Справа № 509/1657/15-к
Номер провадження:1-кп/521/190/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2018 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого: ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальні акти по кримінальним провадженням №0003132 від 26 грудня 2014 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України, №0000679 від 27 березня 2015 року відносно ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В

До Малиновського районного суду міста Одеси з апеляційного суду Одеської області після визначення підсудності надійшли кримінальні провадження за обвинувальними актами у кримінальних провадженнях №0003132 від 26 грудня 2014 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України, №0000679 від 27 березня 2015 року відносно ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Прокурор під час підготовчого судового засідання вважав за можливе призначити судовий розгляд за вказаними вище обвинувальними актами, оскільки на його думку вони відповідають вимогам статті 291 КПК України..

ОСОБА_4 не заперечував проти призначення кримінальних проваджень до судового розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вивчивши обвинувальні акти та додані до нього матеріали, вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що обвинувальні акти підлягають поверненню прокурору з наступних підстав.

Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальні акти підсудні Малиновському районному суду міста Одеси, підстав для закриття кримінальних проваджень за обвинувальними актами немає, однак обвинувальні акти не відповідають вимогам КПК України, а саме вимогам пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Статтею 291 КПК України встановлені вимоги до обвинувального акту та до реєстру матеріалів досудового розслідування. Так, обвинувальний акт має містити такі відомості (серед іншого): 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статі) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як видно зі змісту обвинувальних актів в них фактично викладена підозра про вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень. Такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_4 , за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного.

Вказане порушення в подальшому є перешкодою для ухвалення будь-якого судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Виходячи з наведених вимог практики Європейського суду з прав людини, в обвинувальних актах відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, отже суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувальних актів стосовно ОСОБА_4 , а тому доводи прокурора про відповідність обвинувальних актів вимогам ст. 291 КПК України, не відповідають міжнародним правовим актам, а також національному кримінальному процесуальному Закону.

Крім того, посилання органом досудового розслідування в обвинувальних актах на те, що ОСОБА_4 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення, є безпідставним, оскільки обвинувачення йому висунуте не було у встановленому законом порядку та не міститься в самих обвинувальних актах. Більш того, таке посилання в обвинувальних актах є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного акту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18 грудня 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що вказані вище недоліки в обвинувальних актах, зокрема відсутність викладення формулювання обвинувачення унеможливлюють подальший судовий розгляд кримінальних проваджень.

Керуючись статтями 3, 314 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Повернути обвинувальні акти по кримінальним провадженням №0003132 від 26 грудня 2014 року та №0000679 від 27 березня 2015 року та додані до них матеріали відносно ОСОБА_4 прокурору Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області у зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України, для усунення виявлених недоліків.

Ухвала суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала суду, може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення, через суд, який ухвалив судове рішення.

Суддя ОСОБА_1