Справа № 743/104/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/549/2018
Категорія - ч.3 ст. 297 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

адвоката ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 25 грудня 2017 року за № 0000592, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні начальника Ріпкинського відділу Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2018 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця смт. Любеч Ріпкинського району Чернігівської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , інваліда ІІІ групи, раніше судимого:

- 01.11.2017 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.297, ст.69 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт, покарання не відбув,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125 ч. 3 ст. 297 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2018 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.297, ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання:

за ч.3 ст.297 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

за ч.2 ст.125 КК України, у виді 5 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, визначено ОСОБА_9 покарання за злочини, передбачені ч.3 ст.297, ч.2 ст.125 КК України, у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, до призначеного ОСОБА_9 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 01.11.2017 року, у виді 4 годин громадських робіт, перевівши цей невідбутий вид покарання в позбавлення волі, за правилами п.1 ч.1 ст.72 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , до набрання вироком законної сили, обрано у вигляді тримання під вартою, взявши під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з моменту затримання, тобто з 16.03.2018 року.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що у липні 2017 року, в денний час, ОСОБА_9 , діючи повторно, знаходячись на території кладовища по вул.Добринінській в смт.Любеч Ріпкинського району Чернігівської області, умисно, з мотивів неприязних відносин, з використанням металевої фомки, пошкодив металеву огорожу на місці поховання ОСОБА_12 , чим скоїв наругу над могилою.

23 грудня 2017 року, близько 06 години, ОСОБА_9 , знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_7 один удар в область голови, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток спинки носа та носової переділки з синцями та забиттям м`яких тканин обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та вкусив ОСОБА_7 за губу, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді садна верхньої губи, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити покарання не пов`язане з реальним відбуванням покарання в місцях позбавлення волі. Не оспорюючи висновки суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує, що суд належним чином не врахував висновок судово-психіатричної експертизи № 60 від 30.01.2018 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_9 у період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, мав місце органічний розлад особистості, але він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Зазначає, що суд не врахував стан здоров`я обвинуваченого, зокрема, його хворобу, характеризуючі дані особи підсудного та обставини справи, а саме, потерпілий ОСОБА_7 фактично спровокував підсудного на неправомірні дії, сховавши тюнер від телевізора та використавши той факт, що у нього з підсудним сталі неприязні відносини. Суд не звернув уваги, що підсудний відмовляючись від вибачення з потерпілим мотивував це тим, що потерпілий постійно знущається та ображає його матір, і ці стосунки в сім`ї виникли із-за вживання потерпілим спиртних напоїв. Зауважує, що судом не враховано думку потерпілої ОСОБА_8 , яка вважала за можливе призначення покарання підсудному не пов`язане з реальним позбавленням волі.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним злочинів внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим та призначити покарання:

- за ч. 3 ст. 297 КК України у виді 4 років 6 міс. позбавлення волі;

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання покарання за вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 01.11.2017 року призначити покарання у виді 4 років 6 міс. позбавлення волі.

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 5 місяців арешту;

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 01.11.2017 року і за сукупністю вироків остаточно призначити покарання у виді 4 років 8 міс. позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вказав, що суд, призначивши покарання, остаточно за сукупністю злочинів застосував ч. 1 ст. 70 КК України, а потім ст. 71 КК України, проте, такий порядок призначення покарань не відповідає положенням п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року та ст. 70 КК України. Також зауважує, що судом в порушення ст. 71 КК України хоча і приєднано покарання за попереднім вироком, однак не визначено його остаточно за сукупністю вироків, у зв`язку з чим неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність.

В засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу з наведених в них підстав і просили її задовольнити.

Прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, мотивуючи її безпідставністю. Водночас просив задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення, оскільки вбачав, що суд, правильно призначивши покарання за кожен злочин, неправильно застосував принцип складання покарань.

Вислухавши доповідача, доводи авторів апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та прокурора підлягають частковому задоволенню. Таке рішення колегія суддів ґрунтує наступним чином.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав повністю і щиро розкаявся.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засудженого, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 3 ст.297 КК України, які виразились в нарузі над могилою, вчиненій повторно, та за ч. 2 ст. 125 КК України, які виразились в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України виходив не тільки з наслідків та категорії тяжкості кримінальних правопорушень, а враховував також обставини, що пом`якшують покарання, а саме, повне визнання вини, активне сприяння в розкритті кримінальних правопорушень, часткове каяття у скоєному, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також особу винного, який негативно характеризується за місцем проживання, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за розпиття спиртних напоїв та появу в громадських місцях у п`яному виді, в тому числі і повторно. Крім того, 01 листопада 2017 року був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України до іншого більш м`якого виду покарання, ніж передбачено санкцією даної статті.

Судом першої інстанції при винесенні вироку обґрунтовано прийнято до уваги те, що обвинувачений після вчинення умисного злочину покарання повністю не відбув, однак не став на шлях виправлення та знову повторно вчинив аналогічний злочин, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення.

Твердження захисника в його апеляційній скарзі про те, що суд не врахував висновку судово-психіатричної експертизи, колегією суддів не береться до уваги, оскільки цей висновок не являється обставиною, яка пом`якшує покарання, а є доказом осудності обвинуваченого і він був взятий до уваги судом, який постановив вирок.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції просили пом`якшити ОСОБА_9 покарання. Пояснювали суду, що вони з обвинуваченим являються родичами, а саме, ОСОБА_7 є батьком обвинуваченого, неприязні до останнього він не відчуває і давно його пробачив, обвинувачений не являє собою небезпеки для нього і оточуючих, та змінить свою поведінку на краще.

Обговорюючи питання про правильність призначення покарання, колегія суддів апеляційного суду не знайшла підстав для звільнення від покарання з випробуванням. Обвинувачений, як це видно з оскаржуваного та попереднього вироку, скоїв наругу над могилами односельців, робив це неодноразово, а потім скоїв насильство в сім`ї, заподіявши тілесних ушкоджень рідному батькові. Ці його дії свідчать про такий рівень його морального падіння, який не можна виправдати думкою потерпілих про пом`якшення покарання. За місцем мешкання ОСОБА_9 характеризується негативно (а.п.108), з досудової доповіді органу пробації вбачається, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий (а.п.124-127).

Колегія суддів не вважає за можливе призначити ОСОБА_9 більш суворе покарання, як пропонував прокурор, оскільки в апеляційній скарзі не зазначено і в судовому засіданні нічим не підтверджено чому призначене судом покарання не сприятиме виправленню і перевихованню обвинуваченого, а покарання у більшому на 2 місяці позбавлення волі розмірі цьому сприятиме. Покарання було призначене судом в межах санкцій статей кримінального закону.

Проте, з урахуванням думки потерпілих, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити покарання, призначене за ч. 3 ст. 297 КК України до мінімального, передбаченого законом за даний злочин.

Колегія суддів погоджується з думкою прокурора про необхідність застосування інших, ніж застосував місцевий суд, правил складання покарань за сукупністю злочинів і вироків, оскільки перший злочин в оскаржуваному вироку ОСОБА_9 вчинив до постановлення попереднього вироку, а другий після цього.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги захисника в інтересах обвинуваченого та прокурора підлягають частковому задоволенню, вирок суду зміні в частині призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні начальника Ріпкинського відділу Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2018 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_9 :

- за ч. 3 ст. 297 КК України до покарання у виді 4(чотирьох) років позбавлення волі;

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання покарання за вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 01.11.2017 року до покарання у виді 4-х років позбавлення волі.

- за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 5 місяців арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, вважати ОСОБА_9 остаточно засудженим до 4-х (чотирьох) років і 1 (одного) місяця позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим під вартою - в той же строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3