Постанова
Іменем України

03 липня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 21 вересня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000158,

відносноОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лаврів Луцького району Волинської області, виправданого за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Зміст вимог касаційних скарг
Вимогою прокурора є скасування ухвали Апеляційного суду Волинської області від 21 вересня 2017 рокута призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Вимогу вмотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не перевірив повною мірою доводи апеляційної скарги прокурора, ухвала апеляційного суду не відповідає положенням ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України). Також прокурор вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, без дотримання засад безпосередності не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_7 та вирок Луцького міськрайонного суду від 07 липня 2016 року, постановлений в іншому провадженні відносно ОСОБА_7 , що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване рішення судом апеляційної інстанції.

2. Історія провадження, зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Судове рішення суду першої інстанції
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком суду від 08 серпня 2016 року та остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки вісім місяців.
Також вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів.

2.2 Судове рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 25 січня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_6 і його захисника задоволено, апеляційну скаргу прокурора задоволено частково. Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

2.3 Судове рішення суду першої інстанції
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2017 року ОСОБА_6 виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні цього злочину.

2.4 Судове рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2017 року без зміни.

2.5 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Досудовим розслідуванням ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 20 січня 2016 року приблизно о 16-ій год., діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи при цьому протиправність своїх дій, проник на територію домогосподарства, розташованого на АДРЕСА_1 , де шляхом пошкодження навісного замка проник у приміщення господарської будівлі, звідки таємно викрав металевий саморобний плуг, який належить потерпілому ОСОБА_8 та вартість якого згідно з висновком експерта № 210 від 21 квітня 2016 року становить 740 грн.

3. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні суду касаційної інстанції підтримав касаційну скаргу. Висновок суду про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину вважає таким, що не відповідає фактичним обставинам провадження.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Практика Європейського суду з прав людини щодо мотивування судових рішень (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод)
…Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення від 9 грудня 1994 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія А, № 303А, п. 29).

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 94. Оцінка доказів
Частина 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частина 2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
4.2.2 Стаття 404. Межі перегляду судом апеляційної інстанції
Частина 3. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

4.2.3 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 1. Ухвала суду апеляційної інстанції складається з:
2) мотивувальної частини із зазначенням:
короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції;
узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
узагальненого викладу позиції інших учасників судового провадження;
встановлених судом першої інстанції обставин;
встановлених судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними;
мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

4.2.4 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

5. Мотиви Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції.
З урахуванням доводів, наведених у касаційній скарзі, та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваної ухвали апеляційного суду, розгляд провадження суд касаційної інстанції здійснив лише в частині перевірки доводів скарги про дотримання апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону при постановленні ухвали від 21 вересня 2017 року, в тому числі в частині відмови в задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів [4.2.2, 4.2.4].
5.2. Щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону
Судом першої інстанції встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах [4.2.1].

Суд першої інстанції, приймаючи таке рішення про виправдання ОСОБА_6 , виходив із того, що під час судового розгляду як стороною обвинувачення, так і потерпілим не наведено достатніх доказів винуватості вчинення ОСОБА_6 злочину поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпано і не пропонується стороною обвинувачення.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Доводи апеляційної скарги прокурора аналогічні тим, що наведені в касаційній скарзі, вони перевірені апеляційним судом повною мірою та спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.
Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, діяв відповідно до вимог процесуального закону.
Суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями [4.2.2].
При цьому показанням свідка ОСОБА_7 не надавалася інша оцінка, ніж та, яку надав суд першої інстанції, а невинуватість ОСОБА_6 встановлено на підставі сукупності показань свідків, допитаних судом першої інстанції, та інших доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження.
Свідок ОСОБА_9 виступала як понята при вилученні плуга в будинковолодінні ОСОБА_10 . Ці обставини ніким не заперечувалися, а ОСОБА_6 на той час уже перебував під вартою. Отже, підстав для виклику цього свідка апеляційний суд обґрунтовано не встановив.
Крім того, вирок Луцького міськрайонного суду від 07 липня 2016 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ст. 198 КК України, суд під сумнів не ставив, а розглядав з позиції допустимого доказу встановлення вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину.

6. Висновки Верховного Суду
Таким чином, суд стверджує про відсутність у цьому випадку істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції при розгляді клопотання прокурора.
Наведені положення процесуального закону (ч. 3 ст. 404) не можна тлумачити як обовязок при кожному апеляційному перегляді вироку суду повторно досліджувати докази у провадженні, тільки якщо про це заявлено клопотання.

Процесуальний закон такий обов`язок не зробив беззаперечним, оскільки має бути встановлено неповноту дослідження таких доказів або порушення під час їх дослідження, тому в разі відсутності таких підстав відмова у задоволенні клопотання учасника судового розгляду не може розцінюватися як порушення апеляційним судом вимог процесуального закону.

Керуючись статтями 376, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 21 вересня 2017 року відносно виправданого ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3