Справа № 140/548/17
Провадження №11-кп/772/57/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 9 червня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, проживаючий в громадському шлюбі, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, не працює, на підставі ст. 89 КК України не судимий,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України з призначенням покарання у виді двох років обмеження волі;

- перераховано йому строк попереднього ув`язнення, відповідно до вимог ст. 72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за чотири дні обмеження волі та звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі в зв`язку з тим, що строк попереднього ув`язнення, відбутий останнім в межах даного кримінального провадження, перевищує призначене йому основне покарання у виді двох років обмеження волі;
- вирішено долю речових доказів, -

в с т а н о в и в:

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. ст. 15 ч.2, 115 ч.1 КК України, а саме у закінченому замаху на вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за таких обставин.
6 січня 2017 року близько 19:30 год., перебуваючи в нетверезому стані за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , розпочав словесний конфлікт із своєю матір`ю ОСОБА_10 з приводу втручання нею в його особисті стосунки із його колишньою дружиною - ОСОБА_11 , у ході чого почав висловлюватись в адресу матері нецензурними словами.
В зв`язку цим, з метою припинення протиправної поведінки ОСОБА_7 , ОСОБА_10 поскаржилась своєму сину - ОСОБА_12 , який з метою з`ясування стосунків із братом ОСОБА_7 за образи матері, прийшов разом із своїм неповнолітнім сином ОСОБА_13 до домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де, у приміщенні будинку, між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , виник словесний конфлікт, в ході якого останні почали руками штовхати один одного в груди. Під час бійки, у ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел на умисне позбавлення життя ОСОБА_12 . Усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та незворотність їх наслідків у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_12 та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 взяв зі столу в ліву руку сіль, якою кинув у очі ОСОБА_12 з метою пригнічення його реакції, після чого, ОСОБА_7 взяв зі столу в праву руку кухонного ножа, яким умисно наніс ОСОБА_12 один удар у життєво-важливий орган, а саме у ліву частину голови, спричинивши при цьому тілесні ушкодження у вигляді травматичної ерозії рогівки правого ока, колото-різаної рани волосяної частини голови з ушкодженням апоневрозу, які відповідно до висновку експерта № 47 від 25.02.2017, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_12 вчасно надано медичну допомогу і госпіталізовано до Немирівської ЦРЛ.

Разом з тим, судом першої інстанції визнано доведеним, що 6 січня 2017 року близько 19:30 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в нетверезому стані за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , розпочав словесний конфлікт із своєю матір`ю ОСОБА_10 з приводу втручання нею в його особисті стосунки із його колишньою дружиною - ОСОБА_11 , у ході чого почав висловлюватись в адресу матері нецензурними словами. В зв`язку цим, з метою припинення протиправної поведінки ОСОБА_7 , ОСОБА_10 поскаржилась своєму сину - ОСОБА_12 , який з метою з`ясування стосунків із братом ОСОБА_7 за образи матері, прийшов разом із своїм неповнолітнім сином ОСОБА_13 до домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де, у приміщенні будинку, між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , виник словесний конфлікт, в ході якого останні почали руками штовхати один одного в груди. Під час штовханини ОСОБА_12 звалив ОСОБА_7 на диван, що знаходився в кімнаті, опинившись зверху нього та намагався придушити його за шию, з метою подолання опору та його заспокоєння. ОСОБА_7 , в свою чергу, пальцями руки почав надавлювати на око ОСОБА_12 , щоб той перестав його душити. В цей час, ОСОБА_10 (мати ОСОБА_7 та ОСОБА_12 ), ззаду намагалась розборонити синів та відтягувала ОСОБА_12 . Після цього, останні встали з дивану, і стоячи один на проти одного, ОСОБА_12 взяв в руки дерев`яний табурет і сказав заспокоїтись ОСОБА_7 , ставлячи табурет на підлогу. В цей час, ОСОБА_7 , побачивши табурет в руках ОСОБА_12 , взяв зі столу, біля якого знаходився в ліву руку сіль, а в праву кухонний ніж, який знаходився на столі. В цей же час, сіль, яка знаходилась в лівій руці, він кинув в очі ОСОБА_12 , з метою пригнічення його реакції, після чого, правою рукою, в якій знаходився кухонний ніж, умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_12 один удар у ліву частину голови, який не являвся небезпечним для життя в момент його нанесення, спричинивши при цьому тілесні ушкодження у вигляді травматичної ерозії рогівки правого ока, колото-різаної рани волосяної частини голови з ушкодженням апоневрозу, які відповідно до висновку експерта № 47 від 25.02.2017, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 охоплюються складом кримінального правопрушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України - спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і собі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, з призначенням йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд, кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч.2 ст. 125 КК України не врахував характеру і послідовності дій ОСОБА_7 , які виразились в жбурлянні в обличчя потерпілого ОСОБА_12 солі з метою пригнічення його реакції та спричинення удару ножем в область життєво важливого органу лівої частини голови, що свідчить про спрямованість умислу обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого, однак злочин не було доведено до кінця з незалежних від його волі причин та не зважив на роз`яснення, які містяться у п.п.4, 22 ПП ВС України №2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи» щодо вирішення питань про умисел та закінчений замах на злочин.

Заслухавши доповідь судді, повторно дослідивши за клопотанням прокурора ОСОБА_6 обставини, встановлені під час кримінального провадження, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та експерта ОСОБА_14 , заслухавши виступи в судових дебатах прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які наполягали на залишенні вироку суду без зміни, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у заподіянні ним потерпілому ОСОБА_12 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, обґрунтований та базується на всебічно, повно і об`єктивно досліджених у судовому засіданні доказах, сукупності яких у вироці дана належна оцінка.

Так, про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом обставин свідчать показання самого обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , детально наведені у вироці про розвиток подій, які відбувалися увечері 6 січня 2017 року в будинку АДРЕСА_1 .

Обвинувачений, потерпілий та зазначені свідки аналогічні показання дали при їх допиті в апеляційному суді.

За висновком судово-медичної експертизи у ОСОБА_12 мали місце ушкодження у вигляді травматичної ерозії правого ока (рогівки), колото-різаної рани волосянистої частини голови зліва з ушкодженням апоневрозу. Ушкодження у вигляді ерозії рогівки правого ока виникло від хімічної речовини (солі), колото-різана рана голови з ушкодженням апоневрозу виникла від дії колючо-ріжучого предмета, можливо, ножа за вказаних потерпілим ОСОБА_12 обставин, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вказаний висновок в судах першої та апеляційної інстанцій підтвердив судово-медичний експерт ОСОБА_14 , який, крім того, пояснив, що, оглянувши в судовому засіданні суду першої інстанції речовий доказ лезо ножа, дійшов висновку, що сила удару була невеликою, так як пошкодженим виявився тільки апоневроз (шкіра голови) без будь-якого пошкодження кісток черепа, про що свідчить підшкірний раневий канал, при цьому він виключає можливість пробиття кісток черепа представленим йому на огляд лезом ножа.

Таким чином, проаналізувавши надані сторонами кримінального провадження докази, суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України, обґрунтувавши своє рішення наступним.

Обвинувачений та потерпілий є рідними братами, між якими не було неприязних відносин, конфлікт у них виник раптово, потерпілий здушував шию обвинуваченого, який з метою пригнічення реакції потерпілого, взявши зі столу сіль, висипав її тому в обличчя та схопивши ніж, що також знаходився на столі, наніс ним йому удар, який не був прицільним, заподіявши поранення, що не було небезпечним в момент заподіяння.

Отже, локалізація тілесного ушкодження, спосіб його нанесення та знаряддя вчинення злочину, заздалегідь не приготовлене, не свідчать про спрямованість умислу обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого, оскільки відповідно до ч.1 ст. 15 КК України замахом на злочин визнається вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Призначене ОСОБА_7 покарання, від відбування якого він звільнений у зв`язку з його відбуттям, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 9 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: