ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/29/18
Провадження №1-в/477/23/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючого у справі судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1

ВСТАНОВИВ:
Міністерство юстиції України (далі - Міністерство) звернулось до суду з клопотанням, в якому просило привести у відповідність із законодавством України вирок Заводського районного суду м. Орла від 07 вересня 2016 року про засудження громадянина України ОСОБА_5 частиною 3 статті 30, пунком «г» частини 4 статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації з урахуванням апеляційних ухвал Орловського обласного суду від 02 листопада 2015 року та 10 листопада 2016 року до 6 років 8 місяців позбавлення волі.
В обґрунтування клопотання Міністерство зазначає, що вищевказаний вирок іноземної держави набрав законної сили 07 вересня 2016 року. ОСОБА_5 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №5 УФСВП Росії по Орловській області»: кінець строку відбування покарання 22 червня 2022 року. Останнє відоме місце проживання та реєстрації ОСОБА_5 в Україні АДРЕСА_1 . Міністерством юстиції України вирішено прийняти в Україну засудженого вироком суду Російської Федерації громадянина України ОСОБА_5 , для подальшого відбування покарання на території України, у зв`язку з чим Міністерство звернулось до суду з даним клопотанням.
В судове засідання представник Міністерства юстиції не з`явився, в клопотанні просив суд розглядати без участі представника Міністерства, посилаючись на приписи частину 1 статті 610 КПК України, заявлене клопотання підтримує.
Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України та приведення у відповідність із законодавством України вироку Заводського районного суду м. Орла від 07 вересня 2016 року, з урахуванням апеляційних ухвал Орловського обласного суду від 02 листопада 2015 року та 10 листопада 2016 року.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку іноземного суду, винесеного відносно громадянина України ОСОБА_5 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
07 вересня 2016 року громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено вироком Заводського районного суду м. Орла від 07 вересня 2016 року, з урахуванням апеляційних ухвал Орловського обласного суду від 02 листопада 2015 року та 10 листопада 2016 року за частиною 3 статті 30, пунком «г» частини 4 статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації до 6 років 8 місяців позбавлення волі.
Вирок набрав законної сили 07 вересня 2016 року та приведений до виконання.
ОСОБА_5 звернувся із заявою про можливість його передачі для подальшого відбування покарання до України, мотивуючи проживанням на території України усіх його родичів та його належністю до громадянства України. ОСОБА_5 також письмово підтвердив, що йому роз`яснені юридичні наслідки його передачі до України для подальшого відбування покарання (а.с.14).
Відповідно до даних управління Федеральної служби виконання покарань по Орловській області, початок строку відбування покарання ОСОБА_5 становить з 07 вересня 2016 року, закінчення строку 22 червня 2022 року. У відбутий строк покарання зараховано строк його перебування під вартою з 23 жовтня 2015 року по 06 вересня 2016 року включно. Станом на 04 травня 2017 року строк відбутого покарання склав 1 рік 6 місяців 12 днів, невідбутий строк покарання 5 років 1 місяця 18 днів (а.с.15).
Додаткового покарання не призначалось, амністії та помилування до засудженого ОСОБА_5 не застосовувалось.
Згідно довідки медичної частини ФКУ «Виправна колонія №5 УФСВП Росії по Орловській області», ОСОБА_5 за наслідками медичного огляду від 04 травня 2017 року є здоровим та працездатним (а.с.16).
Відповідно довідки виконавчого комітету Мішково-Погоріловської ради Вітовського району Миколаївської області ОСОБА_5 зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.18).
21 листопада 2017 року наказом Міністерства юстиції України за №3720/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючись статтею 606 КПК України, статтею 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту Міністерства юстиції РФ від 08 листопада 2017 року за №06-138250/17.
Вирішуючи питання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України суд враховує наступні положення законодавства України.
Відповідальність за суспільно небезпечне діяння, за яке засуджено ОСОБА_5 в Російській Федерації, передбачена також законодавством України зокрема за частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 307 КК України незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Відповідно до частини 3 статті 68 КК України, строк покарання за замах не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, тобто в даному випадку за частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 307 КК України не може перевищувати 6 (шість) років 8 (вісім) місяців позбавлення волі.
Відповідно до вимог частини 1 статті 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду РФ у відповідність із законодавством України, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року) (далі Конвенція), до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку:
а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10;
b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11 Конвенції.
З урахуванням наведеного та положень статті 602 КПК України, суд України має керуватися положеннями статті 11 Конвенції.
Так, статтею 11 цієї Конвенції зазначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Замінюючи вирок, компетентний орган:
а) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;
b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;
с) повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі;
d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
З огляду на викладене, суд України має застосувати лише свої процедури, а щодо строку відбування покарання, керуватися положеннями пункту d) статті 11 Конвенції.
Так, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у статті 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями статті 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у частині 4 статті 610 КПК України. При цьому суд, як це зазначено у частині 3 статті 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Відповідно до частина 4 статті 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
З огляду на положення частини 3 статті 68 КК України та положення пункту 1 частини 4 статті 610 КПК України, строк покарання ОСОБА_5 не має перевищувати двох третин максимального строку покарання за санкцією відповідної статті.
Разом з цим, відповідно до пункту d) статті 11 Конвенції, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
Виходячи з положень частини 4 статті 9 КПК України, у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.
Згідно пункту d) статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб, суд не вбачає підстав для зменшення строку відбування покарання і застосування положень частини 3 статті 68 КК України.
Враховуючи, що за своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи, суд вважає за необхідне не призначати додаткове покарання передбачене частиною 3 статті 307 КК України у виді конфіскації майна засудженого.
З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України ОСОБА_5 судом Російської Федерації, керуючись статтею 9 Конституції України, статтями 9, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, статтями 606-610 КПК України, суд за кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 307 КК України визначає покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.
Окрім цього, виходячи із положень пункту с) статті 11 Конвенції, суд повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі.
Частиною 1 пункту 1 статті 603 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалено вирок, та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили.
З урахуванням викладених обставин, на підставі статті 72 Кримінального кодексу України, строк відбування покарання слід рахувати з часу затримання з 23 жовтня 2015 року.
Згідно розпорядження вирок відносно ОСОБА_5 набрав законної сили 07 вересня 2016 року.
Відповідно до частини 5 статті 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року№ 838-VІІІ, яка діяла з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року включно, в строк відбування покарання зарахувати термін його перебування під вартою з 23 жовтня 2015 року по 06 вересня 2016 року включно (день набрання вироком законної сили) в розрахунку: один день перебування під вартою дорівнює двом дням позбавлення волі.
Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, діючим законодавством України не передбачено.
На підставі викладеного, керуючись статтею 9 Конституції України, статтями 9, 10, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, статтями 609, 610 Кримінального процесуального кодексу України, частиною 2 статті 15, частини 2 статті 307 Кримінального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.
Привести у відповідність із законодавством України вирок Заводського районного суду м. Орла від 07 вересня 2016 року, з урахуванням апеляційних ухвал Орловського обласного суду від 02 листопада 2015 року та 10 листопада 2016 року, яким громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований в АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 30, пунком «г» частини 4 статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації до 6 років 8 місяців позбавлення волі.
Визначити положення Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнано винним, а саме, передбаченому частиною 3 статті 30, пунком «г» частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, відповідає частині 2 статті 15, частини 2 статті 307 Кримінального кодексу України.
Визначити засудженому ОСОБА_5 наступне покарання, що підлягає відбуванню за вироком Заводського районного суду м. Орла від 07 вересня 2016 року, з урахуванням апеляційних ухвал Орловського обласного суду від 02 листопада 2015 року та 10 листопада 2016 року, за частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років 8 місяців.
На підставі статті 72 Кримінального кодексу України, строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 слід рахувати з часу затримання з 23 жовтня 2015 року, зарахувавши в строк відбування покарання термін перебування його під вартою з 23 жовтня 2015 року по 06 вересня 2016 року включно в розрахунку: один день перебування під вартою дорівнює двом дням позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити попередній тримання під вартою.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення.

СУДДЯ ОСОБА_6