Справа № 204/5143/18
Провадження № 1-кс/204/1736/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю затриманого ОСОБА_4 ,

за участю захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах затриманого ОСОБА_4 на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 від 13 червня 2018 року про видачу особи (екстрадицію), -

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2018 року до суду надійшла скарга захисника - адвоката ОСОБА_5 в інтересах затриманого ОСОБА_4 на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 від 13 червня 2018 року про видачу особи (екстрадицію).

В обґрунтування поданої скарги захисник посилався на те, що 02.07.2018 року ОСОБА_4 було вручено постанову Генеральної прокуратури України про видачу особи (екстрадицію) від 13.06.2018 року. Відповідно до вказаної постанови в ході екстрадиційної перевірки, проведеної прокуратурою Дніпропетровської області за дорученням Генеральної прокуратури України, не встановлено передбачених ст.589 КПК України та міжнародними договорами обставин для відмови у видачі ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності. Злочин, вчинення якого інкримінується ОСОБА_4 , згідно з чинним законодавством України відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому ч.2 ст.309 КК України, і є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк не менше одного року. Встановлений ст.49 КК України строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вказаний злочин не закінчився. За повідомленням уповноважених органів України, ОСОБА_4 статусу біженця не має, не є громадянином України, за станом здоров`я етапуватися може. З грудня 2017 року по березень 2018 року ОСОБА_4 неодноразово звертався до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявами про надання статусу біженця, у зв`язку із переслідуванням останнього у Російській Федерації відповідно до п. 5-6 ч. 1 ст. 589 КПК України, частина звернень були повернуті ОСОБА_7 , як такі, що не відповідали вимогам щодо їх оформлення, передбаченим Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», тобто не розглянуті по суті. 14.03.2018 року ГУ ДМС України в Дніпропетровській області заведено справу №2018ДР0003 та видано довідку ОСОБА_4 про звернення за захистом в Україні № 003208, про результати перевірки та винесене рішення станом на 11.07.2018 року ОСОБА_4 , не повідомлено. У зв`язку з чим, захисник вимушений звернутись до суду зі скаргою.
В судовому засіданні затриманий ОСОБА_4 подану захисником скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені у скарзі.
Захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні подану скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити, посилаючись на обставини в ній зазначені, а також пояснив суду, що відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина ОСОБА_4 , він та його підзахисний, не отримували.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, просив відмовити.
Вислухавши затриманого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , думку прокурора ОСОБА_3 , вивчивши матеріали скарги, приходжу до висновку про те, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.590 КПК України після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

Відповідно до ч.4 ст.590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до наданих слідчому судді матеріалів, центральний орган Генеральна прокуратура України - при винесенні оскаржуваної постанови від 13 червня 2018 року про видачу особи (екстрадицію) ОСОБА_4 до Російської Федерації ґрунтовно виходила з того, що перешкоди для екстрадиції ОСОБА_4 були відсутні, зокрема за повідомленням уповноважених органів України, ОСОБА_4 статусу біженця не має, не є громадянином України, за станом здоров`я може етапуватися.

Як вбачається з матеріалів скарги, заява ОСОБА_4 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, 14.03.2018 року була прийнята Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до розгляду, а також останньому було видано довідку від 14.03.2018 р. № 003208 про звернення за захистом в Україні, строком дії до 14.04.2018 р.

Згідно листа ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, відповідно до ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту», заяву ОСОБА_4 розглянуто та наказом ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 03.04.2018 року № 28 прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявнику надіслано письмове повідомлення від 05.04.2018 року № 3-18 за місцем його тимчасового перебування. Станом на 24.07.2018 року інформація щодо оскарження громадянином Російської Федерації ОСОБА_4 зазначеного рішення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області не надходила.

Наказом ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 08.06.2018 року № 59, довідку про звернення за захистом в Україні № 003208, видану 14.03.2018 року ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, строком дії до 14.04.2018 року, визнано недійсною у зв`язку із закінченням строку дії документа (арк.с.31).

Відповідно до ч.6 ст.5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Таким чином, питання про надання доручення Генеральною прокуратурою України про здійснення фактичної передачі ОСОБА_4 було вирішено після розгляду його заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує захисту, а саме було винесено постанову Генеральної прокуратури України про видачу особи (екстрадицію) від 13.06.2018 року.

Відповідно до ч.6 та ч.7 ст.10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», лише за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Аналізуючи наведене, приходжу до висновку про те, що на час розгляду скарги обставин, які відповідно до ч.4 ст.590 КПК України виключають можливість прийняття рішення про екстрадицію ОСОБА_4 після остаточного вирішення по суті заяви останнього про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не існувало, що підтверджується відомостями, наданими ГУ ДМС України в Дніпропетровській області на запит суду від 24.07.2018 року.

Можливість реалізації права ОСОБА_4 на захист у цій частині вичерпана, зважаючи на те, що його заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту вирішена по суті. Таким чином, його екстрадиція не є порушенням його права на захист у контексті практики правозастосування Європейським судом з прав людини положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право особи на ефективний засіб юридичного захисту у національному органі.

На підставі викладеного, приходжу до висновку, що скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах затриманого ОСОБА_4 на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 від 13 червня 2018 року про видачу особи (екстрадицію) підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 583,584,585, 589-591 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах затриманого ОСОБА_4 на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 від 13 червня 2018 року про видачу особи (екстрадицію) залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку прокурором, особою, щодо якої прийнято рішення, її захисником чи законним представником. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1