Справа №489/434/18 26.07.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0006182, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 травня 2018 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 травня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин.
Ухвалено, на підставі ст. 105 КК України, звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання та передати його під нагляд матері ОСОБА_9 до досягнення ним повноліття.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Виключити з резолютивної частини вироку рішення про призначення ОСОБА_6 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт на строк 80 годин.
Вважати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України із застосуванням примусового заходу виховного характеру та передати його під нагляд матері ОСОБА_9 до досягнення ним повноліття.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин вчинення злочину та висновків суду про доведеність вини ОСОБА_6 , вважає вирок незаконним та таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від покарання із застосуванням заходів виховного характеру, суд не дотримався вимог ст. 105 КК України, не врахував п. 16 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.01.2017 р. № 223-66/0/4-17 та визначив вид і розмір покарання, що суперечить законодавству.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

17.12.2017 р. о 17.25 год. ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні супермаркету «АТБ», розташованому по вул. Південній, 39-а/1 в м. Миколаєві, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, із торгівельного залу зазначеного супермаркету, вважаючи що діє непомітно для оточуючих громадян, таємно намагався викрасти продукти харчування, спричинивши майнову шкоду в розмірі 753,71 грн. Після чого, виконавши усі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, намагаючись вийти з приміщення супермаркету, а саме вийшов за межі предкасової зони, але не зміг закінчити злочин з причин, які не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками охорони.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), не доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_8 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вказаного у вироку злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), не доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі, та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому із застосуванням примусових заходів виховного характеру, то апеляційний суд доходить наступного.

За положеннями ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, зокрема, у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання.
У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 р. «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» звертається увага судів на необхідність додержання вимог законодавства, що регулює застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, котрі вчинили злочини у віці до 18 років або суспільно небезпечні діяння до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність. Метою застосування таких заходів має бути забезпечення інтересів неповнолітнього, які полягають у одержанні не тільки належного виховання, а й освіти, лікування, соціальної, психологічної допомоги, захисту від жорстокого поводження, насильства, експлуатації, а також у наявності можливості адаптуватися до реалій суспільного життя, підвищити загальноосвітній і культурний рівень, набути професії та працевлаштуватися.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив злочин, будучи у неповнолітньому віці, а на момент, як ухвалення вироку суду першою інстанцією, так і на момент його перегляду в апеляційному суді, обвинувачений ОСОБА_6 досяг вісімнадцятирічного віку.

Враховуючи, що застосування будь-яких заходів виховного характеру законом передбачено до неповнолітніх осіб, а ОСОБА_6 є повнолітньою особою, застосування до обвинуваченого будь-яких заходів виховного характеру неможливо за відсутністю процесуальних підстав.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 травня 2018 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ _______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3