Справа №467/1156/16-к 11.07.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/383/18 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1 , Категорія: п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000556 за апеляційними скаргами прокурора Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури, захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2017 року, яким:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області, громадянина України, який має початкову освіту, непрацюючого, неодруженого, такого, що не має судимості, зареєстрованого за даресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Ястребіново Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого 30 травня 2007 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, звільненого 30 травня 2014 року за відбуттям строку покарання, з встановленням адміністративного нагляду строком на 1 рік до 30 травня 2015 року, без реєстрації постійного місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,
обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарг.
Прокурор просить вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятднацять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, за п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 1 грудня 2015 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та з 21 червня 2017 року - з розрахунку один день попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.
ОСОБА_9 призначити покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятданцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, за п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - довічне позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_9 строк його попереднього ув`язнення з 1 грудня 2015 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та з 21 червня 2017 року - з розрахунку один день попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.
Захисник ОСОБА_6 просить вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2017 року змінити, виключивши з резолютивної частини вироку обвинувачення обвинуваченого ОСОБА_7 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 нижче, ніж встановлене вироком Вознесенського міськрайонного суду.
Захисник ОСОБА_8 просить вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2017 року відносно ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років з конфіскацією всього його майна; за п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією всього його майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупності злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією всього його майна.
Зараховано в строк відбування призначеного основного покарання строк тримання його під вартою в установах попереднього ув`язнення в зв`язку з розглядом кримінального провадження з 1 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року включно, у співвідношенні та з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років (дванадцять) років з конфіскацією всього його майна; за п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 (чотирнадцять) з конфіскацією всього його майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупності злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятдандцять) років з конфіскацією всього його майна.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування призначеного основного покарання строк тримання його під вартою в установах попереднього ув`язнення в зв`язку з розглядом кримінального провадження з 1 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року включно, у співвідношенні та з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Узагальнені доводи апеляційної скарг.
Прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження і доведеності вини обвинувачених, вважає, що призначене ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покарання є несправедливим через м`якість та невідповідність особам обвинувачених.
На думку апелянта, заперечення обвинуваченим ОСОБА_7 відсутності попередньої змови з ОСОБА_9 , свідчить про його спробу уникнути від кримінальної відповідальності.
Крім того зазначає, що в ході судового розгляду ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів визнав частково та не розкаявся у вчиненому злочині, не висловив жодного каяття й співчуття родичам загиблого, вів себе зухвало та показав, що до вбивства ОСОБА_12 він не причетний, а всі дії спрямовані на вбивство ОСОБА_12 вчинив ОСОБА_7 , що також, на переконання апелянта, свідчить про спробу уникнути від кримінальної відповідальності.
Крім того, посилається на незастосування до ОСОБА_9 положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 18 травня 2017 року.
Апелянт наголошує на тому, що потерпіла ОСОБА_13 наполягала на призначенні обвинуваченим покарання у виді довічного позбавлення волі.
Захисник ОСОБА_6 вважає винесений вирок незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю правової кваліфікації кримінального правопорушення та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зазначає, що свідків безпосередньої події не було.
Вказує, що на досудовому слідстві і в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину в скоєнні кримінальних правопорушень визнав практично в повному обсязі, лише не погоджувався та не визнав в частині попередньої змови з обвинуваченим ОСОБА_9 . Даний факт, на думку апелянта, має місце, оскільки інше, ні показами самих обвинувачених, ні показами свідків, ні іншими доказами стороною обвинувачення не було доведено.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправомірно кваліфікував дії обвинувачених за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 . У судовому засіданні, на думку апелянта, правомірно стороною обвинувачення було змінено обвинувальний акт та виключено кваліфікуючу ознаку за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, але не зрозуміло чому, вказує захисник, в подальшому повернуто в початковий стан та поновлено обвинувачення за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Стверджує, що обвинувачений ОСОБА_7 сприяв розкриттю злочину, в судовому засіданні каявся, просив вибачення перед потерпілою ОСОБА_13 , що є обставиною, яка, на перекоання апелянта, пом`якшує покарання, але вважає, що суд не врахував данні обставини.
Захисник ОСОБА_8 вважає вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_9 таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з допущеними істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Звертає увагу, що 3 жовтня 2016 року судом першої інстанції було замінено головуючого суддю ОСОБА_14 на суддю ОСОБА_15 , яка в подальшому заявила самовідвід, який було задоволено колегією суддів. У зв`язку з цим, 13 жовтня 2016 року судом першої інстанції було замінено суддю ОСОБА_15 суддею ОСОБА_1 , який не мав статусу запасного судді у даному кримінальному провадженні. Суд продовжив судовий розгляд не розпочинаючи його спочатку, що, на переконання апелянта, є істотним порушенням кримінального процесуального закону, а саме, положень ст. 319 КПК України.

Також стверджує, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи. Вказує на наявність протиріччя в мотивувальній частині вироку стосовно показань обвинуваченого ОСОБА_9 .

Вважає, що під час постановлення судом ухвали про проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , який був проведений 19 липня 2017 року, було порушено норми КПК України.

Також зазначає, що судом не було досліджено носій, на якому міститься відеозапис першого слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 від 2 грудня 2015 року, через твердження сторони обвинувачення щодо неможливості відтворення запису на вказаному носії.

Вважає, що допущені судом першої інстанції порушення вимог ч. 2 ст. 319 КПК України та ч. 4 ст. 333 КПК України негативно вплинули на судовий розгляд в частині безпідставного неврахування показань обвинувачення під час дослідження судом доказів, та створили перешкоди для ухвалення судом першої інстанції законного та обґрунтованого рішення, а відтак, на переконання апелянта, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Встановлені судом першої інстанції обставини
1 грудня 2015 року близько 01.00 год., обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прямували вул. с. Бузьке Арбузинського району Миколаївської області. В ході розмови обвинувачений ОСОБА_9 розповів обвинуваченому ОСОБА_7 про те, що по вул. Бондаренка у вищевказаному населеному пункті мешкає одинока людина похилого віку - ОСОБА_12 , у якого за місцем мешкання є грошові кошти.
У ході розмови обвинувачений ОСОБА_7 , раніше судимий за вчинення розбійного нападу, та обвинувачений ОСОБА_9 досягли попередньої злочинної змови на спільне вчинення нападу із застосуванням насильства з метою заволодіння майном ОСОБА_12 , а саме його грошовими коштами.
Реалізуючи свій злочинний умисел обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 прийшли до домоволодіння ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де обвинувачений ОСОБА_9 , з метою забезпечення безперешкодного проникнення на територію домоволодіння, усвідомлюючи, що своїми діями змусить ОСОБА_12 відчинити ворота та вийти, кинув каменем у металеві ворота, які ведуть до подвір`я домоволодіння.
У відповідь на провокуючу поведінку обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , не зважаючи на нічний час доби, ОСОБА_12 вийшов з будинку на подвір`я із сокирою в руках та почав кричати на осіб, що кинули каміння, одночасно відкривши ворота на подвір`я свого домоволодіння.
У цей момент обвинувачений ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 , який є особою, яка раніше вчинила розбій, усвідомлюючи свою чисельну та фізичну перевагу по відношенню до ОСОБА_12 , як до особи похилого віку, реалізуючи раніше досягнутий спільний злочинний умисел, діючи із корисливих мотивів, долаючи опір ОСОБА_12 , який, захищаючи своє життя, замахнувся сокирою у бік обвинуваченого ОСОБА_9 нанісши йому удар в шию та голову, вчинили напад на ОСОБА_12 з метою заволодіння його майном. При цьому, обвинувачений ОСОБА_9 застосував насильство до ОСОБА_12 та наніс рукою удар в область голови ОСОБА_12 .
В цей час, у обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_12 із корисливих мотивів.
Реалізуючи спільний корисливий умисел на скоєння розбійного нападу та умисного вбивства ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, обвинувачений ОСОБА_9 вихватив з рук ОСОБА_12 сокиру та наніс обухом сокири декілька ударів по голові ОСОБА_12 , внаслідок чого ОСОБА_12 втратив свідомість. В цей же момент, обвинувачений ОСОБА_7 підійшовши ззаду до ОСОБА_12 , схопив останнього правою рукою за шию, після чого обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за кінцівки почали тягнути непритомного ОСОБА_12 в дальню частину подвір`я.
Продовжуючи реалізовувати спільний умисел, направлений на позбавлення ОСОБА_12 життя із корисливих мотивів, обвинувачений ОСОБА_7 знешкодивши цією ж сокирою собаку, перейшов до дальньої частині подвір`я, де пішов оглядати територію домоволодіння, залишивши сокиру на тілі ОСОБА_12 .. Діючи згідно спільного умислу, направленого на позбавлення життя ОСОБА_12 , із корисливих спонукань, обвинувачений ОСОБА_9 наніс ОСОБА_12 лезом цієї сокири не менше трьох рублених ран шиї, після чого передав сокиру обвинуваченому ОСОБА_7 , що повернувся до тіла ОСОБА_12 , який у свою чергу, діючи за попередньою змовою, із корисливих спонукань, наніс обухом сокири не менше двох ударів по голові ОСОБА_12 .
Внаслідок спільних, узгоджених злочинних дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . ОСОБА_12 було спричинено тілесні ушкодження у виді чисельних переломів кісток черепу, травматичних субарахноїдальних крововиливів, забоїв головного мозку, чисельних забійних ран голови, рублених ран шиї з пошкодженням 3-го та 5-го шийних позвонків, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечних для життя в момент їх спричинення. Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок чисельних переломів кісток черепу з травматичними субарахноїдальними крововиливами та забоями головного мозку.
Виконавши усі умисні дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою між собою, із корисливих мотивів, продовжуючи реалізовувати спільний умисел на вчинення розбійного нападу та заволодіння чужим майном, проникли до житла ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де віднайшли та незаконно заволоділи майном ОСОБА_12 , а саме: грошовими коштами в сумі 14 639 гривень, державними нагородами колишнього СРСР, а саме: орденом «Великої Вітчизняної війни другого ступеня», медалями «За перемогу над Германією», «Ветеран праці» та іншими ювілейними медалями з приводу ювілейних дат з Дня Перемоги у Великій Вітчизняній війні та створення Збройних Сил СРСР, мобільним телефоном «Samsung» із зарядним пристроєм вартістю 200 гривень з вставленою сім картою оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 10 гривень, телевізійним тюнером вартістю 100 гривень, електричним трійником вартістю 10 гривень, а всього майном на загальну суму 14 959 гривень.
Після вчинення вбивства та розбійного нападу, з метою приховування слідів злочинів, обвинувачений ОСОБА_7 спільно з обвинуваченим ОСОБА_9 сховали труп ОСОБА_12 у басейні в виді колодязя для зберігання води, що розташований біля літньої кухні на території домоволодіння, де мешкав ОСОБА_12 , знаряддя злочину сокиру викинули до водойми, розташованої неподалік с. Бузьке в напрямку м. Южноукраїнськ, а викраденим майном спільно розпорядились на власний розсуд: у зруйнованій будівлі закинутого сільського клубу поділили між собою грошові кошти, мобільний телефон втопили у калюжі, а телевізійний тюнер у водоймі разом із сокирою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, доводи, викладені в апеляційних скаргах, пояснення обвинувачених та захисників на підтримку апеляційних скарг останніх, думку прокурорів, які просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарги в їх межах, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково за таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст. 319 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 цього Кодексу. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті та ст. 320 цього Кодексу.
Суд вмотивованою ухвалою може прийняти рішення про відсутність необхідності розпочинати судовий розгляд з початку та здійснювати повторно всі або частину процесуальних дій, які вже здійснювалися під час судового розгляду до заміни судді, якщо таке рішення не може негативно вплинути на судовий розгляд та за умови дотримання таких вимог:
1) сторони кримінального провадження, потерпілий не наполягають на новому проведенні процесуальних дій, які вже були здійсненні судом до заміни судді;
2) суддя, що замінив суддю, який вибув, ознайомився з ходом судового провадження та матеріалами кримінального провадження, наявними в розпорядженні суду, згоден з прийнятими судом процесуальними рішеннями і вважає недоцільним нове проведення процесуальних дій, що вже були проведені до заміни судді.
Статтею 320 КПК України у кримінальному провадженні, для проведення якого потрібен значний час, повинен бути призначений запасний суддя, який перебуває в залі судового засідання протягом судового розгляду. Рішення про необхідність призначення запасного судді приймає суд, що здійснюватиме судове провадження, одночасно з призначенням підготовчого судового засідання. Про призначення запасного судді робиться відмітка в журналі судового засідання. Якщо під час судового засідання суддю замінює запасний суддя, судовий розгляд продовжується. Судовий розгляд у такому разі закінчує суд у новому складі.
Вказаних вимог Закону суд першої інстанції не дотримався.
Так, як свідчать матеріали кримінального провадження, у тому числі звукозапису судових засідань та відповідних журналів судових засідань, судом, яким ухвалено оскаржуваний вирок, не постановлювалась вмотивована ухвала про відсутність необхідності розпочинати судовий розгляд з початку та здійснювати повторно всі або частину процесуальних дій, у сторін кримінального провадження, потерпілої не з`ясовувалась позиція щодо необхідності нового проведення процесуальних дій, які вже були здійснені судом до заміни судді, суддя ОСОБА_1 , що замінив суддю, який вибув, не повідомляв щодо його ознайомлення з ходом судового провадження та матеріалами кримінального провадження, наявними в розпорядженні суду.
Окрім того, суддя ОСОБА_1 не призначався як додатковий суддя.
Після заміни судді головуючого у складі суду по даному кримінальному провадженню на суддю ОСОБА_1 , судовий розгляд було продовжено, повторно не здійснювались процесуальні дії, не здійснювався допит потерпілої, свідків, які допитувались судом в іншому складі, зокрема, потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , та показання яких, як докази, враховані судом при ухваленні вироку.
Вказані порушення кримінального процесуального закону України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.
Однак, положеннями КПК України не врегульовані питання кримінального провадження, які полягають у вищенаведених порушеннях судом норм кримінального процесуального Кодексу.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження законності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, безпосередність проведення дослідження показань, речей і документів (п. 2, 13, 14, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України), ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
З огляду на вищевикладене, апеляційні скарги прокурора та захисників ОСОБА_8 . ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, а вирок - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Оскільки вирок підлягає скасуванню з процесуальних підстав, то всі інші доводи апеляційних скарг щодо доведеності обвинувачення, достовірності та допустимості доказів, застосування кримінального закону та призначення покарання - апеляційним судом не перевіряються.
Під час нового розгляду кримінального провадження суд має ретельно перевірити зібрані докази в їх сукупності, дати їм належну оцінку, та з урахуванням усіх обставин провадження, перевіривши доводи викладені в апеляційних скаргах, прийняти обґрунтоване і законне рішення.
Оскільки не зменшились ризики, які були наявні при застосуванні до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає за необхідне обрати обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком нам 60 днів.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 416, 418, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги прокурора Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2017 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Обрати обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із строком дії ухвали в цій частині до 8 вересня 2018 року включно.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: