Справа №477/724/16-к 10.05.2018

У Х В А Л А
10 травня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , прокурора Вітовського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 ,
на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2017 року у відношенні
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зайчівське Жовтневого (Вітовського) району Миколаївської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1. 15.05.2014 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1275 грн;
2. 24.12.2014 р. Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;
3. 24.03.2015 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чарівне Бобринецького району Кіровоградської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
1. 08.11.2004 р. Жовтневим районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 188 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; звільнився 18.06.2008 р. на підставі амністії та скасуванням злочинності діяння, передбаченого ст. 188 КК України;
2. 15.07.2010 р. Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
3. 14.12.2010 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців; звільнився 17.04.2013 р. умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 18 днів;
4. 08.06.2017 р. Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік;
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миколаєва, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий згідно ст. 89 КК України,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_10
обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_11 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2017 року ОСОБА_5 засуджено:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік;
- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2015 року та остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Визначено строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з 10.02.2016 р. Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10.02.2016 р. до 20.06.2017 р. включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено призначене ОСОБА_8 покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 року виконувати самостійно.

Визначено строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 12.04.2017 р. Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 03.03.2016 р. до 01.05.2016 р. та з 12.04.2017 р. до 20.06.2017 р. включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а починаючи з 21.06.2017 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
ОСОБА_9 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовий строком на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов державного підприємства Дослідне господарство Еліта задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 солідарно на користь державного підприємства Дослідне господарство Еліта в рахунок відшкодування шкоди 472 470 грн.

Цивільний позов ОСОБА_12 залишено без розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок скасувати у частині визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати у частині визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та в цій частині ОСОБА_5 виправдати.

Прокурор просить вирок скасувати у частині призначеного покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , а також у частині звільнення ОСОБА_9 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 призначити за ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч.3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Згідно ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2015 року та остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України призначене покарання за ч.3 ст. 185 КК України та покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 року виконувати самостійно.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи осіб, яки подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі зазначає про свою невинуватість за ч.3 ст. 185 КК України. Посилається на те, що в основу вироку покладені показання свідків, потерпілого та обвинуваченого, що надані під час досудового розслідування. Ці показання та надані під час слідчого експерименту пояснення були отримані працівниками поліції під психологічним тиском. Під час судового розгляду потерпілий, свідок та обвинувачені надали інші показання. Як зазначив апелянт, потерпілий ОСОБА_13 пояснив суду, що не бачив його на місці вчинення злочину та не впізнав його як співучасника. Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під час судового розгляду пояснили, що його не було на місці вчинення злочину.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначає про невинуватість ОСОБА_5 . На думку апелянта, слідчі експерименти проведені із порушенням ст.ст. 104, 240 КПК України, та не доводять вини ОСОБА_5 у вчиненні крадіжок, оскільки пояснення осіб, що беруть у них участь, мають загальний, неконкретний та неінформативний характер.

Просить врахувати, що обвинувачені не зазначали, що конкретно вони викрадали, а особи, що нібито придбавали викрадене майно, не зазначали, що конкретно купували. Крім того, участь у слідчому експерименті невідомих осіб ставить під сумнів законність такої слідчої дії. Посилається на те, що дані власників будинків, які купували у ОСОБА_5 викрадене майно, не встановлені і у протоколах не зазначені, а також не встановлені і у судовому засіданні.

Прокурор зазначає, що вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України у відношенні ОСОБА_9 , яка не підлягала застосуванню, а також через невідповідність призначеного покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_8 тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості.

Зазначає, що звільняючи ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд залишив поза увагою та без відповідної оцінки дані щодо особи обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення аналогічного корисливого злочину. Наголошує на тому, що ОСОБА_9 ніде не працює, не має офіційних джерел існування, обрав для себе незаконний шлях отримання доходів, вчинив вкотре корисливий злочин. Звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме його виправленню та може створити в обвинуваченого та інших осіб, схильних до вчинення аналогічних злочинів хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів та не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 раніше чотири рази судимий за вчинення умисних злочинів проти власності та злочину у сфері обігу наркотичних засобів, у тому числі за тяжкі злочини, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку. До нього вже застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням, амністія, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та призначалося реальне покарання у виді позбавлення волі, однак він становився на шлях вчинення злочинів.

Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше три рази судимий за вчинення умисних злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, у тому числі за злочини середньої тяжкості, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку. До нього вже застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням та призначалося реальне покарання у виді позбавлення волі, однак він становився на шлях вчинення злочинів.

Зазначає, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 характеризуються посередньо, стійких соціальних зв`язків не мають, будучи працездатними особами молодого віку ніде не працювали, а збагачувалися шляхом вчинення корисливих злочинів. Вважає, що попередня судимість ОСОБА_8 за ч.1 ст. 309 КК України та надані ним показання, а також попередні судимості ОСОБА_5 за ч.1, ч.2 ст. 309 КК України, дозволяють дійти висновку, що обвинувачені вчинили злочини на ґрунті наркоманії.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В один із днів листопада 2015 року, точну дату в ході досудового слідства встановити не вдалось можливим, приблизно о 20:00, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з метою таємного викрадення чужого майна, проникли на територію свиноферми державного підприємства Дослідне господарство Еліта (далі- ДП ДГ Еліта), розташованого в с. Полігон Жовтневого району Миколаївської області, де пройшли до приміщення корпусу № 3 і через підкоп під воротами, проникли до господарського приміщення, звідки таємно викрали майно, а саме 8 металевих плит щілинної підлоги, вартістю 520 грн кожна, загальною вартістю 4160 грн.

Викрадене ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перенесли за межі ферми, до дороги села Полігон, звідки на найнятому ними автомобілі ЗАЗ 1103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням
ОСОБА_14 , який не був обізнаний про походження вказаного майна, перевезли його до м. Миколаєва, де реалізували в якості лому металу, тим самим розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили ДП ДГ Еліта матеріальну шкоду на суму 4160 грн.

Крім цього, в грудні 2015 року, точний час під час слідства встановити не виявилося можливим, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , повторно, з метою таємного викрадення чужого майна проникли на територію господарського двору відділення № 1 ДП ДГ Еліта, розташованого в с. Полігон Жовтневого району Миколаївської області, де шляхом пошкодження вікна проникли до приміщення цеху центральної автостанції цього підприємства, звідки таємно викрали майно цього підприємства.

Викрадене ОСОБА_5 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перенесли за межі ферми, та на найнятому автотранспорті перевезли до
м. Миколаєва, де реалізували в якості лому металу, тим самим розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили ДП ДГ Еліта матеріальну шкоду в сумі 391470 грн.

Також, в один із днів наприкінці грудня 2015 року, близько 22:00 годин, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, проникли на територію господарського двору МВХ Совхоз-підприємство, яке перебувало у віданні приватного підприємця ОСОБА_15 , розташованого по АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали 16 форм для подачі хліба, загальною вартістю 14000 грн.

Крім цього, 3 січня 2016 року близько 10:00, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, проникли на огороджену охоронювану територію господарського двору відділення № 1 ДП ДГ Еліта в с. Полігон Жовтневого району Миколаївської області, де шляхом пошкодження вікна проникли до приміщення цеху центральної автостанції належної цьому підприємству, звідки таємно викрали чотири електродвигуна.

Викрадене ОСОБА_5 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перенесли за межі ферми, до дороги с. Полігон, звідки пізніше на найнятому ними автомобілі ЗАЗ 1103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_14 , який не був обізнаний про походження вказаного майна, перевезли до м. Миколаєва, де реалізували в якості лому металу, тим самим розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили ДП ДГ Еліта матеріальну шкоду в сумі 13600 грн.

Крім цього 8 січня 2016 року, близько 10:00, ОСОБА_5 діючи повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу проник на територію домоволодіння АДРЕСА_5 , де проживала
ОСОБА_16 , звідки таємно викрав металеву кришку від люка розміром 1 метр, вагою 100 кг, вартістю 200 грн., та металеву трубу довжиною 1 метр вартістю 100 грн., чим спричинив громадянці ОСОБА_16 матеріальну шкоду в сумі
300 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнані винними у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням в інше приміщення. Їх дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.

Також, судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно. Його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційних скарг та їх заперечення на апеляційну скаргу прокурора; пояснення прокурора ОСОБА_10 , який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора та вважав, що вирок підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які допущені судом першої інстанції; заперечення обвинувачених ОСОБА_9 , а також ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 на апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Однак, при постановленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у висунутому обвинуваченні повністю доведена.

Між тим, як видно з вироку, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав частково, підтвердив тільки вчинення ним крадіжки 08 січня 2016 року з подвір`я будинку ОСОБА_16 . Вчинення інших злочинів заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_8 стверджував, що всі епізоди крадіжок він вчинив з ОСОБА_9 , без ОСОБА_5 , а крадіжку форм для подачі хліба він вчинив самостійно. Також не погодився з об`ємом викраденого майна, зазначеного в обвинувальному акті, вказавши, що в ДП ДГ Еліта не викрадали 4-х головок блоку двигуна ЯМЗ, 2-х штук редукторів крану балки, електродвигун 22 кВт, зварювального апарату, колінчастого валу трактору ЯМЗ 238, оскільки у цих предметів значна вага і габарити, тому їх вдвох вкрасти та відвезти на автомобілі Таврія (ЗАЗ 1103) неможливо.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 заперечував вчинення злочинів ОСОБА_5 та не погодився з повним переліком викраденого майна.

У вироку зазначено, що обвинувачений ОСОБА_9 також в судовому засіданні дав аналогічні показання. Однак, зміст показань обвинуваченого ОСОБА_9 не викладений, та не зрозуміло, які саме і аналогічні яким показанням є показання цього обвинуваченого.

Незважаючи на зазначену позицію обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції взагалі не перевірив їх твердження, а лише обмежився переліком доказів, яким взагалі не надана оцінка.

Як слідує з апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , апелянти вважають недопустимими протоколи слідчих експериментів від 3 лютого 2016 року, 1 березня 2016 року, 3 березня 2016 року (з відеозаписами) за участю підозрюваних ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , а також і свідка ОСОБА_14 .

Між тим, суд першої інстанції лише послався на наявність цих доказів, не навівши обставини, які встановлені під час проведення слідчих експериментів, та обмежився посиланням на те, що кожен з обвинувачених підтвердили показання, які надані на досудовому розслідуванні та вказали на місці в с. Полігон Жовтневого, яким чином проникали до господарств та викрадали майно.

В той же час, при судовому розгляді ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 заперечили обставини, викладені при проведенні слідчих експериментів, але суд не звернув на це уваги та у рішенні не навів мотивів, які б спростовували твердження обвинувачених, висловлених під час судового розгляду.

Крім того, у вироку фактично не наведені показання свідка ОСОБА_14 , який, як зазначено у вироку, підтвердив, що в кінці грудня 2015 року та на початку січня 2017 року за пропозицією ОСОБА_8 на автомобілі перевозив різні металеві речі із с. Полігон до м. Миколаєва для здачі на металобрухт.

Суд першої інстанції не надав оцінки показанням цього свідка, хоча, як слідує зі змісту обвинувачення, визнаного доведеним, саме ОСОБА_14 на автомобілі ЗАЗ 1103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевозив викрадене ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 майно.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції у вироку не наведені показання обвинуваченого ОСОБА_9 , а також відсутнє посилання на обставини, які встановлені при проведенні слідчих експериментів, а також на показання свідка ОСОБА_14 . Цим доказам взагалі не надана оцінка, тобто не розкритий зміст цих доказів та яким саме чином вони доводять обвинувачення, визнане судом першої інстанції доведеним.

Інші докази, а саме показання представника потерпілого, потерпілої, свідків, письмові докази (витяг з ЄРДР, протоколи прийняття заяви, протоколи огляду та ін.), прямо не вказують доведеність обвинувачення.

Апеляційний суд вважає, що за такого судове рішення не можна вважати законним, обґрунтованим та вмотивованим.

З огляду на те, що суд першої інстанції взагалі не надав оцінки доказам, на які послався, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити наведені в апеляційних скаргах доводи стосовно оцінки доказів.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. ст. 370, 94 КПК України, оскільки судом належно не досліджені докази та не наведені мотиви прийнятого рішення.

З огляду на наведене, в даному кримінальному провадженні встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачені ч.1 ст. 412 КПК України. Враховуючи положення ст. 9 ч. 6 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження - верховенства права, безпосередність дослідження показань, речей і документів та забезпечення права на захист (п. п. 1, 13,16 ч.1 ст. 7 КПК України), ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі суду.

У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, судом апеляційної інстанції не перевіряються доводи апелянтів по суті ухваленого судового рішення.

За результатами нового судового розгляду суду слід ухвалити законне, вмотивоване судове рішення з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону, в тому числі слід перевірити доводи, зазначені в апеляційних скаргах.

За такого, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, оскільки містять вимогу про скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407,412,415, 424,425, 532 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , прокурора Вітовського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2017 року у відношенні ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 до 09.07.2018 р., та ОСОБА_8 - до 09.07.2018 р.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3