справа № 201/8701/18
провадження № 1-кс/201/5281/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - слідчого судді ОСОБА_1

з секретарем - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 09 серпня 2018 року надійшла вищевказана скарга, в обґрунтування якої скаржник зазначив, що ним 31 травня 2018 року до прокуратури Дніпропетровської області було направлено, подано заяву про вчинення злочину в порядку ст. 214 КПК України (стосовно конкретних громадян суддів апеляційного суду, прокурорів і слідчих), заява була прийнята, але відомості заяви до ЄРДР внесені не були, що заявник вважає неправомірним. Відмова в прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Заявник звернувся до суду зі скаргою і просив визнати таку бездіяльність слідчого, прокурора протиправною і зобов`язати відповідну особу цієї прокуратури внести до ЄРДР відомості заяви про кримінальне правопорушення.

Заявник наполягав на вимогах скарги, просив її задовольнити, визнати бездіяльність протиправною та зобов`язати вказану відповідну особу вчинити певні дії, задовольнивши скаргу в повному обсязі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В звернені до суду скаргу не визнав, вважав за можливе її розгляд без його участі і просив в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутністю прокурора з огляду на положення ст. 306 КПК України.

З`ясувавши позицію і думку сторін, дослідивши і оцінивши скаргу, матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах, або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З фактичних обставин справи витікає, що скаржник звернувся до прокурора Дніпропетровської області з заявою про вчинення, на його думку, злочину суддями апеляційного суду ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 шляхом порушення його основоположних прав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що заява скаржника у даній справі не містить об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину, про наявність усіх необхідних ознак злочину, а зводиться до незгоди скаржника з рішеннями (процесуальними) суду у конкретній цивільній, кримінальній справах і його суб`єктивної оцінки вказаних рішень.

Крім того, слід зазначити, що можливі наявні порушення суддею норм матеріального чи процесуального права при розгляд справ за участю заявника не є самі по собі злочином та можуть бути підставою для перегляду судових рішень судам вищих інстанцій.

Ця позиція закріплена у ст. 126 Конституції України, яка гарантує незалежність і недоторканість суддів та забороняє вплив на суддів у будь-який спосіб.

Доходячи до такого висновку суд також керується положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якими визначено засади незалежності та самостійності суддів.

Відповідно до ст. 47 вищезазначеного закону, здійснюючи правосуддя суддя є незалежними від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Процесуальні дії судді та постановлені судом рішення перевіряються у процесуальному порядку, позапроцесуальний контроль за розглядом справи та судовими рішеннями не допускається.

З фактичних обставин справи витікає, що скаржник звернувся 31 травня 2018 року до вказаної прокуратури з письмовою заявою, повідомленням про злочин, на вказану заяву заявнику на час звернення до суду вже надано було обгрунтовану відповідь, заявнику і раніше надана відповідь і роз`яснення (про його звернення, обгрунтованість заяви, оцінку обставин, підслідність та інш.), судом вже виносилася ухвала по аналогічній скарзі цього ж заявника з викладенням обставин і мотивів прийняття вказаного судового рішення, належних доказів іншого належного звернення заявника про вказаний злочин суду не надано, а питання кваліфікації злочинних дій віднесено до компетенції слідчого, прокурора, процесуального керівника, а не заявника.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що підстав вносити відомості до ЄРДР немає на підставі цієї скарги. В тому провадженні, про яке говорить заявник і що можливо є в провадженні цього чи іншого судді, слідчого, дії проводяться, надаються відповіді, заявник фактично їх оскаржує до суду, виносяться ухвали судом, тобто бездіяльність тут відсутня.

Отже заява скаржника у даній справі не містить об`єктивних даних, які дійсно свідчать про обставини і ознаки саме зазначеного заявником злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину, про наявність усіх необхідних ознак злочину, а зводиться до незгоди скаржника з діями вказаних суддів, прокурора чи слідчого у конкретній справі, по конкретному зверненню і його суб`єктивної оцінки вказаних дій.

Всебічне дослідження обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що скарга не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на скарзі, оскільки воно спростовується вищенаведеним і ніякими іншими об`єктивними належними документами чи доказами не підтверджується.

З урахуванням вищевикладеного, а також приймаючи до уваги відсутність підстав для внесення прокурором цих даних до ЄРДР в даному випадку, факту невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, суд вважає вимоги скаржника не обґрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 60, 214, 303-307 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Дніпропетровської області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення - відмовити.

Головуючий: слідчий суддя ОСОБА_1