Справа № 431/2653/17
Провадження № 11-кп/782/172/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку Луганської області, матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_6 , апеляційною скаргою із доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , поданими на вирок Старобільського районного суду Луганської області від 03 квітня 2018 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Старобільську Луганської області, має громадянство України, утримує одну малолітню дитину, приватний підприємець, раніше не засуджений, мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України із призначенням покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 2005,23 грн, моральну - у розмірі 25000 грн.

У задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_6 про стягнення із ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2 338,63 грн відмовлено.

Вироком суду встановлено, що 14 червня 2016 року, близько 10 години ОСОБА_8 , перебуваючи у дворі торговельного центру (ТЦ) "Астра" у м. Старобільську Луганської області, по вул. Шевченко,2, біля приміщення магазину № 5, побачив потерпілу ОСОБА_6 , та діючи на підгрунті довготривалих неприязних стосунків із нею, декілька разів штовхнув її від дверей приміщення № 5, внаслідок чого потерпіла вдарялась потиличної частиною голови об одвірок та стіну, хапаючи її за руки, та вкусив у передпліччя правої руки, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді садна лівого передпліччя і третього пальця правої кісті, крововиливу правого стегна, які кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження, та закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, які віднесені до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я .

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю достатніх доказів для доведення його винуватості і вичерпаннням можливостей їх отримати.

Заперечуючи свою причетність до скоєння інкримінованого йому злочину, обвинувачений зазначає, що судом не надано належної оцінки поясненням свідків ОСОБА_11 (якого він взагалі не бачив на місці подій), ОСОБА_12 та самої потерпілої ОСОБА_6 з огляду на те, що ОСОБА_12 є чоловіком потерпілої а ОСОБА_11 - їх працівником.

Обвинувачений вважає, що інші докази, на які послався суд у вироку - протоколи проведення слідчих експериментів за участю потерпілої та свідка ОСОБА_11 , висновки судово-медичних експертиз - не підтверджують винуватості саме його до спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, а говорять лише про факт належності у неї таких пошкоджень.

Зазначає, що суд необгрунтовано, без належного умотивування своїх висновків, при наявності пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обтяжуючих, призначив йому максимальне покарання у межах санкції ч.2 ст. 125 КК України, яке за своїм розміром та видом не відповідає тяжкості скоєного злочину та характеристиці його особи, без обговорення підстав для застосування ст. 75 КК України.

У апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції у частині призначеного покарання та вирішення заявленого нею цивільного позову та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки та стягнути з ОСОБА_8 на її користь у повному обсязі на відшкодування матеріальної шкоди 4343,86 грн.

Погоджується із наведеними у вироку суду доказами на підтвердження вини ОСОБА_8 за ч.2 ст. 125 КК України, але вважає розмір призначеного покарання ОСОБА_8 надто м`яким, оскільки обвинувачений свою провину не визнав, пояснював суду таку версію подій, яка не підтверджується жодним доказом.

Крім того, потерпіла зазначає, що тривалий час знаходилась у режимі стаціонарного лікування, підтвердила свої витрати на придбання ліків у поданому цивільному позові, відповідно до епікризу з історії хвороби.

Додає, що вбачає у діях ОСОБА_8 ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України, оскільки обвинувачений незаконно потрапив до приміщення магазину № 5 ТЦ "Астра", із застосуванням насильства.

У апеляційній скарзі із доповненнями прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати у частині призначеного покарання, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Прокурор просить ухвалити новий вирок, яким надати належну оцінку наведеним доказам, визнати винним ОСОБА_8 за ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки, визначивши початок строку відбування покарання відповідно до приписів ст. 58 КВК України.

Представник обвинувачення зазначає, що у мотивувальній частині вироку суд зазначив, що обставини, викладені у доказах, наданих стороною обвинувачення - протоколах слідчого експерименту від 29.09.2016 за участю потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_11 , висновку судово-медичної експертизи № 290 - спростовуються показаннями у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_11 , дослідженими протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 та висновком № 32 повторної судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_6 від 02.02.2018, але не умотивував, які саме обставини спростовуються, і чому суд взяв до уваги одні, відкинувши інші докази.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд недостатньою мірою врахував що потерпіла ОСОБА_6 відчувала моральні страждання від скоєного злочину, змушена була лікуватись. Сам ОСОБА_8 провини у скоєному не визнав, не розкаявся та збитки потерпілій не відшкодував.

Під час апеляційного розгляду матеріалів провадження були вислухані:

обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , які підтримали у повному обсязі подану обвинуваченим апеляційну скаргу, заперечували проти апеляційних вимог потерпілої та прокурора,та просили вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження з підстав недоведеності його винуватості у скоєному кримінальному правопорушенні;

прокурора відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 , який підтримав у повному обсязі подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу, частково підтримав апеляційні вимоги потерпілої ОСОБА_6 , просив вирок суду першої інстанції скасувати у частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким за ч.2 ст. 125 КК України ОСОБА_8 призначити більш суворе покарання - у вигляді обмеження волі строком на 02 роки;

потерпілу ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу потерпілої у повному обсязі, підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували проти апеляційних вимог обвинуваченого, просили скасувати вирок суду у частині вирішення цивільного позову та призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4343,86 грн та призначити обвинуваченому за ч.2 ст. 125 КК України більш суворе покарання, а саме у вигляді обмеження волі строком на 02 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення участників кримінального провадження, обговоривши доводи поданих апеляційних скарг та співставивши їх із наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Переглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 ,колегія суддів вважає, що провина його у умисному спричиненні потерпілій ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, підтверджена сукупністю зібраних по справі доказів, які були безпосередньо оголошені та досліджені у судовому засіданні, належним чином мотивовані та викладені у вироку суду і спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого у частині тверджень про його непричетність до скоєння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Так, потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила про обставину наявності між нею та ОСОБА_8 довготриваючих неприязних стосунків, пов`язаних із борговими зобов`язаннями та продовження розгляду цих питань у судовому порядку. Детально зазначила про обставини та спосіб нанесення їй тілесних ушкоджень поблизу входу у мазин № 5 ТЦ "Астра" 14 червня 2016 року.

Під час проведення слідчого експерименту за її участю 29 січня 2018 року ОСОБА_6 підтвердила та показала обставини спричинення їй ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ( а.п. 214-235)

Безпосередній свідок подій ОСОБА_11 підтвердив суду обставину спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , оскільки наочно бачив, як ОСОБА_8 штовхав потерпілу, силоміць закривав двері магазину, вкусивши ОСОБА_6 , яка намагалась завадити ОСОБА_8 це зробити;

За участю ОСОБА_11 був проведений слідчий експеримент 29 січня 2018 року, під час якого він підтвердив обставини спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, наочним свідком яких він був;

Свідок ОСОБА_12 пояснював суду, що 14 червня 2016 року був на телефонному зв`язку із ОСОБА_6 , почув глухі удари та крик ОСОБА_6 про допомогу. Побачив згодом, що ОСОБА_6 мала побиті руки, скаржилась на біль у нозі і грудях, розповіла про побиття її ОСОБА_8 ;

Свідок ОСОБА_13 зазначив суду, що чув 14 червня 2018 року у дворі ТЦ "Астра" крик, вибіг ОСОБА_8 , згодом вийшла ОСОБА_6 та попросила викликати поліцію.

Судом були досліджені висновки судово-медичних експертиз: № 167 від 15.06.2016 ( а.п. 19 т.1), 201/67 від 13.07.2016 ( а.п. 16-17 т.1), та повторної судово-медичної експертизи № 32 від 02.02.2018 року ( а.п. 27-29 т.2), які свідчать про те, що встановлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження (закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садна правого передпліччя, 3 пальця правої кісті, крововилив правого стегна) спричинені від дії тупого твердого предмета, у строк та за обставин, вказаних потерпілої, у тому числі, і під час слідчого експерименту, та віднесені відповідно до категорії легких та легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Суд першої інстанції проаналізував, належним чином умотивував сукупністю наявних по справі доказів, та докладно виклав свої висновки про доведеність причетності ОСОБА_8 до спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та його вини у скоєному, обгрунтовано визначивши про неспроможність наведеної обвинуваченим версії щодо подій 14 червня 2018, під час конфлікту його із потерпілою.

Колегія суддів також погоджується із правильністю визначеної судом першої інстанції юридичної кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст. 125 КК України.

Розглядаючи доводи апеляційних скарг прокурора, потерпілої та обвинуваченого щодо виду, розміру призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті ( частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин,, відповідно до положень Закальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів зазначає, що у вироку уд обгрунтовано визначив, що ОСОБА_8 уперше скоїв злочин невеликої тяжкості, має позитивну характеристику, утримує неповнолітніх дітей, є приватним підприємцем. Обтяжуючих покарання обставин суд не встановив.

За таких умов колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_8 від призначеного судом покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік, із випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік та поклавши на нього, відповідно до ст.76 КК України, відповідні процесуальні обов`язки та змінити вирок у частині покарання на підставі п.1 ч.1 ст. 408 КПК України.

Підстав для скасування вироку і ухвалення нового вироку із застосуванням суворішого покарання, як про те зазначали у своїх апеляційних скаргах прокурор та потерпіла ( у тому числі, і у зв`язку із невизнанням ОСОБА_8 своєї провини), колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів погоджується із вимогами апеляційної скарги потерпілої у частині вирішення заявленого нею до початку судового розгляду справи цивільного позову про стягнення на її користь із ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4343,86 грн.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ( а.п. 141-143 т1), 22.06.2017 року ОСОБА_6 був заявлений цивільний позов із додатками, у якому потерпіла виклала свої вимоги щодо ОСОБА_8 про відшкодування 4343,86 грн матеріальної шкоди та 250000 грн-у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Досліджені судом апеляційної інстанції фіскальні чеки ( а.п. 145-148 т.1) свідчать про те, що потерпілою ОСОБА_6 були придбані ліки та медичні матеріали у період її знаходження на лікування у кардіо-неврологічному відділенні КУ "Старобільське РТМО" з 14.06.2016 по 05.07.2016 року, за датами відповідають зазначеному періоду часу, а назва ліків - призначенню відповідно до епікризу ( а.п. 144 т.1).

Суд першої інстанції не навів мотивів рішення про часткове задоволення цивільного позову у розмірі 2005,23 грн, окрім зазначення про необгрунтованість інших позовних вимог.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне у цій частині вирок суду змінити у порядку п.3 ч.1 ст. 408 КПК України та стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої 4343,86 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, оскільки це не впливає на обсяг обвинувачення та правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, п.1,3 ч.1 ст. 408 КПК України, колегія суддів
ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково, у задоволенні апеляційної скарги із доповненнями прокурора ОСОБА_10 відмовити.

Вирок Старобільського районного суду Луганської області від 03 квітня 2018 року, яким ОСОБА_8 визнаний винним за ч.2 ст. 125 КК України та засуджений до покарання у вигляді обмеження волі строком на 01 рік, змінити у частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного судом за ч.2 ст. 125 КК України покарання із випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.

Покласти на ОСОБА_8 , відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, обов`язок періодичної реєстрації у уповноваженому органі з питань пробації та повідомлення такого органу про зміну місця проживання та роботи.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь потерпілої

ОСОБА_6 у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 4 343,86 грн.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку, до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3