Постанова 23 квітня 2018 року м. Київ Провадження № 51-2635 ск 18

Суддя Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року щодо останнього,

встановив:

Постановою судді Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 лютого 2018 року відмовлено засудженому ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо нього із зазначенням недоліків, допущених при подачі касаційної скарги та надано місячний строк для їх усунення.

В постанові суду було вказано, що засудженийне обґрунтовував в чому саме полягає незаконність судових рішень та не конкретизував допущених судами першої та апеляційної інстанцій істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, з огляду на положення статей 370, 371 КПК України 1960 року, не наведено будь-яких доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного покарання, з огляду на положення ст. 372 КПК України 1960 року, заперечував правильність встановлення фактичних обставин справи, вказував на однобічність та неповноту досудового та судового слідства, що у відповідності з вимогами ст. 398 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Також, засудженому було вказано, що викладене в касаційній скарзі прохання до суду касаційної інстанції не узгоджувалося з положеннями ст. 396 КПК України 1960 року. Крім того, у порушення вимог ч. 1 ст. 387 КПК України, до скарги не були долучені копії судових рішень.
На адресу Верховного Суду, засуджений повторно надіслав касаційну скаргу в межах наданого судом місячного строку, однак вказані недоліки не усунув.

Так, всупереч вимогам ст. 350 КПК України 1960 року, ОСОБА_2 повторно, зазначаючи в касаційній скарзі на те, в чому полягає незаконність оскаржуваних судових рішень, заперечує правильність встановлення фактичних обставин справи, вказує на однобічність та неповноту досудового та судового слідства, що у відповідності з вимогами ст. 398 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Також, засуджений не надіслав копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду, як це передбачено ч. 1 ст. 387 КПК України1960 року.

Крім того, викладені у касаційній скарзі вимоги до касаційного суду не узгоджуються з положеннями ст. 396 КПК України1960 року в частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду. Так, ОСОБА_2 просить скасувати вирок місцевого суду та направити справу на нове розслідування, окрім цього, вимоги стосовно ухвали апеляційного суду взагалі не ставить.

Згідно ч. 2 ст. 388 КПК України справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог ст. 350, ч. 2 ст. 383, ст. 384, ч. 2 ст. 386, ч. 1 ст. 398 цього Кодексу не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 388 КПК України 1960 року, розділом ХІ Перехідних положень до КПК України від 13.04.2012 року

ухвалив:

Відмовити засудженому ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи за його касаційною скаргою на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року щодо нього для перевірки в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1