н/п 1-кп/490/176/2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
З участю сторін кримінального провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ; сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3
26.02.2016 року громадянин ОСОБА_3 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. Наказом командира ві`ськової частини НОМЕР_1 від 27.04.2016 року №82 матрос ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду радіотелефоніста відділення зв`язку 1 роти морської піхоти 1 батальйону морської піхоти вказаної військової частини. 13.01.2017 року о 08:00 год. матрос ОСОБА_3 , діючи умисно, будучи військовослужбовцем який проходить військову службу за контрактом, з метою ухилитися від виконання службових обов`язків з військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та в подальшому перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину 20.11.2017 року матрос ОСОБА_3 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), чим повідомив про себе як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби, та того ж дня приступив до виконання своїх службових обов`язків Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби за вище викладених обставин, вказав, що у вчиненому щиро кається. Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проживання посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України є раніше не судимим. Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Одночасно, зважаючи, що ОСОБА_3 є несудимим, щиро покаявся у вчиненому, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених п.1,2, ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався. Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1