справа № 208/940/16-к
провадження № 1-кп/208/57/18
УХВАЛА

03 травня 2018 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

судді ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

при вирішенні питання доцільності продовження тримання під вартою обвинувачених по кримінальному провадженню за обвинувальним актом, що надійшов до суду з Дніпродзержинської місцевої прокуратури відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України. Під час досудового розслідування до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

ВСТАНОВИВ:

17.02.2016 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, від Дніпродзержинської місцевої прокуратури, отримано обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, та ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України.

Ухвалою Заводського районного суду від 20.03.2018 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було продовжено до 17.05.2018 р.

У судовому засіданні прокурор висловив думку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 , оскільки ризики, визначені ст.177 КПК України не зменшилися, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу немає.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник у судовому засіданні заперечили проти задоволення вказаного клопотання, ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, потерпілі вже допитані, те що він вчинив даний злочин не доведено. Просять змінити запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою на домашній арешт. Як зазначив ОСОБА_6 ОСОБА_8 жодного відношення до злочину не має. Впливати на потерпілих, свідків не буде. Вони вже допитані.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник у судовому засіданні заперечили проти задоволення вказаного клопотання, вважають, що ризики, передбачені ст.177 КПК України відпали, треба змінити запобіжний захід на більш м`який - домашній арешт. На теперішній час не має жодного ризику, передбаченого ст.177 КПК України. Потерпілі вже допитані, свідок допитаний. Їх покази не свідчать про скоєння злочину. ОСОБА_11 не вчиняв злочину, на нього не вказує жоден з потерпілих. Просять змінити запобіжний захід на більш м`який домашній арешт.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання щодо продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Так, рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року встановлено, що відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали чи можливо належним чином продовжити застосування на стадії досудового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства, не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції (п.74).

Також, Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання на строк до 12 років позбавлення волі, а тому, не зважаючи на всі позитивні характеристики, наведені захистом, не зважаючи на наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, хворих рідних, суд вважає наявними ризик, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебуваючи на волі, зможуть вчинити спроби переховуватись від суду, з огляду на покарання, яке їм загрожує у випадку встановлення судом їх винності.

Суд заслухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисника, приходить до висновку, що обраний обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, що були підставою для застосування щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 такого запобіжного заходу як взяття під варту, не зменшилися та не перестали існувати, обставини, що враховувалися слідчим суддею при обранні заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачуються у скоєнні кримінальних правопорушень, які відповідно до ч.5 ст.12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, підстав для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не має.

Керуючись ст.ст.177,178,183,197,315,316,331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30.06.2018 року.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30.06.2018 року.

Продовжити розгляд справи у відкритому судовому засіданні за участю учасників кримінального провадження.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3