Справа №359/1545/18
Провадження №1-кп/359/327/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2018 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Любеч, Ріпкинського району, Чернігівської області, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, -
у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, за наступних обставин.
Так, 04.01.2018 року, приблизно о 17 години 20 хвилин, в темний період доби, на освітленій проїзній частині, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем «ЗАЗ LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю близько 30 км/год. в лівій смузі руху автодороги по вулиці Київський Шлях, напроти будинку № 10 в місті Бориспіль Київської області, в напрямку міста Київ.
Під час руху по зазначеній автомобільній дорозі, водій ОСОБА_4 , проявляючи злочинну недбалість, не врахувавши дорожню обстановку, не обравши безпечну швидкість руху у темну пору доби, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого напроти будинку № 10 по вул. Київський Шлях в місті Бориспіль Київської області, перед яким зменшив швидкість та зупинився інший транспортний засіб, що рухався попереду по сусідній правій смузі руху, не зменшив швидкість та не зупинив керований ним автомобіль «ЗАЗ LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_1 не переконавшись при цьому, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода або небезпека, порушуючи тим самим п.п. 2.3 «б», 12.2, 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 р., допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка переходила дорогу по вказаному нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху його автомобіля.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: забою м`яких тканин правої сідниці та правого стегна, перелому латерального виростку лівої великогомілкової кістки, відриву латеральної колатеральної зв`язки, часткового пошкодження медіальної зв`язки лівого колінного суглобу, які згідно висновку експерта № 17Д від 23.02.2018 р. відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_4 , який грубо порушив наступні пункти Правил дорожнього руху України:
п. 2.3 ПДР згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 12.2 ПДР згідно якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;
п. 18.4 ПДР згідно якого якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водій інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Згідно висновку експерта № 12-1/182 від 07.02.2018 в заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «ЗАЗ LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.2, 18.4 Правил дорожнього руху України.
За даних дорожніх обставин, водій автомобіля «ЗАЗ LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_1 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху.
Порушення ОСОБА_4 п.п. 2.3 «б», 12.2, 18.4 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та отриманням потерпілою ОСОБА_5 , середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
З урахуванням позиції обвинуваченого, потерпілого і прокурора, суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_4 інкримінованого злочину, крім допиту обвинуваченого, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювались (щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, місця, часу, способу скоєння злочину, порушення пунктів правил дорожнього руху та наявність причинного зв`язку між порушенням цих правил та тілесними ушкодженнями потерпілої тощо).
В судовому засіданні, ОСОБА_4 свою вину у скоєнні зазначеного злочину визнав повністю, розкаявся у скоєному та зазначив, що зрозумів значення вчиненого ним, та висловив намагання виправити свою поведінку в подальшому.
Показав, що дійсно 04.01.2018 року він вчинив із-за власної неуважності наїзд на потерпілого, який переходив дорогу по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно руху його автомобіля, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження.
Судом також досліджені докази, що свідчать про особу обвинуваченого, документи, що характеризують особу обвинуваченого, речові докази у справі.
Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію учасників судового провадження.
При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, підстав для цього судом не встановлено.
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Дії обвинуваченого кваліфіковані:
- за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення під час керування транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Таку кваліфікацію дій ОСОБА_4 суд вважає правильною, оскільки обвинувачений під час керування автомобілем, не діяв таким чином, щоб не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, допустив бездіяльність, яка полягає у тому, що він рухаючись на власному автомобілі в м. Борисполі Київської області, проявляючи злочинну недбалість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху у темну пору доби, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, не був уважним, внаслідок чого здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_5 яка отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Додаткові обставини, які сприяли настанню цих наслідків, суд не встановив. Тому між діяннями ОСОБА_4 та цими наслідками існує безпосередній причинно-наслідковий зв`язок. Обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх діянь, хоча повинен був і міг їх передбачити. Це свідчить про наявність в його діяннях злочинної недбалості. Вчинений злочин є закінченим.
Враховуючи викладене, суд дійшов до переконання, що ОСОБА_4 повинен бути засуджений:
- за ч. 1 ст. 286 КК України, за порушення під час керування транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.
Так, судом враховується те, що ОСОБА_4 вчинив злочин з необережності, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить щире каяття, сприяння органам досудового слідства в розкритті злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, судом відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Обвинувачений раніше не судимий, за місцем свого проживання характеризуються лише з позитивного боку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває, пенсіонер.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.
З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити покарання у виді мінімального штрафу в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України.
Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та його особу.
Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.
З урахуванням викладеного вище та особи обвинуваченого, а також відсутності тяжких наслідків від дій обвинуваченого та те, що останній в судовому засіданні засуджував власний вчинок, що свідчить про усвідомлення власної протиправної поведінки, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи позицію сторони обвинувачення та потерпілого, які просили не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання.
Крім того, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на проведення експертизи у розмірі 2 574 грн. 00 коп.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Запобіжні заходи не обирались, підстав для їх обрання судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 127-129, 318, 322, 342-351, 358, 363-368 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.
Речові докази в кримінальному провадженні після набрання вироком суду законної сили: автомобіль марки «ЗАЗ Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 - залишити в користуванні ОСОБА_4 .
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1