Справа №751/2446/18
Провадження №1-в/751/161/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2018 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника Чернігівської вправної колонії № 44 ОСОБА_4

засудженої ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Чернігівської виправної колонії № 44 у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові справу за клопотанням засудженої ОСОБА_5 ,

про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році»,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання засудженої ОСОБА_5 , в якому вона просить застосувати відносно неї Закон України ст..ст. 1, 6 «Про амністію у 2016 році» та скоротити їй строк відбування покарання у зв`язку з наявними в неї хворобами.

В судовому засіданні засуджена підтримала клопотання та просила застосувати відносно неї Закон України «Про амністію у 2016 році», та зрізати їй строк покарання у зв`язку за захворюваннями.

Представник ЧВК № 44 в судовому засіданні пояснила, що підстав до застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» до засудженої немає, вона працездатна. Крім того, ОСОБА_5 вже зверталась з аналогічним клопотанням, однак ухвалою суду 10.10.2017 в задоволенні клопотання засудженої про застосування амністії було відмовлено.

Прокурор вважає, що клопотання не підлягає задоволенню. Вказала, що засуджена не підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році», відповідно п. в ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні», як така що має дві і більше судимості. Положення ст. 7 Закону України «Про амністію у 2016 році» не можуть бути застосовані до ОСОБА_5 , оскільки вона засуджена до покарання у вигляді позбавлення волі, а не обмеження.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, матеріали особової справи засудженої, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

Вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 03.06.2014 року ОСОБА_5 була засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Пологівського районного суду Запорізької області від 24.04.2014 року призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання в Чернігівській виправній колонії № 44. Початок строку відбування покарання з 03.06.2014 року, а кінець строку 02.11.2018 року.

Статтею 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» визначено вичерпний перелік осіб які підлягають звільненню згідно амністії, а саме: а) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми; б) жінок, вагітних на день набрання чинності цим Законом; в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами; г) яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572; ґ) які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; д) ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"); е) учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР; є) які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Відповідно до п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягає скороченню наполовину невідбута частина покарання засудженим, які відбувають покарання у виді обмеження волі, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, за злочини, що не є особливо тяжкими, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-6 цього Закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 тричі судима за злочини, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів:

-вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2002 за ч. 3 ст. 101 КК України до 5 років позбавлення волі ( судимість не погашена);

- вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 22.04.2013 року за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі терміном на чотири роки з випробувальним терміном на три роки;

-вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 03.06.2014 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі,

На підставі вище викладеного, враховуючи, що матеріалах особової справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_5 підпадає під перелік осіб, визначених у статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», засуджена має дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, положення ст. 7 Закону України «Про амністію у 2016 році» не можуть бути застосовані до ОСОБА_5 , оскільки вона засуджена до покарання у вигляді позбавлення волі, а не обмеження волі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про звільнення засудженої від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році».

Керуючись ст.ст. 318-380, 395, 537, 539 КПК України, ст.ст. 85-86 КК України, Законом України «Про амністію у 2016 році», Законом України «Про застосування амністії в Україні» суд ,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_5 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році»- відмовити.

На ухвалу суду протягом семи діб з дня її оголошення, прокурор, засуджена вправі подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Чернігівської області, через Новозаводський районний суд м. Чернігова, засудженим в той же строк з моменту вручення копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1