чи законний представник.
Враховуючи, що затримання не може тривати понад сімдесяти двохгодинний строк і закінчується застосуванням або ж відмовою у застосуванні запобіжного заходу, саме протягом вказаного періоду підозрюваний має статус затриманого, тобто у будь-який час сімдесяти двохгодинного відрізку може скористатися своїм правом на оскарження затримання.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити наявність трьох складових - наявність обґрунтованої підозри, наявність передбачених ст. 177 КПК ризиків, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Однак, не дивлячись на те, що ч. 1 ст. 194 КПК не узгоджується з положеннями ст. 29 Конституції України, оскільки прямо не покладає на слідчого суддю обов`язок здійснити перевірку обґрунтованості затримання, враховуючи, що норми Конституції України є нормами прямої дії, саме під час розгляду клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу слідчий суддя має встановити, чи є затримання обґрунтованим.
Наведений висновок підтверджується також вимогами, закріпленими статтею 206 КПК.
Так, у силу вимог ч. 2 ст. 206 КПК за наявності обґрунтованої підозри, що у межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності чинного судового рішення, слідчий суддя зобов`язаний вжити заходів для її доставки до суду для з`ясування підстав позбавлення цієї особи свободи.
У той же час, як регламентовано частиною 4 статті 206 КПК, якщо до доставляння такої особи до слідчого судді прокурор або слідчий звернуться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити розгляд клопотання у найкоротший строки.
Тлумачення наведених норм у їх сукупності та взаємному зв`язку з ст. 29 Конституції приводить до висновку, що питання перевірки обґрунтованості затримання віднесене до компетенції того слідчого судді, яким здійснюється розгляд клопотання про обрання до підозрюваного запобіжного заходу.
Додатковим доводом на користь вищезазначеного висновку є сформульований статтею 12 КПК принцип забезпечення прав на свободу та особисту недоторканість, частиною 2 якої визначено, що кожен, кого затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, повинен бути у найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання.
Отже, обґрунтованість затримання перевіряється слідчим суддею упродовж сімдесяти двох годин з моменту затримання, тобто під час вирішення питання про наявність або відсутність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу.
Вищевикладене узгоджується з підпунктом c) пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який з-поміж іншого допускає законне затримання особи з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.03.2018 у справі № 761/11517/18 (провадження № 1-кс/761/7931/2018) задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Зазначене свідчить, що слідчий суддя, встановивши обґрунтованість підозри, підтвердив наявність передбаченої п.п. с) п.1 ст. 5 Конвенції підстави для законного затримання.
Слідчий суддя також бере до уваги, що підозрюваний вийшов за визначені законом часові межі для оскарження затримання.
Надаючи оцінку іншим доводам заявника, слідчий суддя відмічає, що відповідно до протоколу ОСОБА_5 затримано, оскільки були обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України (п.3 ч.1 ст. 208 КПК).
ОСОБА_5 30.03.2018 повідомлено про підозру, у т.ч. за ч. 5 ст. 191 КК, що статтею 45 КК віднесена до корупційних злочинів, статтею 216 КПК підслідність визначена за НАБУ.
Ухвалою слідчого судді про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визнаний доведеним ризик переховування останнього від органів досудового розслідування.
Отже, наявні передбачені п. 3 ч.1 ст. 208 КПК підстави для затримання підозрюваного.
Сукупність наведених фактів та обставин, їх правова оцінка приводять до переконання про відсутність підстав для задоволення скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 206, 208, 194 КПК України,
у х в а л и в :
У задоволенні скарги захисника ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на затримання, яке мало місце 29.03.2018 у кримінальному провадженні № 120 141 101 300 003 60 від 29.01.2014, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає

Слідчий суддя ОСОБА_1