1Справа № 335/7377/18 1-кс/335/4967/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2018 р. слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 про арешт майна, на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000013 від 24 лютого 2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернувся прокурор Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 із клопотанням щодо арешту майна, а саме земельних ділянок, які перебувають у приватній власності.

В обґрунтовування клопотання зазначив, що Запорізької місцевою прокуратурою № 2 здійснюється процесуальне керівництво у досудовому розслідуванні в кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.02.2017 за № 0000013 відносно службових осіб Відділу земельних ресурсів у Вільнянському районі та Вільнянської районної державної адміністрації за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

В ході досудового слідства встановлено, що посадові особи Відділу земельних ресурсів у Вільнянському районі та Вільнянської районної державної адміністрації, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, використовуючи своє службове становище, всупереч вимогам п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, погодили та підписали землевпорядну документацію і розпорядження голови Вільнянської РДА щодо передачі у приватну власність фізичним особам земельних ділянок, що фактично розташовані в межах міста Запоріжжя, загальною площею 225 га, орієнтовною нормативною грошовою вартістю 2 228 625 грн., що призвело до неправомірного вибуття із комунальної власності вищевказаних земельних ділянок, чим спричинили тяжкі наслідки інтересам територіальної громади міста Запоріжжя.

Так, 14.10.1991 між Запорізьким обласним управлінням сільського господарства і Запорізькою філією Інституту землеустрою УААН було укладено договір № 331, на підставі якого Інститутом розроблено «Проект утворення територій та встановлення меж сільських Рад народних депутатів Вільнянського району Запорізької області». Зазначена землевпорядна документація була погоджена всіма сільськими радами Вільнянського району, і в подальшому затверджена розпорядженням представника президента України у Вільнянському районі Запорізької області №100 від 30.03.1993.

З урахуванням графічних матеріалів зазначеної землевпорядної документації ДП «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» в 2003 році розроблено «Генеральний план розвитку міста Запоріжжя».

Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній до 2012 року), до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Проте, всупереч положенням зазначеної землевпорядної та містобудівної документації, що була затверджена у встановленому законом порядку, та вимогам п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, посадовими особами Вільнянської районної державної адміністрації і Вільнянського районного відділу земельних ресурсів були підготовлені, погоджені та затверджені розпорядження голови Вільнянської РДА № 918 від 30.11.2007, №27 від 17.01.2008, № 144 від 11.02.2009, № 78 від 08.02.2006, на підставі яких у приватну власність фізичних осіб були передані земельні ділянки :13:002:0039, :13:002:0074, :13:002:0065, а також інших загальною площею 225 га, які фактично не входили до території жодної із сільських рад Вільнянського району.

Згідно ст. 126 ЗКУ, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно ст. 125 ЗКУ, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. В ході досудового слідства встановлено, що Державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки видані Управлінням Держкомзему у Вільнянському районі запорізької області. Таким чином, право власності на них перейшло від територіальної громади міста Запоріжжя до фізичних осіб і злочин є закінченим.

Зважаючи на викладене, безпосереднім предметом вчинення даного кримінального правопорушення є земельні ділянки які внаслідок його вчинення незаконно вибули із комунальної власності територіальної громади міста Запоріжжя.

Згідно інформації, отриманої в ході досудового розслідування, право власності на вказані земельні ділянки належить:

:13:002:0039 ОСОБА_4 ( НОМЕР_1 );

:13:002:0074 ОСОБА_5 ( НОМЕР_2 );

:13:002:0065 ОСОБА_6 ( НОМЕР_3 );

:13:002:0043 ОСОБА_7 ( НОМЕР_4 );

На теперішній час, у зв`язку із необхідністю повернення зазначених земельних ділянок до комунальної власності міста Запоріжжя та попередження незаконних спроб власників цих ділянок вчинити щодо них правочини, спрямованих на відчуження їх на користь третіх осіб до прийняття судом остаточного рішення по справі, на зазначені земельні ділянки необхідно накласти арешт у вигляді заборони розпорядження ними.

У зв`язку із вище викладеним в ході досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні заборони для власників земельних ділянок розпоряджатися ними шляхом відчуження, оскільки її незастосування може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню і усуненню негативних наслідків вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно ч.1 ст.171 КПК України, прокурор має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Прокурор підтримав клопотання про що зазначив в поданій заяві.

Враховуючи доведеність прокурором наявності достатніх підстав не повідомляти власників майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, дане клопотання розглядається у порядку ч. 2 ст. 171 КПК України, згідно якого, клопотання може бути розглянуто слідчим суддею без виклику особи, у володінні якої знаходяться майно.

Проаналізувавши вищеприведені норми закону та надані докази, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки прокурором у клопотанні наведено правові підстави для арешту майна та приведено достатньо доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню, оскільки наявні правові підстави для арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Арешт на майно слід накласти шляхом заборони розпорядження майном.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131132, 167, 170172 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на земельні ділянки, що належать:

:13:002:0039 ОСОБА_4 ( НОМЕР_1 );

:13:002:0074 ОСОБА_5 ( НОМЕР_2 );

:13:002:0065 ОСОБА_6 ( НОМЕР_3 );

:13:002:0043 ОСОБА_7 ( НОМЕР_4 ) у вигляді застосування заборони їх відчуження у будь-який спосіб, без заборони використання.

Умисне невиконання ухали суду тягне за собою кримінальну відповідальність, передбачену ст. 382 КК України.

Арешт майна може бути скасований у порядку встановленому КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1