Справа № 1-94/11
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2011 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
потерпілоїОСОБА_4
захисникаОСОБА_5
адвокатаОСОБА_6
підсудного ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Комсомольську кримінальну справу за обвинуваченням
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого: 1) 11.11.1993 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ст.ст.17,2153 ч.2, 81 ч.3, 140 ч.2, 145 ч.1, ст.42 КК України до 3 років позбавлення волі; 2) 21.12.1994 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ст.ст. 81 ч.4, 89 ч.1, 140 ч.3, 145 ч.2, ст.42 ч.3 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Постановою Полтавського районного суду від 07.08.1997 року невідбуту частину покарання 2 роки 9 місяців та 23 дні скорочено на Ѕ на підставі ст.8 Указу Президента України Про амністію. Звільнився 11.12.1998 року по відбуттю строку покарання; 3) 17.08.2000 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ст.ст. 140 ч.3, 17,141 ч.2, ст.42 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Постановою Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 28.10.2002 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 3 дні; 4) 26.05.2004 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ст.ст. 185 ч.2, ч.3, 75 КК України до 3 років 5 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки. Постановою Комсомольського міського суду від 19.06.2007 року звільнений від призначеного судом покарання,

- в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.115 та ст.128 КК України, -

в с т а н о в и в :

05 серпня 2010 року у вечірній час ОСОБА_7 разом із співмешканкою ОСОБА_8 та її немовлям ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, знаходилися в квартирі №АДРЕСА_1, де ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розпивали спиртні напої. Після того, коли ОСОБА_8 заснула, в період часу з 22 години 00 хвилин по 22 годину 30 хвилин, ОСОБА_7 виявив, що немовля ОСОБА_9 випорожнився і тому з метою підмити його поніс немовля до ванної кімнати, де не вживаючи необхідних заходів обережності та зневажливо ставлячись до безпорадності немовля, ОСОБА_7, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, намилив ОСОБА_9 і тримаючи його на долоні руки, втратив пильність і впустив його на підлогу.

В результаті падіння ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забиття головного мозку тяжкого ступеня, субарахноїдального крововиливу, перелому лівої тім'яної кістки, епідурального крововиливу в лівій тімяній області, синця з крововиливом в м'які тканини у лівій тім'яній області, що супроводжувалася комою і за ступенем тяжкості є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя.

Крім того, 25 жовтня 2010 року близько 20 годин 30 хвилин в районі будинку №53 по вулиці Леніна в м.Комсомольську між ОСОБА_7 та його співмешканкою ОСОБА_8 на ґрунті особистих неприязнених стосунків виникла сварка, яка переросла у бійку.

В ході бійки ОСОБА_7, перебуваючи у стані алкогольного спяніння та діючи з прямим умислом, направленим на заподіяння смерті ОСОБА_8, наніс останній не менше 16-ти ударів руками і ногами у різні частини тіла та два удари ножем в ділянку лівого плеча та один удар ножем в область грудної клітини.

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 громадянці ОСОБА_8 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді саден та крововиливів на різних частинах тіла, непроникаючого ножового поранення передньої поверхні лівого плеча в нижній третині та ножового поранення передньої стінки грудної клітини зліва, проникаючого в порожнину навколосерцевої сумки з ушкодженням серця, що супроводжувалося крововиливами у порожнину навколосерцевої сумки зі стисканням серця, які відноситися до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечні для життя у момент заподіяння.

Смерть гр.ОСОБА_8 наступила 26.10.2010 р. близько 00 год. 55 хв. в приміщенні Комсомольської міської лікарні в результаті поранення передньої стінки грудної клітини зліва, проникаючого в порожнину навкол6 серцевої сумки з пошкодженням серця, крововиливами в порожнину навколосерцевої сумки та ускладненої тампонадою порожнини навколосерцевої сумки кровю зі стисканням серця.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_7 свою вину в заподіянні малолітньому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень з необережності визнав повністю, а за фактом спричинення смерті гр-ки ОСОБА_8 винним себе визнав частково.

По епізоду заподіяння немовля ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень вина ОСОБА_7 підтверджується наступними доказами.

Висновком судово-медичної експертизи № 1095 від 22.09.2010 р. (т.1а.с.45), відповідно до якого у дитини ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді:

- закритої черепно-мозкової травми, у вигляді забиття головного мозку тяжкого ступеня, субарахноїдального крововиливу, перелому лівої тім'яної кістки, епідурального крововиливу в лівій тімяній області, синця з крововиливом в м'які тканини у лівій тім'яній області, що супроводжувалася комою, яка утворилась від дії тупого предмета у ліву тімяну область і за ступенем тяжкості є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя;

- синців на шиї, тулубі, сідницях і кінцівках; поверхневих ран у періанальній області, які могли утворитися від взаємодії з тупими предметами. Дані тілесні ушкодження як окремо, так і у сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоровя.

Виходячи з опису тілесних ушкоджень у медичній документації, слід вважати, що закрита черепно-мозкова травма, рани в періанальній області, за давністю не суперечать терміну вказаному в обвинуваченні, судити про давність утворення синців на шиї, тулубі, сідницях і кінцівках, за даними в представленої медичної документації, не можливо.

Згідно інформації служби у справах дітей Комсомольської міської ради від 29.11.2011 року та відповіді поліклініки Медичного центру первинної медико-санітарної допомогивід 06.12.2011 року в наслідок отриманої черепно-мозкової травми ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, має вади здоровя, фізичного та розумового розвиту, діагноз: прогресуюча гідроцефалія, дифузна атрофія головного мозку. Тетрапарез. Дисметаболічна кардіопатія. 05.11.2011 року немовля ОСОБА_9 встановлена інвалідність (т.4а.с.217-224).

За висновком судово-медичної експертизи №1242 від 21.10.2010р. (т.1а.с.111) синці на шиї, тулубі, сідницях і кінцівках, виявлені в ході судово-медичної експертизи дитини ОСОБА_9, могли утворитися від взаємодії з тупими предметами, за механізмом удару або тиску, проте судити про кількість травматичних впливів, знаряддя нанесення вказаних тілесних ушкоджень, а так само давність їх утворення за наявними даними у поданій медичній документації на ім'я ОСОБА_9, не можливо. Механізмом заподіяння закритої черепно-мозкової травми було не менше ніж одноразова дія у ліву тім'яну область тупого предмета, в результаті як удару таким, так і удару об такий.

Враховуючи дані матеріалів кримінальної справи, не виключена можливість утворення тілесних ушкоджень у вигляді поверхневих ран в періанальній області, встановлених при судово-медичної експертизі дитини за обставин, зазначених ОСОБА_8 в протоколі її допиту в якості підозрюваної.

Факт перебування ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 у стані алкогольного спяніння підтверджується відповідними медичними висновками від 06.08.2010 року (т.1а.с.28,29).

Будучи допитаною на досудовому слідстві ОСОБА_8 показала, що 05 серпня 2010 року вона разом із малолітнім сином ОСОБА_10 перебували в квартирі підсудного. Між нею та ОСОБА_7 виникла сварка з приводу того, що ОСОБА_8 не вдавалося заспокоїти немовля. Тоді ОСОБА_7 став відбирати ОСОБА_9 з рук ОСОБА_8, потягнувши його за ногу і з силою видрав його з рук матері. Після цього в ході сварки ОСОБА_7 став наносити ОСОБА_8 удари руками по тулубу та душити за шию. Від побиття ОСОБА_8 втратила свідомість і прийшла до тями вже в приймальному відділенні Комсомольської міської лікарні. Зі слів підсудного їй стало відомо, що коли вона була без свідомості, ОСОБА_7 поніс ОСОБА_9 до ванної кімнати щоб помити і впустив його на підлогу (т.1а.с.75).

Підсудний ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_8 є його співмешканкою, з якою він мешкає починаючи з 2009 року. У квітні 2010 році у них народився син ОСОБА_10. 05 серпня 2010 року ОСОБА_7, ОСОБА_8 та їх син ОСОБА_10 знаходилися в квартирі №АДРЕСА_2, де ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розпивали спиртні напої. Повернувшись з магазину із черговою пляшкою горілки ОСОБА_7 виявив, що ОСОБА_8, перебуваючи у стані сильного алкогольного спяніння, спить на підлозі, а малолітній ОСОБА_9 сходив по великому у туалет і плаче. Вирішивши помити ОСОБА_9 підсудний ОСОБА_7 відніс його до ванної кімнати, де під час намилювання ОСОБА_9 вислизнув з рук підсудного і впав на бетонну підлогу, а перед цим вдарився головою об раковину. ОСОБА_7 підняв малолітнього ОСОБА_9, помив його та поклав до ліжка, а згодом зрозумів, що йому потрібна допомога лікарів, тому викликав від сусідів швидку медичну допомогу.

Аналогічні показання підсудний ОСОБА_7 надавав під час його допиту на досудовому слідстві в якості підозрюваного та обвинуваченого (т.1а.с.85,93), які підтвердив в ході відтворення обстановки на обставин події (т.1а.с.96). Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи показання ОСОБА_7 стосовно механізму заподіяння тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_11 у виді закритої черепно-мозкової травми, надані підсудним під час відтворення обстановки та обставин події, не протиречать обєктивним судово-медичним даним (т.1а.с.106).

Свідок ОСОБА_12 підтвердила в судовому засіданні, що у вечорі чула з квартири підсудного плач дитини. Згодом до неї прийшов ОСОБА_7 та повідомивши, що дитина помирає попрохав викликати швидку медичну допомогу.

Свідок ОСОБА_13 показала, що її квартира знаходиться під квартирою підсудного, в якій постійно проходили пянки та бійки, гучно грає музика. Підсудний ОСОБА_7 та його співмешканка постійно перебували у стані алкогольного спяніння. ОСОБА_7 неодноразово бив співмешканку, вигонив її з квартири, але вона поверталася. В серпні 2010 року близько 22 год. 30 хв. вона знову почула як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 лаються один на одного. В квартирі щось падало та гупало. ОСОБА_13 не витримала, вийшла на балкон і стала лаяти сусідів, після чого в квартирі все затихло. Тієї ночі, близько 2 години, від працівників міліції їй стало відомо, що в ході сварки постраждала новонароджена дитина сусідів.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили в судовому засіданні, що в складі бригади швидкої медичної допомоги виїхали по виклику до малолітнього ОСОБА_9 Біля підїзду їх зустрів підсудний з явними ознаками алкогольного спяніння та провів до квартири. В квартирі на підлозі лежала жінка. Підсудний пояснив, що деякий час був відсутній в квартирі, а коли повернувся, його занепокоїв стан здоровя сина.

Свідок ОСОБА_16 показала, що вона працювала медичною сестрою приймального відділення лікарні коли каретою швидкої медичної допомоги був доставлений хлопчик ОСОБА_9. Разом з ним приїхав підсудний і назвався його батьком. Останній пояснив, що йому невідомо про те, що сталося, дитина на деякий час залишалася із матірю, а коли він повернувся, то помітив, що дитина веде себе не так як звичайно. Про падіння дитини на підлогу ОСОБА_7 нічого не повідомляв, на зовнішній вигляд він знаходився у стані алкогольного спяніння.

Свідок ОСОБА_17 показав в судовому засіданні, що він займає посаду заступника головного лікарі Комсомольської міської лікарні. Немовля ОСОБА_9 було доставлено до приймального відділення із черепно-мозковою травмою у критичному стані. Він тривалий час перебував у реанімаційному відділені лікарні, після чого його перевели до Полтавської обласної лікарні. В результаті отриманої травми ОСОБА_9 залишився інвалідом, він значно відстає у фізичному та розумовому розвитку і став сліпим.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеною вину підсудного ОСОБА_7 в скоєнні необережного злочинів проти здоровя людини. Його дії підлягають кваліфікації за ст.128 КК України, так як він з необережності заподіяв малолітньому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження.

По епізоду заподіяння смерті потерпілої ОСОБА_8 вина ОСОБА_7 підтверджується наступними доказами.

Результатами проведеного 26.10.2010 року огляду, в ході якого на трупі гр-ки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, виявлені сліди насильницької смерті (т.2а.с.19).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи (т.3а.с.3,11,23) на трупі гр. ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді поранення передньої стінки грудної клітини зліва, проникаючого в порожнину навколосерцевої сумки з ушкодженням серця, що супроводжувалося крововиливами у порожнину навколосерцевої сумки зі стисканням серця, яке виникло від однократної дії колючо-ріжучого предмета, яким міг би бути клинок ножа, про що свідчить його характер. Дані тілесні ушкодження можуть відноситися до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Рани на передній поверхні лівого плеча в нижній третині, яка виникла від однократної дії предмета, якому властиві ріжучі ознаки, яким би могло бути лезо клинка ножа, про свідчить характер рани. Дане тілесне ушкодження відноситися до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоровя.

Садна (подряпини) в області лівого лучезапястного суглоба, яка могла утворитися від однократної дії як тупого предмету з обмеженою поверхнею дотику по механізму тертя, так і предмета, володіючого ріжучими властивостями, яким могло бути лезо ножа, про що свідчить її характер. Садна на лівій щоці, які виникли від дії тупих предметів з обмеженою поверхнею дотику, під кутом до даної анатомічної області, в результаті девяти травмуючих дій, про що свідчить їх характер, кількість та механізм виникнення.

Крововиливи на обличчі, лівій половині спини, передньовнутрішньої поверхні правого плеча, тильної та ладанної половини правого передпліччя, тильної поверхні правої кісті, передньовнутрішній поверхні лівого плеча, які виникли від дії тупих предметів з обмеженою поверхнею дотику, якими могли бути руки людини,в результаті не менш шістнадцяти травмуючи дій в дану анатомічну області, про що свідчить їх характер, локалізація, кількість та механізм виникнення. Дані тілесні ушкодження, як окремо так і в своїй сукупності, можуть відноситися до легких.

Смерть гр.ОСОБА_8 наступила у результаті поранення передньої стінки грудної клітини зліва, проникаючого в порожнину навколосерцевої сумки з пошкодженням серця, крововиливами в порожнину навколосерцевої сумки та ускладненої тампонадою порожнини навколосерцевої сумки кровю зі стисканням серця.

Під час огляду від 25.10.2010 року в приміщенні Комсомольської міської лікарні вилучено одяг та взуття гр-ки ОСОБА_8 із слідами речовини бурого кольору (т.2а.с.13). Аналогічні сліди виявлено на землі та опалих литтях в районі будинку №53 по вул.Леніна в м.Комсомольську під час огляду місця події від 26.10.2010 року (т.2а.с.30). Згідно висновків імунологічних та цитологічних експертиз згадана речовина є кровю людини, яка може походити від потерпілої ОСОБА_8, а на вилученому ножі виявлені безядерні епітелії людини (т.3а.с.38, 45, 53, 61, 74, 83, 90, 100, 106, 119).

Відповідно до висновків медико-криміналістичних експертиз (т.3а.с.123,131) на пальто і джемпері гр-ки ОСОБА_8, по передній поверхні зліва і по передній поверхні лівого рукава, виявлено по одному колото-різаному пошкодженню. Також колото-різана рана виявлена в області 4-го міжребіря зліва, у края грудини, від трупа гр-ки ОСОБА_8 Колото-різані пошкодження на одязі і колото-різана рана на трупі ОСОБА_8 могли утворитися від одного і того ж колюче-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа, представленого на дослідження. Із висновків згаданих експертиз вбачається, що підсудний ОСОБА_7 наніс потерпілій один удар ножем в область грудної клітини та два удари ножем в ділянку лівого плеча.

Згідно висновку криміналістичної експертизи згаданий ніж є ножем господарсько-побутового призначення (т.3а.с.138).

Будучи допитаним на досудовому слідстві (т.2а.с.132, т.3а.с.247) та в суді підсудний ОСОБА_7 вину у заподіянні смерті потерпілій ОСОБА_8 визнав частково та показав, що умислу на позбавлення потерпілої життя він не мав. Про обставини скоєння злочину пояснив, що перебуваючи в стані алкогольного спяніння він та потерпіла поверталися додому. Між ними виникла сварка з приводу того, що ОСОБА_8 лаяла його за те, що він завдав малолітньому ОСОБА_9 тілесні ушкодження. ОСОБА_7 робив їй зауваження та вимагав заспокоїтися, але ОСОБА_8 його не слухала, від чого ОСОБА_7 розлютився, дістав з кишені кухонного ножа і 2-3 рази вдарив потерпілу у ділянку лівого плеча. На крик ОСОБА_8 підбігли перехожі, які викликали швидку медичну допомогу.

Аналогічні показання ОСОБА_7 надавав в судовому засіданні, однак зазначаючи, що перед заподіянням потерпілій ножових поранень ОСОБА_8 образила його чоловічу гордість, він розлютився і йому було все рівно хто перед ним. Він витягнув з кишені ніж та 2-3 рази вдарив ним потерпілу у плече.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показав, що восени 2010 року він, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в районі будинку №53 по вул.Леніна почули крик жінки про допомогу. ОСОБА_18 побачив неподалік силует людини, що лежить на землі, а над нею стоїть інша людина та бє її ногами. ОСОБА_18 побачив не менше пяти таких ударів. Коли ОСОБА_18 та інші наблизилися, підсудний припинив били потерпілу та на запитання відповів, що це його дружина і вони самі розберуться, потерпіла казала їм: допоможіть, вбивають. Підсудний наполягав на тому щоб ОСОБА_18 та його знайомі уходили, вів себе агресивно, тому ОСОБА_19 та ОСОБА_20 прийшлося його відігнати від потерпілої. Побачивши кров, ОСОБА_18 став телефонувати на станцію швидкої медичної допомоги, однак ОСОБА_7 категорично заперечував проти виклику лікарів, намагався наблизитися до ОСОБА_18 та відібрати телефон, але дорогу йому перегородили ОСОБА_19 ОСОБА_20 на руках відніс потерпілу до найближчого підїзду та поклав на лавочку, а коли приїхала карета швидкої медичної допомоги, підсудного вже не було.

Аналогічні показання в судовому засіданні надали свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_20

Зазначені показання свідки ОСОБА_19, ОСОБА_20 і ОСОБА_18 надавали під час їх допитів на досудовому слідстві та підтверджували їх в ході відтворення обстановки та обставин події за їх участю.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_7 наполягав на тому, що після заподіяння потерпілій ножового поранення він ударів ногами і руками їй не завдавав. Коли зявилися випадкові перехожі він попрохав їх викликати швидку медичну допомогу та відніс потерпілу до найближчого підїзду. Однак, суд не приймає наведені показання до уваги, так як вони спростовуються стабільними і послідовними показаннями свідків ОСОБА_19, ОСОБА_20 і ОСОБА_18, які зазначили, що почувши крик про допомогу, вони побачили потерпілу на землі. В цей час підсудний стояв поруч і продовжував наносити їй удари ногами та припинив це тільки після того, як наблизилися свідки. Підсудний ОСОБА_7 вів себе агресивно та намагався завадити викликати швидку медичну допомогу, незважаючи на те, що у потерпілої текла кров. Допомоги потерпілій підсудний не надавав.

Свідок ОСОБА_22 показав, що ОСОБА_7 та його співмешканка ОСОБА_8 були у нього у гостях і постійно сварилися. У вечірній час вони пішли додому, а приблизно через дві години підсудний повернувся весь схвильований і пояснивши, що посварився із ОСОБА_8 попрохав дозволити йому заночувати у ОСОБА_22 Вранці наступного дня за ОСОБА_7 прийшли працівники міліції.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеною вину підсудного ОСОБА_7 у скоєнні умисного злочину проти життя людини. Його дії підлягають кваліфікації за ч.1 ст.115 КК України, так як він вчинив умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Суд вважає безпідставними твердження підсудного про те, що він не мав умислу на позбавлення життя потерпілої і розцінює їх як обраний спосіб захисту.

Згідно з роз'ясненням, яке міститься у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 27 лютого 2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров'я особи", для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з'ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи з сукупності всіх обставин злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

При кваліфікації дій підсудного суд дійшов висновку, що обставини справи та характер дій підсудного свідчать про те, що ОСОБА_7, який тричі вдарив ОСОБА_8 ножем в ліве плече та грудну клітину зліва, у тому числі в життєво важливий орган грудну клітину з ушкодженням серця, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його наслідки та свідомо допускав заподіяння смерті потерпілої.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_7 наполягав на тому, що умислу на спричинення смерті потерпілої він не мав, але суд вважає наведені твердження неспроможними, до уваги їх не приймає і розцінює як обраний спосіб захисту з наведених вище підстав.

Наполягаючи на відсутності у ОСОБА_7 умислу на вбивство, захисник ОСОБА_6 посилався на те, що після спричинення потерпілій ножового поранення, ОСОБА_7 припинив злочинні дії за відсутності перешкод для їх продовження. Але суд вважає ці доводи хибними, так як обставини справи та характер дій підсудного свідчать про те, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його наслідки та свідомо допускав заподіяння смерті потерпілої. А злочинні дії припинив лише після того, як втрутилися випадкові перехожі свідки ОСОБА_21, ОСОБА_20 та ОСОБА_18, які фактично захистили потерпілу та вжили заходів для надання їй медичної допомоги. Поведінка підсудного після припинення злочинного діяння, яка виразилася у тому, що заподіявши ножове поранення у життєво важливий орган, він намагався завадити зазначеним свідки надати потерпілій медичну допомогу, викликати швидку, теж вказує на наявність в його діях умислу на позбавлення життя потерпілої.

Наполягаючи на кваліфікації його дій за ст.121 КК України, ОСОБА_7 заявив, що його вини у смерті потерпілої немає, так як ОСОБА_8 померла в результаті надання їй неякісної медичної допомоги. Однак, суд не приймає згадані твердження до уваги, так як вони спростовуються висновком комісійної судово-медичної експертизи, відповідно до якої враховуючи характер, тяжкість поранення грудної клітини (наявність проникаючого поранення грудної стінки з пораненням серцевої сорочки та правого передсердя), причину смерті потерпілої, вкрай тяжкий її стан при наданні першої медичної допомоги бригадою швидкої допомоги та при надходженні в стаціонар, навіть за умови надання своєчасної адекватної спеціалізованої допомоги гарантувати настання сприятливого для життя гр.ОСОБА_8 наслідку неможливо (т.3а.с.33).

Допитаний в судовому засіданні хірург Комсомольської міської лікарні ОСОБА_23 показав, що при надходженні ОСОБА_8 до приймального відділення у неї були виявлені тілесні ушкодження, тому числі колото-різані рани грудної клітини. При проведенні всіх доступних в лікарні методів діагностики виявити проникнення ранового каналу у порожнини тіла не вдалося. Пацієнт прийшла до тями, їй стало краще. ОСОБА_8 було надану всю необхідну медичну допомогу, однак близько 24 год. 00 хв. її стан різко погіршився і о 0 год.50 хв. було констатовано смерть потерпілої.

Призначаючи підсудному покарання суд, виходячи з положень ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, всі обставини справи в їх сукупності, а також особу підсудного, його вік і стан здоровя, обставини, які помякшують та обтяжують його покарання.

Підсудний ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджувався за скоєння умисних злочинів проти власності, до адміністративної відповідальності не притягувався, неодружений, не працює і не навчається, соціально корисною діяльністю не зайнятий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, знаходиться на диспансерному обліку з приводу гепатиту та інших захворювань. Згідно медичному висновку практично здоровий, примусового лікування від алкоголізму та наркоманії не потребує (т.1а.с.134-168).

Допитані в судовому засіданні сусіди підсудного і потерпілої ОСОБА_12, ОСОБА_13 охарактеризували ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з негативного боку, як осіб, які зловживають алкогольними напоями, нерідко вчиняють сварки та бійки.

Відповідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 є осудним, під дію ст.19 ч.2, ч.3 та ст.20 КК України не підпадає (т.3а.с.15).

Виходячи із змісту п.1 ч.1 ст.66 КК України, щире каяття характеризує субєктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється у тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Підсудний ОСОБА_7 не заперечуючи факту заподіяння смерті потерпілої, своєї вини в умисному вбивстві, при обставинах встановлених судом, не визнав. Під час судового розгляду, намагаючись уникнути суворого покарання за вчинений особливо тяжкий злочин, заявляв, що в смерті ОСОБА_8 винні лікарі.

З аналізу наведеного, суд дійшов висновку, що підсудний ОСОБА_7 висловлює жаль не з приводу вчиненого злочину, а з приводу можливого покарання, своєї провини фактично не визнає, тому немає підстав для врахування обставини, що помякшує покарання, у вигляді щирого каяття.

Враховуючи, що під час розслідування згаданого злочину підсудний ОСОБА_7 органам дізнання та досудового слідства допомоги в установленні невідомих обставин справи не надавав, тому суд вважає, що сприяння розкриттю злочину він не здійснював.

Суд вважає, що за епізодом заподіяння тяжких тілесних ушкоджень з необережності ОСОБА_7 щиро розкаявся, тому враховує цю обставину в якості помякшуючої.

Обставиною, яка обтяжує покарання підсудного, суд враховує вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного спяніння, рецидив злочину, вчинення злочину щодо малолітнього.

Наведені вище данні, що характеризують особу підсудного ОСОБА_7, його антисоціальний образ життя, поведінка після заподіяння потерпілій ОСОБА_8 ножового поранення, поведінка на досудовому слідстві та в суді, коли бажаючи уникнення суворого покарання за вчинення особливо тяжкого злочину підсудний намагався перекласти вину на потерпілу та інших осіб, а також те, що перебуваючи під слідством по кримінальній справі за фактом заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 знову на ґрунті пянства скоїв умисний особливо тяжкий злочин в наслідок якого загинула людина, свідчать про те, що ОСОБА_7 становить підвищену соціальну небезпеку і його виправлення можливе тільки за умов тривалої ізоляції від суспільства.

Враховуючи вище викладене, відсутність каяття підсудного, обставини вчинення злочину і тяжкість його наслідків, особу підсудного, суд вважає за необхідне призначити підсудному ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Призначаючи підсудному покарання за ст.128 КК України, суд враховує тяжкі наслідки злочину, а саме те, що в наслідок дій підсудного малолітній ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8, став глибоким інвалідом без надії на видужання, тому суд вважає за необхідне, з урахуванням особи підсудного, призначити йому максимальне покарання, визначене санкцією ст.128 КК України.

З наведених вище підстав, остаточне покарання за сукупністю злочинів необхідно визначити підсудному ОСОБА_7 шляхом повного складання призначених покарань.

Тільки таке покарання є достатнім для виправлення підсудного ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Виходячи із загальних засад призначення покарання та вимог ст.69 КК України, суд вважає, що відсутні підстави для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.115 КК України.

Потерпілою ОСОБА_4 по справі заявлено цивільний позов про відшкодування витрат на поховання і виготовлення памятнику в розмірі 2500 грн. та моральної шкоди в розмірі 20000 грн.

Перевіривши матеріали кримінальної справи, суд вважає, що позов потерпілої є обґрунтований і підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст.1167, 1168 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи розяснення, що містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 р. Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди підлягають відшкодуванню витрати на виготовлення памятнику та огорожі в межах граничної вартості стандартних памятників і огорож у даній місцевості (т.4а.с. ). Таким чином, вимога потерпілої в частині відшкодування витрат на поховання в розмірі 2500 грн. є обґрунтованою і підлягає до задоволення.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з підсудного, суд враховує тяжкість вчиненого підсудним злочину та ступень його вини, характер завданих потерпілій мук і страждань від втрати доньки, обставинами її загибелі, істотністю змін в її життєвих відносинах та укладі життя, тяжкість негативних наслідків тощо. Виходячи з засад розумності та справедливості, враховуючи також майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, та реальну можливість відшкодування завданої ним шкоди, суд вважає, що розмір суми, достатньої для компенсації заподіяної моральної шкоди не може становити менш ніж 20000 грн.

Прокурором заявлено цивільний позов в інтересах Комсомольської міської лікарні до ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_8 у розмірі 1857,34 грн. (т.4а.с.28).

Розглянув позов, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд вважає, що вимоги прокурора є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Розмір витрат на стаціонарне лікування потерпілого підтверджується відповідним реєстром наданої медичної допомоги (т.3а.с.179).

Питання про речові докази по справі вирішено судом у відповідності до ст.81 КПК України.

По справі маються судові витрати на проведення судової експертизи в сумі 206 грн. 40 коп., які відповідно до ст.93 КПК України слід покласти на засудженого (т.3а.с.137).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, та ст.128 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.115 КК України - у виді позбавлення волі строком на 11 років;

- за ст.128 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70, ст.72 КК України шляхом повного складення призначених покарань за сукупністю злочинів остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 залишити попередній - у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 відраховувати з часу фактичного затримання, тобто з 27 жовтня 2010 року (т.2а.с.95).

Цивільний позов прокурора - задовольнити повністю.

Стягнути із засудженого ОСОБА_7 на користь Комсомольської міської лікарні відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого в розмірі 1857,34 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 2500 грн. і 20000 грн. моральної шкоди.

Судові витрати на проведення експертиз в розмірі 206 грн. 40 коп. стягнути з засудженого на користь експертного закладу (т.3 а.с.137).

Речові докази по справі, які зберігаються в камері схову прокуратури м.Комсомольська: одяг і взуття потерпілої ОСОБА_8, чотири ножа знищіти як такі, що не мають цінності.

На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 15 діб з моменту його оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копій вироку.

Суддя підпис ОСОБА_1

Копія вірна.

Суддя В.В.Крикливий