Справа № 361/7078/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/521/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 2 14.06.2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю:
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представника потерпілих ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0002184 за апеляційними скаргами прокурора Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , представника потерпілих ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_13 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2018 року, яким засуджено:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Казахстану, громадянина України, з вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ст.118 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 100 000,00 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 100 000,00 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.

Цим же вироком вирішено питання про судові витрати та речові докази.

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно вироку суду, 15 червня 2015 року, близько 01:З0 год., неподалік магазину «Продукти» по вул. Леніна, 53-а в смт. Калита, Броварського району Київської області, між ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт, який переріс у штовханину, в ході якої ОСОБА_15 рукою наніс ОСОБА_12 удари в обличчя, чим заподіяв йому тілесні ушкодження у виді двох підшкірних гематом в лівій виличній області та в області правої гілки нижньої щелепи; лінійні садна в області правого та лівого передпліч, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після чого ОСОБА_15 намагався завдати ОСОБА_12 удар невстановленим досудовим розслідуванням предметом, з колюче-ріжучими властивостями. Перебуваючи в темряві, ОСОБА_12 , захищаючись від ударів ОСОБА_15 вихватив у того невстановлений досудовим розслідуванням предмет, та 15.06.15 близько 01:30 год., перебуваючи на прилеглій території магазину «Продукти», який розташований за адресою: Київська область, Броварський район, смт. Калита, вул. Леніна, 53-а та захищаючись від неправомірних дій ОСОБА_15 , спрямованих на заподіяння йому тілесних ушкоджень, перевищуючи межі необхідної оборони, оскільки його дії явно не відповідали небезпечності посягання зі сторони ОСОБА_15 та обстановці захисту, так як він застосував не тільки явно невідповідне знаряддя захисту предметом, з колюче-ріжучими властивостями, та і сам спосіб такого захисту нанесення цим предметом поранень, один із них в життєво важливий орган, правою рукою наніс невстановленим досудовим розслідуванням предметом з колюче-ріжучими властивостями один удар у область шиї останнього, заподіявши йому тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани передньої шиї справа в середній третині з пошкодженням крупних судин та розвитком крововтрати, від чого ОСОБА_15 помер на місці, після вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №216 від 29.07.15, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_15 виявлені: колото- різана рана передньої шиї справа в середній третині, раньовий канал, що відходить від рани в напрямку спереду-назад, зверху-вниз та дещо зліва- направо, по ходу якого пошкоджуються підшкірно-жирова клітковина, грудинно-ключично-сосцевидний м`яз, внутрішня яремна вена, загальна сонна артерія; канал закінчується в м`яких тканинах шиї, довжиною близько 8 см.; малокрів`я внутрішніх органів; колото-різана рана на долонній поверхні лівої кисті; поверхневі колото-різані рани на передній поверхні грудної клітини справа та в середній третині лівого передпліччя по передній поверхні; лінійні садна в правій щічній області та в області підборіддя; садна в області лівого ліктьового та колінного суглобів, гомілок.
Органом досудового слідства ОСОБА_12 пред`явлено обвинувачення у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, а тому його дії органом досудового слідства, були кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України.
Зокрема, в обвинувальному акті вказано, що 15.06.15 близько 01:30 год., ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, намагався придбати товар у магазині «Продукти» по вул. Леніна, 53-а в смт. Калита, Броварського району, Київської області. У цей момент, до ОСОБА_12 підійшов ОСОБА_15 , між якими у подальшому виник словесний конфлікт, який переріс у штовханину. На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_12 виник умисел направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_15 .
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на позбавлення життя ОСОБА_15 , 15.06.15 близько 01:30 год, ОСОБА_12 , перебуваючи на прилеглій території магазину «Продукти», який розташований за адресою: Київська область, Броварський район, смт. Калита, вул. Леніна, 53-а, діючи умисно, з метою вбивства, взяв у праву руку невстановлений досудовим розслідуванням предмет, який у нього був при собі, розуміючи свої дії та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_15 , умисно наніс один удар у область шиї останнього, заподіявши йому тілесні ушкодження, від чого ОСОБА_15 помер на місці, після вчинення кримінального правопорушення.

На вказаний вирок, потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційну скаргу, в якій не погоджуються з вироком суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ст.118 КК України. Суд належним чином не врахував надані свідками покази щодо дій ОСОБА_12 , не звернув належної уваги на те, що ОСОБА_12 вводив суд в оману та змінював свої покази щодо характеру нанесення тілесних ушкоджень та механізму їх заподіяння в залежності від наявних доказів та показань допитаних судом свідків. Також, судом відхилено наявні у справі докази, які прямо вказували на неможливість нанесення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень потерпілому за вказаним ним варіантом та взято до уваги висновки місцевого експерта, який судом так і не допитувався. Апелянти впевнені, що саме приятель ОСОБА_12 ОСОБА_16 є співучасником злочину, оскільки саме вони заштовхали потерпілого ОСОБА_15 в місце де не було світла та вбили його, після чого спокійно залишили місце злочину, позбавились знаряддя злочину, знищили свій одяг та намагалися представити свою роль як потерпілих, а суд в свою чергу проігнорував та не взяв до уваги, що ОСОБА_12 так і не пояснив суду, куди він подів знаряддя вбивства. До того ж, суд не дав належної оцінки показам знайомих ОСОБА_12 та продавця крамниці ОСОБА_17 , а також залишив поза увагою, що після вчинення злочину ОСОБА_12 намагався виїхати за межі смт. Калита. Окрім цього, потерпілі не погоджуються з розміром відшкодування, яке вироком суду було стягнуто із ОСОБА_12 . Тому просять вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винним за ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 15-ти років позбавлення волі. Заявлений потерпілими позов задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представника потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ОСОБА_11 вважає вирок необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій обвинуваченого та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Апелянт стверджує, що ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України, оскільки твердження обвинуваченого щодо виникнення бійки з ініціативи потерпілого та отримання ним тілесних ушкоджень саме від потерпілого є недоведеним, так як відсутність на тілі обвинуваченого колото-різаних ран спростовують його версію щодо захисту від дій потерпілого, в якого нібито був ніж, до того ж згідно висновку експерта тілесні ушкодження обвинувачений отримав до вчинення ним кримінального правопорушення. Переглянуте відео слідчого експерименту з участю ОСОБА_12 в сукупності з іншими дослідженими матеріалами кримінального провадження, знімає будь-які сумніви щодо його винуватості, оскільки сам ОСОБА_12 змінював свої покази та вводив суд в оману щодо характеру своїх дій по відношенню до потерпілого, і тому апелянт впевнений, що колото-різане поранення шиї могло утворитися за обставин та у строк, вказаних підозрюваним при проведення слідчого експерименту. Окрім цього, беручи до уваги протиріччя у висновках експертів, суд своєю ухвалою призначив проведення додаткової експертизи, однак не дочекавшись проведення призначеної ним експертизи закінчив розгляд справи та ухвалив вирок, в якому послався на наявність протиріч, які і досі не усунуті, що є порушенням вимог КПК України. Також, апелянт звертає увагу на покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які повністю узгоджуються з показами свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_20 в частині перебування ОСОБА_12 в стані алкогольного сп`яніння, агресивної поведінки та провокування бійки з ОСОБА_15 , а також на покази свідка ОСОБА_16 , які повністю протирічать показам інших свідків. Щире каяття ОСОБА_12 у скоєному відсутнє, як і відсутнє активне сприяння розкриттю злочину, оскільки він знищив наявні докази, не з`явився після злочину до органів поліції та був затриманий за кермом автомобіля намагаючись втекти. Тому просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винним за ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 15-ти років позбавлення волі. Заявлений потерпілими позов задовольнити у повному обсязі.

Прокурор Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_14 подав апеляційну скаргу у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло на неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та як наслідок визначення міри покарання. Прокурор впевнений, що судом надано невірну оцінку доказам, не взято до уваги покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які вказували на агресивну поведінку обвинуваченого, а також не враховано, що тільки один свідок ОСОБА_16 свідчив про ввічливу та спокійну поведінку обвинуваченого, і що вся агресія надходила тільки від потерпілого ОСОБА_15 . Також судом не взято до уваги висновок експертизи №461/16 від 02.03.2017 року, який суперечить висновкам попередніх експертиз №22/216 від 29.07.2015 року та №85/к від 28.08.2015 року в частині встановлення механізму отримання потерпілим тілесних ушкоджень, проте усунути протиріччя в суді не виявилось можливим, оскільки експерт ОСОБА_21 підтвердив висновок, в роботі над яким приймав участь та заявив, що переглядати та оцінювати попередні висновки не зобов`язаний. Разом з цим, судом не проаналізовано висновок експерта №1865 від 06.07.2015 року та №215 від 15.06.2015 року, не проведено оцінку обставин викладених у експертизах щодо наявності та кількості на тілі потерпілого та обвинуваченого тілесних ушкоджень, а також наявність в крові трупа потерпілого етилового спирту та його концентрацію, в результаті чого зроблено висновок, що потерпілий ОСОБА_15 сам собі наніс чисельні колото-різані рани та встромив в шию лезо ножа на 8см при цьому ледве тримавшись на ногах від сильного алкогольного сп`яніння. Тому просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винним за ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді 13-ти років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 ОСОБА_13 вважає обвинувачення ОСОБА_12 за ч.1 ст.115 КК України необґрунтованим та безпідставним, а склад, обставини та подія інкримінованого йому злочину, недоведеною. Разом з цим вирок суду, яким ОСОБА_12 визнано винним за ст.118 КК України, вважає незаконним, оскільки судом взагалі не зазначаються мотиви та підстави через які від дійшов висновку про скоєння ОСОБА_12 умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони. Захисник стверджує, що у ОСОБА_12 взагалі не було умислу та попередньо спланованих і реально вчинених дій спрямованих на умисне вбивство, тобто на позбавлення життя ОСОБА_15 , оскільки конфлікт обвинувачений не розпочинав, а спровокував його та розпочав саме потерпілий, а потім і продовжив бійку, завдавши обвинуваченому тілесних ушкоджень, а у подальшому, діставши ніж, сам ОСОБА_15 посягав на життя ОСОБА_12 , а той лише захищався. В діях ОСОБА_12 відсутній склад будь-якого злочину, оскільки він перебував у стані необхідної оборони, а тому діяв з метою захисту і тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_15 отримав в наслідок самостійного спричинення в ході боротьби. А під час судового розгляду, стороною обвинувачення не було доведено, що ОСОБА_12 були взагалі скоєні кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст.115, 118 КК України. Тому просить вирок скасувати, визнати ОСОБА_12 невинуватим та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що в діянні є склад інкримінованих правопорушень за ч.1 ст.115, ст.118 КК України. В частині задоволення цивільного позову потерпілих, залишити вирок без змін.

На апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 ОСОБА_13 та прокурора ОСОБА_14 надійшли заперечення від представника потерпілих ОСОБА_11 , в якому з апеляційною скаргою прокурора він погоджується частково, оскільки потерпілі просять призначити ОСОБА_12 більш суворе покарання ніж просить прокурор, а саме у виді 15-ти років позбавлення волі, тому повністю підтримує свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу потерпілих. Разом з цим, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 вважає необґрунтованою, оскільки по своїй суті вона зводиться до цитування норм чинного законодавства, тому просить залишити її без задоволення.

Від захисника ОСОБА_12 ОСОБА_22 надійшли заперечення на апеляційні скарги прокурора ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також їх представника ОСОБА_11 , оскільки подані апеляційні скарги він вважає безпідставними, необґрунтованими, бездоказовими та немотивованими. Захисник впевнений, що викладені апеляційні вимоги не базуються на відповідних нормах матеріального та процесуального права, наявних доказах та дійсних обставинах справи, що дають підстави для скасування оскаржуваного ними вироку та ухвалення нового, більш суворого. Тому просить залишити їх без задоволення, а оскаржуваний вирок скасувати, визнати ОСОБА_12 невинуватим та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що в діянні є склад інкримінованих правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ст.118 КК України. В частині задоволення цивільного позову потерпілих, залишити вирок без змін.

Заслухавши:
доповідь судді апеляційного суду;
думку прокурорів, які підтримали апеляційні скарги прокурора, потерпілих та їх представника і заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого;
потерпілих та їх представника, які підтримали апеляційні скарги, а також апеляційні скарги їх представника та прокурора, заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого;
обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційних скарг потерпілих, їх представника та прокурора;
перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Віповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; та інш.

Разом з тим суд першої інстанції вказаних вимог закону не виконав.

Як убачається з обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_12 оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Це обвинувачення в судовому засіданні свого підтвердження не знайшло і суд визнав ОСОБА_12 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.
Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст. 36 КК ці умови полягають у такому:
1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави;
2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК;
3) за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала;
4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається;
5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає;
6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Визначення конкретного моменту, з якого особа перестала перебувати в стані необхідної оборони з огляду на закінчення злочинного посягання, має відносний характер і залежить від конкретних обставин справи, оцінка яких має включати аналіз об`єктивних і суб`єктивних аспектів поведінки як нападника, так і того, хто обороняється. При цьому важливо з`ясувати, чи могла особа, яка обороняється, з огляду на об`єктивну обстановку та поведінку нападника усвідомлювати, що посягання припинилося, тобто чи було для такої особи за даних об`єктивних обставин очевидним, що у застосуванні заходів захисту відпала необхідність. Якщо ж у ситуації, яка склалася, особа не мала можливості усвідомити факт припинення злочинного посягання, слід вважати, що вона діяла в стані необхідної оборони. Крім того, посягання вважається наявним і тоді, коли воно зупинене, однак може відновитися у будь-який момент.

При розгляді справ даної категорії необхідно також з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. При цьому згідно з ч. 3 ст. 36 КК перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту; перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК. Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Зазначені положення закону судом першої інстанції не враховані.

З показань свідка ОСОБА_17 , яких вона давала в суді першої інстанції вбачається, що обвинувачений на зауваження ОСОБА_23 відповів агресивно і погрожував покупцям. Згодом до магазину підбіг хлопець, який тримаючись за шию попросив про допомогу, при цьому повідомив, що його вдарили ті, хто пішов за ним у темряву.
Свідок ОСОБА_20 стверджував, що обвинувачений разом із ОСОБА_24 довго вибирали товар, і жінка зробила їм зауваження. ОСОБА_12 почав поводити себе агресивно та вдарив головою у ніс чоловіка, який стояв поруч із жінкою. Тоді до них підійшов потерпілий та запитав чому він б`є людей. Між ними виникла сварка і він бачив обопільну штовханину. Потім потерпілий швидко почав відходити у темряву, а за ним йшли ті два чоловіки. Через 5 секунд потерпілий з раною на шиї вибіг з темряви, підбіг до магазину і присів.
Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 підтвердили, що обвинувачений з товаришем дуже довго вибирали коньяк, а тому їм зробили зауваження. У відповідь ОСОБА_12 вдарив ОСОБА_18 головою. Хлопець запитав навіщо вони б`ють людей, на що обвинувачений сказав що і з ним він зараз розбереться і пішов з іншим до того хлопця.

Вказаним доказам суд не надав жодної оцінки, не мотивував чому він їх не бере до уваги.

До того ж, суд взагалі не проаналізував й інші докази по справі та не надав їм жодної оцінки.

Надавши перевагу показанням обвинуваченого та визнавши його версію обставин спричинення тілесних ушкоджень, суд враховував, що вони узгоджуються з деякими висновками експертів, які підтверджували ймовірність утворення у ОСОБА_15 ушкоджень за обставин вказаних ОСОБА_12 під час слідчого експерименту.

При цьому, суд залишив поза увагою той факт, що слідчий експеримент із ОСОБА_12 проводився вдень та не на місці, де відбулася вказана подія, у той час коли подія відбувалася вночі. Також досліджувався механізм спричинення лише одного колото-різаного тілесного ушкодження, у той момент коли у потерпілого їх виявили чотири.

За даних обставин, висновки суду про перебування ОСОБА_12 в стані перевищення меж необхідної оборони є необґрунтованими.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що у потерпілого виявлено чотири колото-різаних поранень. Однак суд, не звернув увагу, що вказана обставина відсутня в обвинувальному акті, відповідно до якого ОСОБА_12 умисно наніс ОСОБА_15 один удар у область шиї (т. 1 а.п. 3).

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вказані порушення, на думку колегії суддів, є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне судове рішення по кримінальному провадженню скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Враховуючи, конкретні обставини судового провадження, колегія вважає за необхідне залишити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Під час нового розгляду справи суду належить усунути зазначені недоліки, ретельно дослідити всі обставини вчинення кримінального правопорушення, дати оцінку всім доказам по справі, перевірити й доводи викладені в апеляційних скаргах, і, залежно від встановленого, прийняти законне рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , представника потерпілих ОСОБА_11 , прокурора Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_12 ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2018 року щодо ОСОБА_12 скасувати.

Призначити у даному кримінальному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_12 залишити попередній у вигляді домашнього арешту.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4