Пр. № 1-кп/333/566/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біленьке, Запорізького району Запорізької області, громадянина України, українця, військовослужбовця ЗСУ, має середню загальну освіту, одруженого, на утриманні має малолітнього сина, 2008 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,

Судовим слідством, суд -

ВСТАНОВИВ:
Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» при вирішенні питання, чи є незаконними носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), а також носіння, виготовлення, ремонт або збут холодної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, судам необхідно керуватися Положенням про дозвільну систему (затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576), Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622 зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 року №292 та іншими нормативними актами).
Порядок надання дозволів на придбання та зберігання вогнепальної зброї і бойових припасів затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ №622 від 21.08.1998 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.10.1998 року за №637/3077 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів».
ОСОБА_4 , у невстановлений слідством час (приблизно два роки назад), знаходячись біля ринку на жилому масиві Тополь за адресою: м. Дніпро, вул. Панікахи №11, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконне носіння, зберігання та придбання боєприпасів, без передбаченого законом дозволу, придбав у невстановленої слідством особи, патрони у кількості 1861 штук калібру 5,6 мм., після чого, поклавши їх в кишеню своєї сумки, переніс їх по вулицям м. Запоріжжя до свого постійного місця мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , після чого в грудні 2015 року переніс вказані патрони до приміщення квартири АДРЕСА_3 , де продовжив їх зберігати, без передбаченого законом дозволу.

19.04.2016 року близько о 12:34 год. під час проведення санкціонованого обшуку за ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, співробітниками поліції в приміщенні №39 будинку АДРЕСА_4 було виявлено та вилучено патрони у кількості 1811 штук, які відповідно до висновку судової балістичної експертизи №12/3.2-381 від 06.05.2016 року є боєприпасами 5.6 мм (22 ГГ), патронами кільцевого запалення, промислового виробництва, призначені для стрільби з нарізної спортивно-мисливської зброї. Патрони до стрільби придатні, які ОСОБА_4 , не маючи передбаченого законом дозволу, придбав і зберігав в приміщенні АДРЕСА_3 .

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , відповідно до якого останній обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за ознаками незаконного придбання та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
27.09.2018 року під час судового засідання обвинувачений повідомив, що він з прокурором уклав угоду про визнання винуватості. Згідно вказаної угоди, 27 вересня 2018 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000504 від «02» лютого 2016 року, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в приміщенні Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 в Дніпропетровській області, за спільною ініціативою та обопільною згодою укладено угоду про визнання винуватості.
Відповідно до умов зазначеної угоди прокурор ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.263 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести обвинувачений. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. Із застосуванням вимог ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнюється від відбування покарання з призначенням випробування строком 1 рік.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні сторонам угоди.
У судовому засіданні обвинувачений визнав свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, у повному обсязі та пояснив, що зможе виконати усі умови, передбачені угодою. Прокурор ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили суду, що угода про визнання винуватості ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити, призначивши узгоджену в ній міру покарання.
На виконання вимог ст. 474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.
Таким чином, суд, заслухавши обвинуваченого, думку прокурора і захисника, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України дійшов до такого.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 113 рішення ЄСПЛ у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року, суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення».
Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роу і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28 жовтня 2010 року та «Боротюк проти України» від 16 грудня 2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «… ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (рішення у справі «Сейдович проти Італії»).
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Частиною 2 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.
Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, який згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином.
Також, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 цілком розуміє: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочину, у вчиненні якого його він обвинувачується, а обвинувачений має права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, зокрема, про характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до обвинуваченого у разі затвердження угоди судом; права, передбачені ч. 5 ст. 474 КПК України.
Зі змісту угоди про визнання винуватості від 27.09.2018 року вбачається, що вона відповідає вимогам, встановленим в ст. 471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити. Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання підозри та її правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального Кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.
Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, ОСОБА_4 зможе виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Для з`ясування добровільності укладення угоди прокурором надані матеріали провадження № 0000504, які судом вивчені на предмет наявності скарг обвинуваченого під час досудового розслідування, але останні відсутні.
Судом встановлено, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України, які виразилися у незаконному придбанні та зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, і обставину, що пом`якшує його покарання, а саме: щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Приймаючи до уваги, що умови даної угоди відповідають вимогам ст. 471 КПК України та КК України, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснені та зрозумілі наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення останньому узгоджених сторонами виду та міри покарання.
Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні складають 1935,12 грн. за залучення експертів на проведення судових балістичних експертиз.
Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Враховуючи, що процесуальні витрати, зазначені в обвинувальному акті документально підтверджені матеріалами кримінального провадження, тому суд вирішує про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 зазначених витрат на користь держави.
Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 370, 373, 374, 468, 469, 472 - 476 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду від 27.09.2018 року по кримінальному провадженню № 0000504 про визнання винуватості, укладену між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 в Дніпропетровській області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
Згідно вимог ст. 76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Речові докази:
-50 патронів, які є бойовими припасами - мисливськими патронами, калібру .22 Lr кільцевого запалення з експансивною кулею іноземного виробництва, що зберігаються в камері схову речових доказів Бабушкінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, після набрання вироком законної сили - знищити.
-боєприпаси набої 5,6 мм у кількості 1811 штук, що зберігаються в камері схову речових доказів СУ ГУНП в Дніпропетровській області, після набрання вироком законної сили - знищити.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1935,12 гривень (одну тисячу дев`ятсот тридцять п`ять гривень 12 коп. вісімсот шістдесят) за залучення експертів на проведення судових балістичних експертиз.
Запобіжні заходи у кримінальному провадженні не застосовувались.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарского районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1