Справа № 205/8846/16-к
Провадження № 1-кп/204/304/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

потерпілої: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань того ж суду матеріали кримінального провадження № 0004089 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, не працюючого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

20 вересня 2016 року, приблизно о 20 години 00 хвилин, у ОСОБА_8 , у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, з мотивів помсти, виник умисел, спрямований на умисне вбивство, тобто, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме: ОСОБА_7 , з якою ОСОБА_8 до 15.09.2016 року працював на одному місці роботи, а саме на ПАТ «ПРОГРЕС», за адресою: м. Дніпро, вуя. Юдіна, 11.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство, тобто, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 близько 06 години 20 хвилин, 21.09.2016 року, знаходився на сміттєзвалищі в балці, на відстані близько 300 метрів від вулиці Юдіна у місті Дніпро, де чекав на прихід ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що остання кожного дня проходить через вказане сміттєзвалище на роботу. У вказаний день близько 06 години 40 хвилин, у вищевказаному місці ОСОБА_8 побачив ОСОБА_7 , яка проходила повз вказане сміттєзвалище, де підійшов ззаду до неї, утримуючи в правій руці невстановлений досудовим слідством предмет, за властивостями схожий на ніж, і, реалізуючи свій вищевказаний злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання смерті потерпілої, обхопив передпліччям лівої руки та долонею затулив їй рота. Від вказаних дій потерпіла ОСОБА_7 намагалася вирватися від чого впала на землю, де знаходилася в положенні сидячі. В той час, як остання знаходилася на землі у вищевказаному положенні ОСОБА_8 наніс не менше як 6 ударів, вказаним невстановленим предметом по тілу потерпілої, а саме в область черева, шиї, наплічної області та лівого плеча, в момент нанесення вищевказаних ударів потерпіла кликала на допомогу. Почувши її крик, в бік злочину почав бігти, ОСОБА_10 , побачивши якого ОСОБА_8 припинив наносити потерпілій ОСОБА_7 удари невстановленим предметом, за властивостями схожий на ніж, та зник з місця злочину, однак, ОСОБА_7 , від вказаних ударів не померла та була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16».

ОСОБА_8 , у вищевказаний час, у вищевказаному місці спричинив ОСОБА_11 згідно висновку експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» №4081е від 02.11.2016 року тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення черева, яке розпочинається раною на передній поверхні черева праворуч (на відстані 100см вгору від підошовної поверхні стоп та на 2см праворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, який йде згори до низу, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та далі проникає в череву порожнину, з подальшим ушкодженням великого сальника та явищами внутрішньочеревної кровотечі; колото-різаного поранення шиї, з раною на лівій бічній поверхні шиї у верхній третині, ближче до кута нижньої щелепи ліворуч, яке сліпо закінчується в м`яких тканинах шиї на глибині 1,5см; колото-різаного поранення в надключичній області ліворуч (на відстані 140см вгору від підошовної поверхні стоп та на 8см ліворуч від умовної серединної лінії тіла), яке сліпо закінчується в м`яких тканинах на глибині 3,0см; колото-різаного поранення лівого плеча, з раною на зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, яке сліпо закінчується в м`яких тканинах плеча на глибині 4см; двох поверхневих різаних або колото-різаних ран: на передній поверхні лівого плечового суглобу та в надплічній області ліворуч по середині.

Виявлені у потерпілої ОСОБА_7 тілесні ушкодження спричинені від не менш як 6-ти механічних дій гострого предмету, якій володів колючо-ріжучими властивостями, що діяв в область шиї ліворуч, надплічної області ліворуч, лівого плеча та черева праворуч (у напрямку згори до низу), яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними властивостями, що підтверджується характером ран (краї ран рівні, кінці гострі) та наявність раньових каналів.

За своїм характером виявлене у ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення черева - відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3 «к», «правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.

Тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаних поранень шиї, надплічної області та лівого плеча (як кожне окремо) - відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив незакінчений замах на умисне вбивство, оскільки з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця у зв`язку з тим, що на місце вчинення кримінального правопорушення почав бігти свідок ОСОБА_10 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому злочині не визнав, оскільки він тільки наніс потерпілій тілесні ушкодження, хотів налякати її, а вбивати не хотів. Суду пояснив, що з потерпілою ОСОБА_7 він разом працював в ПАТ «Прогрес». Він не подобався колегам по роботі ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , між ними не склалися стосунки. Потерпіла ОСОБА_7 постійно налаштовувала колектив проти нього, знаходила причини, аби його зачепити, скаржилася на нього керівництву. Одного разу його оштрафували за те, що він їх обізвав. Вони хотіли, аби він пішов з роботи, проте він самостійно попросився перевестись. Одного дня, він не витримав, сказавши, що піде працювати вантажником, аніж працювати разом із ОСОБА_7 .. Начальниця запропонувала йому перевестись на інше місце роботи, проте зарплата там була на порядок менше та графік роботи був не дуже зручний для нього. Однак, він пропрацював там тиждень. 21 вересня 2016 року, вранці він прокинувся та подумав, що не погано би було повернутися на попереднє місце роботи і в нього виник умисел налякати потерпілу щоб вона, потрапила до лікарні. Він пішов на вул.Юдіна, біля сметтєзвалища в м.Дніпро, де проходить дорога, до їх роботи, і став чекати, коли ОСОБА_7 буде йти на працю. У своїй куртці він знайшов ніж, довжиною 15 см, лезо 7-8 см. Побачивши потерпілу, він підійшов до неї ззаду, схопивши її лівою рукою і закривши їй рот, а в правій руці в нього був ніж. Вони пройшли декілька метрів, ОСОБА_7 вдарила його сумкою, а він наніс їй удар ножем в живіт, потім вона впала на землю. Він наніс їй ще декілька ударів. Проте умислу вбивати її у нього не було. Крові не було. В цей час, він побачив, що хтось біжить, він злякавшись, втік, на метрів 100 від неї, стояв і бачив як вона встала, думав усе з нею добре. Побачив, що їй хтось допоміг. Після всього, він повернувся до бабусі, де зняв свої речі, вони були брудні. Потім, він повернувся додому і зробив вигляд, що він тільки прокинувся. Пізніше йому зателефонували з поліції, а потім працівники поліції приїхали і забрали його до відділу поліції. Він припинив наносити удари ОСОБА_7 оскільки в нього виникло почуття розкаяння, його зупинила думка, що вже досить, адже він не хотів її вбивати, а потім він побачив свідка ОСОБА_13 . Він не намагався допомогти ОСОБА_7 тому що бачив, що з нею усе добре. Він лише хотів, щоб її забрали до лікарні, а він би повернувся на її місце. Поява свідка Крупені його не зупинила, він сам закінчив свої дії, це не пов`язано з його появою. Точну кількість ударів ОСОБА_7 він не пам`ятає, спочатку один удар в живіт, а потім ще декілька у куртку та шарф, мабуть 3 удари. Того дня він був одягнутий у куртку з капюшоном на голові. Він не пам`ятає, щоб він щось казав потерпілій в момент скоєння злочину. Ніж він десь викинув, коли втікав. Він не думав, що спричиняє їй ушкодження адже на ОСОБА_14 була товста куртка. Потім він дізнався, що ОСОБА_14 у дуже тяжкому стані. Вбивати ОСОБА_14 він не хотів, а намагався лише заподіяти травму, щоб вона потрапила до лікарні.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується доказами по справі, дослідженими у судовому засіданні, а саме:
-показаннями потерпілої ОСОБА_7 у судовому засіданні про те, що з обвинуваченим ОСОБА_8 вона знайома, вони разом працювали в одному цеху більше 5 років в ПАТ «Прогрес», потім працювали на одній ділянці. Ніяких відносин вони не підтримували, просто разом працювали, ОСОБА_15 конфліктний чоловік. Він постійно ображав її та напарницю ОСОБА_12 , висловлювався на їх адресу нецензурною лайко. В основному конфліктував ОСОБА_8 з ОСОБА_12 . Напередодні злочину, між ними та ОСОБА_8 знов відбувся конфлікт, про що вона та ОСОБА_12 повідомили майстра. У зв`язку із чим ОСОБА_15 15.09.2016 року перевели на іншу ділянку роботи. 21.09.2016 року, в ранці, приблизно о 06.30 вона йшла на роботу, проходячи біля сміттєзвалища неподолік вул.Юдіна, її ззаду хтось обхвати рукою, а другою рукою закрив їй рот і так вони пройшли два-три метра. Спочатку вона подумала, що хтось жартує з її знайомих і не чинила опір. Потім, зрозумівши, що це не жарт, вона почала вириватися і ОСОБА_8 наніс їй перший удар в живіт. Вона впала на землю, ОСОБА_8 нахилився над нею і почав наносити їй удари в шию, плече, всього близько 5 ударів. Вона намагалася чинити опір, лежачи на правому боці, розмахуючи руками, потім почала кричати. Коли він побачив, що на її крик до них наближається чоловік, який раніше обігнав її по дорозі, ОСОБА_8 , злякавшись, відскочив від неї і сказавши «Сдохни, зараза», втік. Чоловік підійшов до неї, допоміг встати і довів її до роботи. Що нападником є саме ОСОБА_8 , вона зрозуміла, коли почула його голос, вона підняла голову і побачила його обличчя. ОСОБА_8 був у куртці з капюшоном на голові, тому відразу вона його не роздивилася, а почувши його голос, відразу зрозуміла, що це ОСОБА_8 . Яка точно була відстань між ними та чоловіком, який наближався до них вона точно сказати не може, тому що була в шоковому стані. Мошкарні припинив наносити їй удари, коли побачив, що до них біжить чоловік. Після цього нападу, вона 21 день знаходилася в лікарні, 1,5 місяці на лікарняному, їй зробили операцію. Наполягає, що ОСОБА_8 припинив наносили їй удари, коли побачив, що до них наближається чоловік. Цивільний позов до ОСОБА_8 заявляти не бажає, оскільки нічого від нього не хоче, а бажає щоб він поніс покарання за скоєне. Просить винести ОСОБА_8 покарання на розсуд суду у вигляді позбавлення волі. До неї проходила цивільна дружина обвинуваченого і пропонувала гроші взамін на те, щоб вона примирилася з ОСОБА_8 і, щоб його звільнили з під варити, вона відмовилася від грошей. Потерпіла не заперечувала, щоб подальший розгляд справи проводили без її участі;
- показаннями свідка ОСОБА_10 у судовому засіданні про те, що з обвинуваченим він не знайомий, з потерпілою ОСОБА_7 особисто не знайомий, але знає її в обличчя, підприємства де вони працюють знаходяться поряд, тому вони інколи бачаться, коли їдуть на роботу одною дорогою. У вересні 2016 року, зранку, вони разом із потерпілою ОСОБА_7 йшли на роботу, він обігнав її на пустирі біля заводу «Коксохім», вона йшла позаду. Через деякий час, метрів через 200, він почув позаду якісь звуки. Озирнувся та побачив, що ОСОБА_7 лежить на землі, а над нею знаходиться незнайомий йому молодий чоловік, який притискав потерпілу до землі, між ними була боротьба. Він зрозумів, що щось сталося і побіг до них, при цьому він щось кричав. Хлопець, побачивши, що він наближається, вскочив та побіг у протилежну сторону. Підбігши до потерпілої, він побачив, що вона в крові, він допоміг їй піднятися та супроводив її до місця її роботи. Він запитав у потерпілої, що сталося, вирішивши, що той хлопець хотів забрати у потерпілої сумку, але вона відповіла, що ні, що цей хлопець з її роботи і назвала його прізвище та ім`я. Обличчя хлопця він не бачив, тому впізнати не зможе, оскільки той знаходився на відстані приблизно 200 м, і, як йому здається, був у капюшоні;
- показаннями свідка ОСОБА_12 у судовому засіданні про те, що з потерпілою ОСОБА_7 вона знайома приблизно 16 років, а обвинуваченого ОСОБА_8 вона знає протягом 3-х років, вони втрьох разом працювали в одному цеху по конвеєрній зборці меблів в ПАТ «Прогрес». ОСОБА_8 дуже конфліктна людина, часто погодився неадекватно. Коли вони працювали разом, то він постійно нарікав та сварив її та потерпілу, що вони погано працюють, хоча це було не так. 21 вересня 2016 року, приблизно о 06.45 год., коли вона підходила до прохідної, вона побачила потерпілу ОСОБА_7 , яка попросила її почекати. Коли ОСОБА_7 наблизилася, то вона побачила, що її одежа, а саме куртка бузкового кольору в крові, ОСОБА_7 була бліда і закривала шию. Вона запитала, що сталося, ОСОБА_7 відповідала, що на неї в районі сміттєзвалища напав ОСОБА_8 і поколов її ножем. Вона відразу ж викликала швидку та поліцію. Також, ОСОБА_7 повідомила їй, що вона відбивалася від ОСОБА_8 , та її врятував незнайомий чоловік, що якщо б не він, то не відомо, чим би все закінчилося. ОСОБА_7 показала їй, що в неї були порізані шия, грудь, плече, живіт. ОСОБА_8 постійно конфліктував з нею та інколи з потерпілою, ображав їх. Вона неодноразово писала на ОСОБА_8 доповідні керівництву з цього приводу. Коли приходило керівництво, то ОСОБА_8 поводив себе добре. Цей напад на ОСОБА_14 стався через неділю, після того, як його перевили до іншого місця роботи. Конфлікт відбувався з приводу їх роботи, ОСОБА_8 не подобалося, як вони з ОСОБА_14 працюють. Вона не може пояснити, чому ОСОБА_8 напав на потерпілу. Можливо це було пов`язано з його переводом на іншу роботу, можливо щось інше, вона не знає. ОСОБА_7 розповідала їй тільки, що ОСОБА_15 напав на неї ззаду, закривши рукою рот, після чого наніс їй удари ножем;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , що вона тривалий час зустрічалася з ОСОБА_8 , протягом шести місяців до злочину вони почали проживати разом. Приблизно за два тижні до злочину, ОСОБА_8 був якісь засмучений. Вона намагалася дізнатися, що трапилося, він лише сказав, що щось на роботі, однак, що саме сталося, не розповів. 21.09.2016 року, зранку, коли вона проснулася і зайшла до кухні, то побачила ОСОБА_8 , який готував чай. Про те, що сталося вона дізналася пізніше, коли приїхала поліція.
Крім показань потерпілого та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими судом у судовому засіданні:
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004089, щодо внесення відомостей про злочин, передбачений ст.15 ч.3, ст.115 ч.1 КК України від 21 вересня 2016 року (а.п.1);
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 21 вересня 2016 року року, в якому потерпілою ОСОБА_7 зазначено, що вона просить вчинити заходи до ОСОБА_8 , який 21.09.2016 року близько о 06.40 год., знаходячись в балці поблизу сміттєзвалища, що розташоване на відстані близько 300 м від вул.Юдіна в м.Дніпро спрчинив їй тілесні ушкодження (а.п.9-10);
- протоколом огляду місця події від 21 вересня 2016 року, з фототаблицею, згідно якого проведено огляд місця скоєння злочину ділянки місцевості по вул.Юдіна Новокодацького району м.Дніпро (а.п.36,37,38);
- протоколом огляду від 22.09.2016 року, з фототаблицею, в ході якого оглянуті жіноча куртка бузкового кольору та жіноча кофта сірого кольору, які належать потерпілій ОСОБА_7 і в яких остання була одягнута в момент вчинення злочину 21 вересня 2016 року, при огляді на куртці та кофті виявлені пошкодження у виді розрізів (а.п.31, 32-33);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.10.2016 року, з фототаблицею, за участю потерпілої ОСОБА_7 , експерта СМЕ ОСОБА_17 , відповідно до якого потерпіла ОСОБА_7 розповіла про обставини та показала механізм нанесення їй ударів ножем ОСОБА_18 , що мало місце 21.09.2016 року, близько 06.40 год. біля сміттєзвалища по вул.Юдіна в м.Дніпрі (а.п.132-133, 134-136);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.11.2016 року, з фототаблицею, за участю підозрюваного ОСОБА_8 , експерта СМЕ ОСОБА_17 , в присутності захисника ОСОБА_6 , відповідно до якого ОСОБА_8 розповів про обставини та показав механізм нанесення ним ударів ножем потерпілій ОСОБА_7 , що мало місце 21.09.2016 року, близько 06.40 год. біля сміттєзвалища по вул.Юдіна в м.Дніпрі (а.п.150-151, 152-153);
- висновком експерта №4081е від 02 листопада 2016 року, в якому зазначено, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_7 у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення черева, яке розпочинається раною на передній поверхні черева праворуч (на відстані 100см вгору від підошовної поверхні стоп та на 2см праворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, який йде згори до низу, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та далі проникає в череву порожнину, з подальшим ушкодженням великого сальника та явищами внутрішньочеревної кровотечі; колото-різаного поранення шиї, з раною на лівій бічній поверхні шиї у верхній третині, ближче до кута нижньої щелепи ліворуч, яке сліпо закінчується в м`яких тканинах шиї на глибині 1,5см; колото-різаного поранення в надключичній області ліворуч (на відстані 140см вгору від підошовної поверхні стоп та на 8см ліворуч від умовної серединної лінії тіла), яке сліпо закінчується в м`яких тканинах на глибині 3,0см; колото-різаного поранення лівого плеча, з раною на зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, яке сліпо закінчується в м`яких тканинах плеча на глибині 4см; двох поверхневих різаних або колото-різаних ран: на передній поверхні лівого плечового суглобу та в надплічній області ліворуч по середині. Виявлені у потерпілої ОСОБА_7 тілесні ушкодження спричинені від не менш як 6-ти механічних дій гострого предмету, якій володів колючо-ріжучими властивостями, що діяв в область шиї ліворуч, надплічної області ліворуч, лівого плеча та черева праворуч (у напрямку згори до низу), яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними властивостями, що підтверджується характером ран (краї ран рівні, кінці гострі) та наявність раньових каналів. За своїм характером виявлене у неї тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення черева - відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3 «к», «правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6. Тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаних поранень шиї, надплічної області та лівого плеча (як кожне окремо) - відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6 (а.п. 128-131);

- додатковим висновком експерта №4302е від 19 листопада 2016 року, в якому зазначено, що у ОСОБА_7 при огляді виявлені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення черева, яке розпочинається раною на передній поверхні черева праворуч (на відстані 100см вгору від підошовної поверхні стоп та на 2см праворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, який йде згори до низу, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та далі проникає в череву порожнину, з подальшим ушкодженням великого сальника та явищами внутрішньочеревної кровотечі; колото-різаного поранення шиї, з раною на лівій бічній поверхні шиї у верхній третині, ближче до кута нижньої щелепи ліворуч, яке сліпо закінчується в м`яких тканинах шиї на глибині 1,5см; колото-різаного поранення в надключичній області ліворуч (на відстані 140см вгору від підошовної поверхні стоп та на 8см ліворуч від умовної серединної лінії тіла), яке сліпо закінчується в м`яких тканинах на глибині 3,0см; колото-різаного поранення лівого плеча, з раною на зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, яке сліпо закінчується в м`яких тканинах плеча на глибині 4см; двох поверхневих різаних або колото-різаних ран: на передній поверхні лівого плечового суглобу та в надплічній області ліворуч по середині. Локалізація та характер виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень частково не суперечать механізму їх спричинення, на який вказує підозрюваний ОСОБА_8 в ході проведення слідчого експерименту, тобто від механічної дії леза ножа в область черева та шиї (встановлення наміру спричинення тілесного ушкодження (навмисно та ненавмисно), не входить до компетенції судово-медичного експерта, а вирішується судово-слідчими органами). При судово-медичній експертизі гр. ОСОБА_7 у неї також були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаного поранення в надключичній області ліворуч, колото-різаного поранення лівого плеча та двох поверхневих різаних або колото-різаних ран: на передній поверхні лівого плечового суглобу та в надплічній області ліворуч по середині (а.п.148-149);

- висновком експерта №382К від 30.09.2016 року, згідно якої, кров потерпілої ОСОБА_7 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (а.п.103);
- висновком експерта № 387к від 03.10.2016 року, згідно якої, кров підозрюваного ОСОБА_8 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (а.п.109);
- висновком експерта 1785 від 05.11.2016 року, згідно якої, на светрі (в постанові слідчого кофта) (об`єкти 1-3), яка належить ОСОБА_7 встановлена наявність крові людини. В одному сліді на светрі (об`єкт№4) та в усіх слідах на куртці (об`єкти №№5-9) ОСОБА_7 наявність крові не встановлена. При серологічному дослідженні слідів крові на светрі (об`єкти №№1-3), виявлений антиген А, а і одному сліді на светрі (об`єкт №1), ще і ізогемаглютинін анти-В, що не виключає можливості походження слідів крові в вищевказаних об`єктах від особи (осіб) групи крові А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі можливо як від ОСОБА_7 , так і від ОСОБА_8 , як від обох разом так і від кожного окремо (а.п.113-116);
- речовим доказом: кофта жіноча та куртка жіноча, які належать ОСОБА_7 , добровільно видані в ході огляду 22.09.2016 року ОСОБА_19 , які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (квитанція № 450) (квитанція №1702) (а.п.34);

- висновком судово-психіатричного експерта №216 від 03.11.2016 року, в якому зазначено, що ОСОБА_8 хронічною психічною хворобою, слабоумством, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності або іншим хворобливим станом психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і на даний час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час емоційно нестійкий розлад. Під час інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. В даний час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. У застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру не потребує. У кримінальній ситуації в стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, суттєво вплинувшим на свідомість і поведінку, не перебував (а.п.120-124).
Даючи оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_8 , що він не хотів вбити потерпілу ОСОБА_7 , а лише бажав спричинити їй тілесні ушкодження, щоб вона потрапила до лікарні, суд розцінює, як обрану останнім лінію захисту і бажання будь-яким чином уникнути відповідальності за вчинення ним замаху на умисне особливо тяжке кримінальне правопорушення, і вважає, що показання обвинуваченого не впливають будь-яким чином на доведеність його вини у вчиненні суспільно-небезпечного діяння або на кваліфікацію вчиненого, тому суд критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_8 .
Всі докази у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_8 отримані у передбаченому Кримінальним процесуальним Кодексом України порядку, є належні та допустимі.
Недопустимих доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини або доказів та відомостей, які стосуються особи обвинуваченого не має.
Так, надані обвинуваченим покази у судовому засіданні, що він лише бажав спричинити потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження, щоб вона потрапила до лікарні і в нього не було умислу вбивати її, що він лише хотів налякати потерпілу, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_7 , які не змінювалися, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду. Обставин та причин щодо можливої обмови потерпілою - обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.
Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердив, що ОСОБА_8 припинив наносити потерпілій ОСОБА_7 удари, коли побачив, що він наближається до них, і ОСОБА_8 відразу ж втік у протилежному напрямку.
Суд критично ставиться до показів обвинуваченого, даних останнім в судовому засіданні, оскільки його показання не зайшли свого підтвердження під час судового розгляду, повністю спростовуються об`єктивною сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не мають протиріч.
Доводи захисника щодо відсутності у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого зводяться до особистого тлумачення норм матеріального та процесуального закону і хибній оцінці одиничних доказів. При цьому, сторона захисту оцінює і тлумачать такі докази на свій лад, вибірково, спотворюючи їх зміст та відособлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.
У відповідності до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Згідно із ч.3 ст.15 КК України, замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
Відповідно до ч.2 ст.24 КК України, умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.115 КК України характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідками у вигляді смерті людини, причинного зв`язку між зазначеним дією і наслідками. Замах на вбивство має місце тільки тоді, коли діяння винного було безпосередньо спрямоване на позбавлення життя іншої людини, але злочинний умисел (смерть) може настати з причин, незалежних від волі винного. Замах на вбивство може бути вчинено лише при наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого. Якщо такий умисел не встановлено, замах на вбивство відсутній, а вчинене необхідно кваліфікувати за наслідками, які настали.
Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.
Для відмежування умисного вбивства від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел слід вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їхні взаємовідносини. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, у випадку заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, ставлення до настання смерті проявляється в необережності.
Отже, замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, коли винний передбачав настання смерті потерпілого і бажав цього, але такі наслідки не настали з незалежних від його волі обставин.
При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.
Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» передбачено, що для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи, при дослідженні доказів, необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Оцінюючи зібрані у провадженні докази в їх сукупності, співставляючи отримані в ході судового розгляду покази обвинуваченого, потерпілого, свідків подій, що відбулися 21.09.2016 року близько 06 години 20 хвилин, на сміттєзвалищі в балці, на відстані близько 300 метрів від вулиці Юдіна у місті Дніпро, приймаючи до уваги кількість нанесених тілесних ушкоджень та їх локалізацію, та аналізуючи їх у співвідношенні одне із одним, а також письмовими доказами у провадженні, колегія суддів дійшла висновку, що стороною обвинувачення доведено та встановлено в ході судового розгляду умислу ОСОБА_8 , направленого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_7 та бажання і передбачення обвинуваченого наслідків своїх дій у вигляді смерті потерпілої. При цьому, ОСОБА_8 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця у зв`язку з тим, що на місце вчинення кримінального правопорушення з`явився свідок ОСОБА_10 ..
Так, у ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений знайомий із потерпілою тривалий час, вони разом працювали в ПАТ «Прогрес», між ними іноді виникали конфлікти, які не тягли за собою наслідків, що передбачали б кримінальну відповідальність. Однак, останній конфлікт, що стався між обвинуваченим ОСОБА_8 і потерпілою ОСОБА_7 на початку вересня 2016 року, привів до того, що ОСОБА_8 було переведено на іншу роботу, що його обурило і засмутило, у зв`язку з чим, він вирішив помститися їй, позбавившись ОСОБА_7 , щоб повернутися на попереднє місце роботи і зайняти її місце.
Зазначене підтверджується свідченнями потерпілої ОСОБА_7 , свідком ОСОБА_12 , а також показаннями самого ОСОБА_8 .
Крім того, згідно висновку експерта №4081е від 02.11.2016 року, за своїм характером виявлене у неї тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення черева - відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3 «к», «правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6. Тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаних поранень шиї, надплічної області та лівого плеча (як кожне окремо) - відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.

Тобто, локалізація ударів була визначена ОСОБА_8 раніше, удари були завдані прицільно, а саме: перший проникаючий удар в черево потерпілої, а інші в шию, надплічну область та ліве плече.
Досліджені судом письмові докази доповнюють заслухані судом показання свідків, потерпілої та підтверджують наявність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілої та передбачення (бажання) настання наслідків у вигляді її смерті.
Про присутність у обвинуваченого умислу позбавити ОСОБА_7 життя свідчить характер взаємовідносин між ними, а також факт завдання обвинуваченим одного проникаючого удару у черево, 5 непроникаючих колото-різаних ран у шию, підключну область ліворуч, ліве плече, у лівий плечовий суглоб, і припинення злочинних дій у зв`язку із появою свідка ОСОБА_10 ..
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 завдаючи потерпілій тілесні ушкодження, діяв з умислом, направленим саме на спричинення смерті потерпілої.
За встановлених обставин, дослідивши докази безпосередньо, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з точки зору належності, допустимості, достовірності доказів, а у їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у незакінченому замаху на умисне вбивство, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.
Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
При призначенні обвинуваченому покарання судом враховуються вимоги, передбачені ч.1 ст. 65 КК України, а саме, суд призначає покарання у межах санкції ч.1 ст.115 КК України з урахуванням вимог ч.1 та ч.3 ст.68 КК України, враховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив замах на особливо тяжкий злочин, раніше не судимий, знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 2010 р. з діагнозом: Емоційно нестійкій розлад особистості, імпульсивний тип, під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, знаходиться на обліку у Новокодацькому РВК, з 12.10.2016 року, як військовозобов`язаний запасу, військову службу не проходив за станом здоров`я, визнаний непридатним до проходження військової служби згідно з протоколом №4 від 12.10.2010 року, за місцем мешкання характеризується посередньо, не працює. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, що відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, цілям його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, колегія суддів не вбачає, оскільки будь-яких обставин, які б суттєво знижували тяжкість скоєного кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню не встановлено.
Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
У суду не виникає переконання в тому, що виправлення обвинуваченого можливе без реального виконання покарання. З врахуванням наведених обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових злочинів.
При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Обвинувачений ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню 21 вересня 2016 року був затриманий в порядку ст.208 КПК України, а на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2016 року ОСОБА_8 обраний запобіжний захід - тримання під вартою.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченим у вигляді тримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про особу, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Крім того, 24.12.2015 року вступив в силу Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 № 838-VIII, відповідно до якого судом зараховується строк попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Проте, відповідно до Закону № 2046-VІІІ від 18.05.2017 року до ч. 5 ст. 72 КК України було внесено зміни, згідно з яким «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.» Даний Закон України набув чинності 21.06.2017 року.
Так згідно ч. 4 ст. 5 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Враховуючи викладене, а також, те що обвинуваченого ОСОБА_8 було затримано 21 вересня 2016 року та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, то період часу з 21.09.2016 року по 20.06.2017 року включно підлягає зарахуванню у строк відбування покарання у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Період часу з 21.06.2017 року до дати набрання вироком законної сили підлягає зарахуванню у строк покарання у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлений.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 370, 371, 373, 374, 376, 394 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, та призначити йому покарання у вигляді восьми років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_20 відраховувати з 21 вересня 2016 року.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_21 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання обвинуваченого ОСОБА_9 строк його попереднього ув`язнення - з 21 вересня 2016 року - до 20 червня 2017 року включно з розрахунку відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року до дати набрання вироком законної сили з розрахунку відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.
Речові докази: кофта чоловіча з капюшоном, чоловічі спортивні штани, чоловіча футболка, чоловіча шкіряна куртка, що знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (квитанція № 415), вилучений у ОСОБА_8 мобільний телефон марки Nokia, моделі RM-969, білого кольору, ІМЕІ-1, НОМЕР_1 , 1МЕІ-2, НОМЕР_2 з сим-картками: 1) НОМЕР_3 , 2) НОМЕР_4 , що знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (квитанція № 412) повернути законному власнику ОСОБА_8 ; куртку жіночу, кофту жіночу, що знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (квитанція № 450) повернути законному власнику ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення вироку направляється учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3