23 квітня 2018 року м. Хмельницький
Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
представників потерпілої ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
захисника ОСОБА_16 ,
обвинуваченого ОСОБА_17 ,
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_17 обвинувачувався в тому, що він, перебуваючи впродовж тривалого часу в інтимних відносинах з дружиною ОСОБА_18 . ОСОБА_13 , плануючи будувати з останньою спільне сімейне життя та боячись бути викритим в цьому, вчинив умисне вбивство ОСОБА_18 за наступних обставин.
В подальшому, з метою уникнення кримінальної відповідальності, приховання слідів вчиненого злочину та можливої ідентифікації потерпілого, ОСОБА_17 за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням твердого пласткого травмуючого предмету, що володіє ріжучими конструктивними особливостями, розчленував тіло потерпілого ОСОБА_18 , останки якого заховав у полі поблизу бару «Ріо» в Хмельницькому районі та лісосмузі за територією села Бригидівка Барського району Вінницької області.
Тобто, ОСОБА_17 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (вбивстві, тобто умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині).
Вироком суду від 23 квітня 2018 року дії ОСОБА_17 перекваліфіковано з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, та засуджено його за цією нормою кримінального закону на 2 (два) роки позбавлення волі.

За вироком суду 03 жовтня 2014 року близько 16 год. 00 хв. в приміщенні складу, що по вул. Львівське шосе, 12 «а» в м. Хмельницькому, ОСОБА_17 , захищаючись від ОСОБА_18 , який напав на нього з ножем, умисно вбив його, перевищивши при цьому межі необхідної оборони, за наступних обставин.

Так, у вказаний час ОСОБА_18 чоловік коханки обвинуваченого, прибув до місця роботи ОСОБА_19 , разом з останнім зайшов в приміщення складу, що по АДРЕСА_1 , де ножем, якого приніс з собою, умисно наніс удар в напрямку голови обвинуваченого, якого останній відбив стиснутою в кулак лівою рукою, отримавши при цьому тілесні ушкодження у вигляді рани м`яких тканин тильної поверхні лівої кисті з пошкодженням сухожилків-розгиначів 2-3-го пальців кисті.

В ході боротьби, що зав`язалась, ОСОБА_19 , опинишись за спиною ОСОБА_18 , всією масою свого тіла навалився йому на спину, повалив його на підлогу та в обстановці, коли боротьба ще не була закінчена, але обвинувачений мав явну перевагу у ній, знаходячись зверху на спині лежачого на пілозі обличчям донизу ОСОБА_18 , вчинив дії, які явно не відповідали обстановці захисту, а саме ножем, якого вихватив у ОСОБА_18 , з метою позбавлення його життя, умисно заподіяв йому поріз шиї, спричинивши проникаюче-наскрізну різану рану передньої поверхні шиї зліва в проекції сонного трикутника з ушкодженням лівої пластини щитоподібного хряща, від чого той помер на місці.

В подальшому, з метою уникнення кримінальної відповідальності та приховання слідів вчиненого злочину, ОСОБА_17 , за допомогою цього ж ножа, розчленував тіло потерпілого, останки якого заховав у полі поблизу бару «Ріо», що в Хмельницькому районі, та у лісосмузі за територією села Бригидівка Барського району Вінницької області, а самого ножа викинув у невстановленому місці.

Як встановлено судом у вищевказані час та місці саме ОСОБА_18 фізично сильний, схильний до агресії молодий чоловік, який раніше вчиняв насильство, за що притягувався до кримінальної відповідальності, будучи обізнаним про умови праці та розпорядок роботи обвинуваченого, озброївшись ножем, відключивши свій мобільний телефон та вийнявши з нього акумуляторну батарею, прийшов до нього на роботу та запросив пройти до приміщення складу для розмови. Ідучи позаду, ОСОБА_18 , несподівано для обвинуваченого, напав на нього та, погрожуючи вбивством, наніс йому вказаним ножем удар в напрямку життєво важливого органу голови і лише те, що в цей момент ОСОБА_17 повертався до нього та помітив ці його дії, дало змогу обвинуваченому, який мав деякі навики єдиноборств, зреагувати та лівою рукою відбити цей удар.

В ході боротьби між обвинуваченим та потерпілим, ОСОБА_17 , опинившись за спиною ОСОБА_18 , повалив його на підлогу обличчям донизу та, знаходячись зверху на спині лежачого потерпілого, утримуючи останнього, маючи навики єдиноборств, про що сам стверджував у суді, в такому положенні отримав явну перевагу над ним. Така перевага в боротьбі полягала не тільки в положенні обвинуваченого, але і у володінні ножем, який в ході боротьби перейшов до ОСОБА_17 .

В момент спричинення ОСОБА_18 смертельного тілесного ушкодження останній не був озброєним і зі свого положення не міг небезпечно посягати на ОСОБА_17 , хоча і продовжував боротьбу, а обвинувачений, в свою чергу, на такий момент мав значну перевагу у цій боротьбі.

Про наміри ОСОБА_17 заподіяти смерть ОСОБА_18 свідчить: характер дій обвинуваченого, пов`язаний з утриманням потерпілого у вищевказаному положенні, після спричинення смертельного тілесного ушкодження аж до повного припинення його рухової діяльності ОСОБА_18 ; не вжиття заходів для надання медичної допомоги останньому після залишення місця пригоди; розчленування тіла ОСОБА_18 та приховання його, як і знаряддя злочину (ножа), в подальшому.

Крім того, за висновками експертиз на одязі потерпілого виявлені численні порізи, а на долоні лівої кисті ОСОБА_18 виявлено рану, яка могла бути заподіяна гострим ріжучим предметом, що свідчить про його боротьбу з іншою особою та можливу самооборону.

Не зміг ОСОБА_17 також логічно пояснити і мотиви своєї посткримінальної поведінки щодо не повідомлення про подію в правоохоронні органи, адже з врахуванням викладеної ним версії на рукоятці ножа, яким спричинено смертельне ушкодження ОСОБА_18 , на той момент не містилося будь-яких його ( ОСОБА_17 ) слідів, при цьому в подальшому це знаряддя злочину він сам же приховав.

За змістом ст. 36 КК України правомірний захист правоохоронюваних інтересів у стані необхідної оборони визначається низкою ознак, які характеризують: 1) мету захисту; 2) характер поведінки того, хто захищається; 3) спрямованість (об`єкт) заподіяння шкоди; 4) своєчасність захисту і 5) його співмірність. Кінцевою метою дій того, хто захищається, є захист своїх охоронюваних законом прав та інтересів, або іншої особи, на права та інтереси якої спрямоване посягання, або суспільних інтересів чи інтересів держави.
Для визнання захисту правомірним достатньо, щоб особа, яка обороняється, лише переслідувала зазначену вище мету, і не обов`язково, щоб її було фактично досягнуто. Якщо той, хто захищався, керувався іншою метою (наприклад, метою розправи над посягаючим), то його дії набувають протиправного характеру, у зв`язку з чим відповідальність за заподіяну шкоду повинна наставати на загальних підставах як за умисний злочин.
Погоджуючись з наведеними вище висновками суду, зокрема про вчинення ОСОБА_18 нападу на ОСОБА_17 , враховуючи досліджені судом докази, вважаю, що останній, захищаючись від цього нападу та фактично відбивши його (перехопивши ніж у потерпілого), в подальшому керувався не метою захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів (зокрема права на життя та здоров`я), а метою вбивства потерпілого з мотивів особистих неприязних відносин, викликаних зокрема неправомірною поведінкою потерпілого, враховуючи при цьому перебування обвинуваченого в інтимних стосунках з дружиною потерпілого та його ( ОСОБА_20 ) посткримінальну поведінку, у зв`язку з чим відповідальність за заподіяну шкоду повинна наставати на загальних підставах як за умисний злочин, тобто за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Відповідно до ч. 3 ст. 375 КПК України окрема думка не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення.

Головуючий суддя

Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_1