У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.05.2018 Справа №607/7538/18

Тернопільськийміськрайонний суд Тернопільськоїобласті

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора Тернопільської
місцевоїпрокуратури ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. ТернополіклопотанняМіністерстваюстиціїУкраїни про приведеннявироку судуРосійськоїФедерації у відповідністьіззаконодавствомУкраїнистосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. КиданціЗбаразького району Тернопільської області, Україна, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , утримується під вартою з 18 жовтня 2012 року, засудженого вироком Ізмайловського районного суду м. Москви Російської Федерації від 24 березня 2014 року за п. «а» ч. 4 ст. 158, п. «а» ч. 4 ст. 162, ч. 3 ст. 69 Кримінального кодексу Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. Відповідно до апеляційної ухвалиМосковського міського суду від 07 липня 2014 року, постанови Президії Московського міського суду від 23 жовтня 2015 року та апеляційної ухвали Московського міського суду від 08 грудня 2015 року вирок суду змінено і призначено остаточно до відбування покарання 10 років 9 місяців позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

Міністерство юстиції України звернулося до суду із клопотанням про приведення у відповідність із законодавством України та визначення статті, частини статей Кримінального кодексу України, та строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі вирокуІзмайловського районного суду м. Москви Російської Федерації від 24 березня 2014 року з урахуванням змін відповідно до апеляційної ухвали Московського міського суду від 07 липня 2014 року, постанови Президії Московського міського суду від 23 жовтня 2015 року, апеляційної ухвали Московського міського суду від 08 грудня 2015 року, якими вирок суду змінено і призначено остаточно до відбування покарання ОСОБА_4 10 років 9 місяців позбавлення волі, із вирішенням питання відшкодування цивільних позовів. Підставою для звернення Міністерства юстиції України до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області є той факт, що 16 березня 2018 року наказом № 762/5 Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , 28вересня 1983 року,згідно ст.606Кримінального процесуального кодексу України, ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 13 листопада 2017року за № 06-140366/17.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України.

Згідно даних паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 виданого 07 жовтня 2010 року Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області, останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні - АДРЕСА_1
В судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, проте подане до суду клопотання містить прохання заявника про проведення судового розгляду за відсутності їх представника.

Засуджений ОСОБА_4 який відбуває покарання на території Російської Федерації, в судове засідання не доставлявся. Із поданої ним заяви вбачається, що він просить перевести його на територію України для подальшого відбування покарання, а також міститься заява щодо його ознайомлення та згоди із змістом статтей Кримінального кодексу України.

Судом, з урахування наведеного, думки прокурора, положень ст. 610 КПК України, визнано можливим розглядати клопотання у відсутності засудженого ОСОБА_4 тапредставника Міністерства юстиції України.

Прокурор вважає клопотання обґрунтованим, таким що підлягає до задоволення та приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України з врахуванням внесених змін та вирішити питання щодо надання згоди на примусове виконання на території України цивільних позовів, представивши витяг з офіційного сайту НБ України про офіційний курс гривні щодо іноземної валюти станом на 30 травня 2018 року (на момент розгляду клопотання), зокрема 10 російських рублів становить 4,1664гривні.
Таким чином, суд, заслухавши думку прокурора, вивчивши клопотання та долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.

Передача засуджених для відбування покарання з однієї держави в іншу регулюється Конвенцією про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року (в подальшому Конвенцією).

У відповідності до ч.1 ст.9 цієї Конвенції компетентні органи держави виконання вироку продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно з положеннями ст.10 Конвенції, яка передбачає у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку, або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Крім того, згідно ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Судом встановлено, що вирокомІзмайловського районного суду м. Москви Російської Федерації від 24 березня 2014 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених п. «а» ч.4 ст.158 КК РФ, п. «а» ч.4 ст.162 КК РФ та засуджено:

- за п. «а» ч.4 ст.158 КК Російської Федерації строком на 5 років позбавлення волі;

- за п. «а» ч.4 ст.162 КК Російської Федерації до 9 років позбавлення волі.

На підставі ч.3 ст.69 КК Російської Федерації за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді 11 років позбавлення волі,з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Згідно апеляційної ухвали Московського міського суду Російської Федерації від 07 липня 2014 року, вказаний вирок суду змінено та виключено зокрема ОСОБА_4 по чотирьох епізодах злочину передбаченого п. «а» ч.4 ст.162 КК РФ кваліфікуючу ознаку «із застосуванням предмета, що використовувався в якості зброї» та вирішено пом`якшити покарання ОСОБА_4 по трьох епізодах злочинів передбаченихп. «а» ч.4 ст.162 КК РФ до 8 років 9 місяців позбавлення волі.На підставі ч.3 ст.69 КК Російської Федерації,шляхом часткового складання покарань, остаточно визначено покарання ОСОБА_4 , за сукупністю злочинівпередбачених п. «а» ч.4 ст.158 КК РФ, п. «а» ч.4 ст.162 КК РФу виді 10 років 9 місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. В решті вирок залишено без змін.

Постановою Президії Московського міського суду Російської Федерації від 23 жовтня 2015 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 задоволено частково та апеляційну ухвалу судової колегії по кримінальних справах Московського міського суду від 07 липня 2014 року стосовно засудженого ОСОБА_4 скасовано і кримінальну справу передано на новий апеляційний розгляд в новому складі суду.
Згідно з апеляційною ухвалоюсудової колегії по кримінальних справах Московського міського суду від 08 грудня 2015 року, вирок суду стосовно ОСОБА_4 змінено і виключено по чотирьох епізодах злочинів передбаченихп.«а» ч.4 ст.162 КК РФ кваліфікуючу ознаку «із застосуванням предмета, що використовувався в якості зброї» та вирішено зменшити призначене покарання ОСОБА_4 за кожен злочин передбаченийп. «а» ч.4 ст.162 КК РФ до 8 років 9 місяців позбавлення волі.На підставі ч.3 ст.69 КК Російської Федерації, шляхом часткового складання покарань, остаточно визначено покарання ОСОБА_4 , за сукупністю злочинівпередбачених п. «а» ч.4 ст.162, п. «а» ч.4 ст.158 КК РФ у виді 10 років 9 місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режим.В решті вирок залишено без змін.

Дії ОСОБА_4 , згідно вирокуІзмайловського районного суду м. Москви Російської Федерації від 24 березня 2014 рокукваліфіковані за п. «а» ч.4 ст.158 КК РФ, п. «а» ч.4 ст.162 КК Російської Федерації. Вирок суду набрав законної сили згідно розпорядження 08 грудня 2015 року.

Також, згідно матеріалів клопотання ОСОБА_4 знаходиться у ФКУ «Виправна колонія № 4 УФСВП Росії по Пензенській області», початок відбуття строку покарання 18 жовтня 2012 року.

За кримінальним законом України, кваліфікація дій ОСОБА_4 відповідає ч. 5 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена організованою групою, а також ч.4 ст.187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із проникненням у житло, вчинений організованою групою.

Санкція за ч.5 ст.185 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадку, якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

За п. «а» ч. 4 ст. 158 КК РФ ОСОБА_4 призначено покарання 5 років позбавлення волі, що відповідає ч. 5 ст. 185 КК України і карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, відповідно до чого покаранням за КК РФ є більш м`яким покараннямніж розмір покарання за КК України щодо позбавлення волі, і не передбачає конфіскацію майна, яка є обов`язковою санкцією за ч. 5 ст. 185 КК України, отже суд вважає, слід застосувати вимоги ст.69 КК України до основного виду покарання передбаченого санкцією ч. 5 ст. 185 КК України.

Аналогічно, за п. «а» ч. 4 ст. 162 КК РФ ОСОБА_4 призначено покарання 8 років 9 місяців позбавлення волі, що відповідає ч. 4 ст. 187 КК України і карається позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, відповідно до чого покаранням за КК РФ відповідає виду покарання та розміру покарання за КК України щодо позбавлення волі, і є більш м`яким, так як не передбачає конфіскацію майна, яка є обов`язковою санкцією за ч. 4 ст. 187 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 КК України позбавленняволівстановлюється на строк від одного до п`ятнадцятироків, за виняткомвипадків, передбаченихЗагальноючастиноюцього Кодексу.

Таким чином, вказаний вирок підлягає виконанню на території України з урахуванням змін внесених відповідно до апеляційної ухвали Московського міського суду РФ від 07 липня 2014 року, постанови Президії Московського міського суду РФ від 23 жовтня 2015 року, апеляційної ухвали Московського міського суду РФ від 08 грудня 2015 року. ОСОБА_4 за ч.5 ст.185 КК України,підлягає відбуванню покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та за ч. 4 ст. 187 КК України,підлягає відбуванню покарання у виді 8 років 9 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч.ч.1,2 ст.70 КК України, вказаний вирок підлягає виконанню на території України та ОСОБА_4 підлягає відбуванню остаточно визначеного покарання шляхом часткового складання покарань за сукупністю злочинів у виді 10 (десяти) років9 (місяців) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

При цьому, враховуючи, що покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, суд не застосовує до ОСОБА_4 додаткове покарання у виді конфіскації майна, що передбачене санкціями ч.5 ст. 185, ч.4 ст.187 КК України, як обов`язкове додаткове покарання, оскільки за вироком суду Російської Федерації таке покарання не призначалось, відтак суд також застосовує з цією метою положення ч.2 ст.69 КК України.

Окрім цього, ч. 6 ст. 610 КПК України визначено, що при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.

У клопотанні Міністерства юстиції України міститься прохання щодо вирішення питання про виконання вироку Ізмайловського районного суду м. Москви Російської Федерації від 24 березня 2014 року в частині відшкодування солідарно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 1 270 329 рублів.

Згідно з довідкою бухгалтерії ФКУ «Виправна колонія № 4 УФСВП Росії по Пензенській області`в установі перебувають виконавчі листи про стягнення зазначених коштів, однак стягнення за ними не проводилось та відсутня інформація щодо добровільної сплати коштів за вироком російського суду.

Вироком Ізмайловського районного суду м. Москви Російської Федерації від 24 березня 2014 рокупо справі №1-49/14 задоволено цивільні позови потерпілих та вирішеностягнути солідарно з засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди:

- в користь потерпілого ОСОБА_8 суму в розмірі 565 973рублів;

-в користь потерпілої ОСОБА_9 суму в розмірі 258 156 рублів;

- в користь потерпілої ОСОБА_10 суму в розмірі 16 000 рублів;

стягнути солідарно з засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди:

- в користь потерпілої ОСОБА_11 суму в розмірі 110 000 рублів;

- в користь потерпілої ОСОБА_12 суму в розмірі 81 200 рублів;

-в користь потерпілого ОСОБА_13 суму в розмірі 200 000 рублів;

- в користь потерпілої ОСОБА_14 суму в розмірі 39 000 рублів.

Відповідно до довідки наданої тимчасово виконуючим обов`язки начальника внутрішньої служби ФКУ «Виправна колонія № 4» УФСИН Росії по Пензенській області в бухгалтерії закладу знаходяться виконавчі листи від 24 березня 20214 року, щодо стягнення вказаних сум коштів за вироком суду.

Національним банком Українивизнаноофіційний курс гривніщодоросійського рубля на час розглядуклопотання, 30травня 2018 року, та встановлено за 10 російськихрублів4,1664 грн. Таким чином за виконавчими листами підлягають стягненню кошти:

солідарно з засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди:

- в користь потерпілого ОСОБА_8 суму в розмірі 565 973рублів, що еквівалентно 235 784, 35 грн.;

-в користь потерпілої ОСОБА_9 суму в розмірі 258 156 рублів,що еквівалентно 107 547, 79 грн.;

- в користь потерпілої ОСОБА_15 суму в розмірі 16 000 рублів,що еквівалентно 6 665, 6 грн.;

стягнути солідарно з засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди:

- в користь потерпілої ОСОБА_11 суму в розмірі 110 000 рублів,що еквівалентно 45 826 грн.;

- в користь потерпілої ОСОБА_12 суму в розмірі 81 200 рублів,що еквівалентно 33 827, 92 грн.;

-в користь потерпілого ОСОБА_13 суму в розмірі 200 000 рублів,що еквівалентно 83320 грн.;

- в користь потерпілої ОСОБА_14 суму в розмірі 39 000 рублів,що еквівалентно 16247, 4 грн.

За вказаних обставин, суд вирішує клопотання Міністерства юстиції України стосовно виконання вироку в частині відшкодування цивільних позовів на підставі наступного.

Статтею 614 КПК України встановлено, щовизнання та виконання в Українівироківміжнароднихсудовихустанов, а такожприйняттяосіб, засуджених такими судами до позбавленняволі, здійснюютьсязгідно з правилами цього Кодексу на підставіміжнародного договору, згода на обов`язковістьякогонадана Верховною Радою України.

За ч. 5 ст. 128 КПК України цивільнийпозов укримінальномупровадженнірозглядається судом за правилами, встановленимицим Кодексом. Якщопроцесуальнівідносини, щовиникли у зв`язку з цивільнимпозовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуютьсянорми Цивільногопроцесуального кодексу України за умови, щовони не суперечать засадам кримінальногосудочинства.

Крім того, ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Питання визнання та надання дозволу на виконання рішення суду Російської Федерації в кримінальній справі про стягнення цивільних позовів потерпілих на території України регулюється ст. ст. 51-55 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» (Мінськ 1993 року), яку ратифіковано із застереженнями Законом N240/94-ВР (240/94-ВР) від 10.11.1994 року, що підлягає застосуванню відповідно до роз`яснень листа Міністерства юстиції України N 26-53/7 від 21.01.2006року.

Отже, відповідно до вимог ст. 54 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», суд визнає та надає дозвіл на виконання на території України вироку Ізмайловського районного суду м. Москви Російської Федерації від 24 березня 2014 рокуз урахуванням змін відповідно до апеляційної ухвали Московського міського суду від 07 липня 2014 року, постанови Президії Московського міського суду від 23 жовтня 2015 року, апеляційної ухвали Московського міського суду від 08 грудня 2015 року, в частині вирішення цивільних позовів, оскільки суду надані відповідні документи, що підтверджують набрання вироком законної сили та відомості щодо розміру задоволених цивільних позовів, які підлягають стягненню, стягнення за виконавчими листами не проводилось та відсутня інформація щодо добровільної сплати коштів за вироком російського суду,а також відсутні підстави для відмови у видачі дозволу на примусове виконання вироку суду, передбачені ст. 55 названої Конвенції.

Таким чином, суд задовольняєподанеклопотанняМіністерстваюстиціїУкраїни про приведеннявироку суду РосійськоїФедерації у відповідністьіззаконодавствомУкраїниОСОБА_16 в повномуобсязі.

На підставівикладеного, керуючись ст.ст. 7 КК України,ст. 9 Конституції України,ст.ст. 3, 9 - 12 ЄвропейськоїКонвенції «Про передачу засудженихосіб»від 21 березня 1983 року та Додаткового протоколу до ЄвропейськоїКонвенції «Про передачу засудженихосіб», ст. ст. 51-55 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», ст.ст. 602, 610 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання міністерства юстиції України про приведення вироку Ізмайловського районного суду м. Москви Російської Федерації від 24 березня 2014 року за п. «а» ч.4 ст.158 КК РФ, п. «а» ч.4 ст.162 КК Російської Федерації з урахуванням змін відповідно до апеляційної ухвали Московського міського суду від 07 липня 2014 року, постанови Президії Московського міського суду від 23 жовтня 2015 року, апеляційної ухвали Московського міського суду від 08 грудня 2015 рокустосовно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України- задовольнити.

Вирок іменем Російської Федерації Ізмайловського районного суду м. Москви Російської Федерації від 24 березня 2014 року, ОСОБА_17 винуватим та засуджено за вчинення злочинів передбачених п. «а» ч.4 ст.158 КК РФ, п. «а» ч.4 ст.162 КК Російської Федерації з урахуванням змін відповідно до апеляційної ухвали Московського міського суду від 07 липня 2014 року, постанови Президії Московського міського суду від 23 жовтня 2015 року, апеляційної ухвали Московського міського суду від 08 грудня 2015 рокуіз призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років 9 (дев`ять) місяців, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму привести у відповідність із законодавством України.
ОСОБА_4 вважатизасудженим за:
- за ч.5 ст.185 КК України, іззастосуванням ст. 69 КК України, до 5 (п`яти) роківпозбавленняволі без конфіскації майна;

- за ч.4 ст.187 КК України, іззастосуванням ст. 69 КК України, до 8 (восьми) років 9 (дев`яти) місяцівпозбавленняволі без конфіскації майна.

На підставі ч.ч. 1,2 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, за сукупністю злочинів, ОСОБА_4 остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років 9 (дев`ять) місяцівпозбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбуттяпокаранняОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання - з 18жовтня 2012 року.
Запобіжнийзахід у ОСОБА_18 ,залишити без змін.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України вироку Ізмайловського районного суду м. Москви Російської Федерації від 24 березня 2014 рокуз урахуванням змін відповідно до апеляційної ухвали Московського міського суду від 07 липня 2014 року, постанови Президії Московського міського суду від 23 жовтня 2015 року, апеляційної ухвали Московського міського суду від 08 грудня 2015 року, кримінальна справа № 1-49/14 в частині цивільних позовів про стягнення:
солідарно із засудженого ОСОБА_4 з іншими засудженимив рахунок відшкодування матеріальної шкоди:

- в користь потерпілого ОСОБА_8 суму в розмірі 565 973рублів, що еквівалентно 235 784, 35грн. (двісті тридцять п`ять тисяч сімсот вісімдесят чотири гривні тридцять п`ять копійок);

-в користь потерпілої ОСОБА_9 суму в розмірі 258 156 рублів,що еквівалентно 107 547, 79(сто сім тисяч п`ятсот сорок сім гривень сімдесят дев`ять копійок);

- в користь потерпілої ОСОБА_15 суму в розмірі 16 000 рублів,що еквівалентно 6 665, 6 (шість тисяч шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок);

стягнути солідарно з засудженого ОСОБА_4 з іншими засудженимив рахунок відшкодування матеріальної шкоди:

- в користь потерпілої ОСОБА_11 суму в розмірі 110 000 рублів,що еквівалентно 45 826 (сорок п`ять тисяч вісімсот двадцять шість)грн.;

- в користь потерпілої ОСОБА_12 суму в розмірі 81 200 рублів,що еквівалентно 33 827, 92 (тридцять три тисячі вісімсот двадцять сім гривеньдев`яносто дві копійки);

-в користь потерпілого ОСОБА_13 суму в розмірі 200 000 рублів,що еквівалентно 83 320(вісімдесят три тисячі триста двадцять) грн.;

- в користь потерпілої ОСОБА_14 суму в розмірі 39 000 рублів,що еквівалентно 16247, 4 (шістнадцять тисяч двістісорок сім гривеньсорок копійок).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяОСОБА_1