КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 , про арешт майна та накладено арешт на автомобіль марки "Toyota Corola" д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_6 .
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що автомобіль на який накладено арешт належить апелянту на підставі свідоцтва НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу і на законних підставах знаходився у розпорядженні ОСОБА_9 . Зазначає, що слідчим не надано доказів того, що автомобіль "ToyotaCorola" д.н.з. НОМЕР_1 відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то як зазначає апелянт розгляд клопотання проводився без повідомлення власника майна, а апеляційна скарга подана в 5-й строк після отримання копії судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, в тому числі і щодо поважності причин пропуску стоку на оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. З ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що апелянт в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймала, а апеляційна скарга подана в межах строку визначеного ч. З ст. 395 КПК України, тому строк на апеляційне оскарження не підлягає поновленню.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, Дарницьким УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0007744 від 03.09.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

03.09.2018 р. постановою старшого слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_7 вказане у клопотанні майно визнано у кримінальному провадженні №0007744 від 03.09.2018 речовим доказом.
27.09.2018 р. слідчий СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки "Toyota Corola" д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_6 , посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. З ст. 170 КПК України.
05.09.2018 р. ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва вказане клопотання задоволено.
Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на зазначене в ньому майно.

Згідно положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України, передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність вказаного майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України є, на думку колегії суддів, необґрунтованими та такими, які спростовуються наданими матеріалами справи.

Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Беручи до уваги викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого суддіДарницького районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 , про арешт майна та накладено арешт на автомобіль марки "ToyotaCorola" д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/927/2018 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1