Справа № 675/1029/17
Провадження № 1-кп/675/10/2018
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" червня 2018 р. м.Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ізяслав кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000490 від 08.10.2016 року, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, з повною середньою освітою, не працюючого, такого, що має на утриманні неповнолітню дитину, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
06.10.2016 року близько 15 години 30 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи в м.Ізяслав по вул.Шевченка, неподалік районного будинку культури, з причин особистих неприязних відносин, вирішив спричинити ОСОБА_4 тілесні ушкодження. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_4 , який знаходився у вказаний час та у вказаному місці, сидячи на дорожньому велосипеді, після чого наніс ОСОБА_4 один удар кулаком правої руки в область грудної клітини, внаслідок чого останній впав разом з велосипедом на асфальтове покриття. Відразу після цього ОСОБА_5 наніс ОСОБА_4 правою ногою один удар в область грудної клітини та щонайменше два удари в область живота. В результаті дій ОСОБА_5 , ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді розриву селезінки, позаочеревинної гематоми з обох боків брижі низхідної ободової кишки, гематоми сальника та лівої нирки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав частково, вказуючи, що кількість ударів, механізм їх нанесення та локалізація, зазначені в обвинувальному акті, не відповідають фактичним обставинам нанесення ним ударів ОСОБА_4 , а також не могли призвести до нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень. Надавати інші покази обвинувачений відмовився на підставі ст.63 Конституції України.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 дав показання, що 06.10.2016 року близько 15 год. 30 хв. приїхав на велосипеді до районного будинку культури в м.Ізяслав. В цей момент, поки він перебував на велосипеді, ОСОБА_5 наніс йому один удар рукою в область грудної клітини, від чого ОСОБА_4 втратив рівновагу та впав на спину. Після цього, поки він знаходився у горизонтальному положенні, ОСОБА_5 наніс йому 2-3 удари ногою в направленні зверху вниз в область живота. Після цього потерплий підвівся на ноги, а обвинувачений наніс ще декілька ударів ногою в область живота.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 15.12.2016 року та фототаблицями до нього, протоколом проведення додаткового слідчого експерименту від 25.01.2017 року підтверджуються покази ОСОБА_4 , надані в судовому засіданні.

Так, під час проведення 15.12.2016 року слідчого експерименту потерпілий показав, як ОСОБА_5 завдає удар кулаком в область грудної клітини, від якого ОСОБА_4 впав та знаходився горизонтально, лежачі на спині. Під час цього ОСОБА_5 , як показав потерпілий, наніс йому всього 4 удари правою ногою в область живота та грудної клітини. Напрямок ударів ногою був зверху вниз. Чітко, в які саме місця живота та грудей наносив йому удари ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не зміг згадати.

Під час проведення додаткового слідчого експерименту 25.01.2017 року потерпілий показав за допомогою статиста, як ОСОБА_5 завдає удар кулаком в область грудної клітини, від якого ОСОБА_4 впав та лежав на спині, а ОСОБА_5 , як вказав потерпілий, наніс йому біля 5 ударів в область живота. Механізм нанесення ударів зверху вниз при згинанні коліна

Факт нанесення ударів ОСОБА_4 обвинуваченим стверджується наявністю розриву на рукаві спортивної куртки, наданої потерпілим органам досудового розслідування, в яку він був вдягнутий на час вчинення відносно нього кримінального правопорушення ОСОБА_5 , що підтверджується заявою потерпілого, постановою про визнання речовим доказом від 09.01.2017 року, висновком експерта №1415-тр від 14.11.2016 року про проведення судової трасологічної експертизи.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , повідомила, що 07.10.2016 року о 9 годині прийшла додому та побачила чоловіка ОСОБА_4 на ліжку, який скаржився на біль в грудній клітці. При цьому ОСОБА_4 повідомив їй, що його побив руками та ногами ОСОБА_5 . Видимих тілесних ушкоджень вона не виявила в чоловіка. О 16 годині цього ж дня ОСОБА_4 почував себе погано, а тому вона викликала швидку медичну допомогу, яка доставила ОСОБА_4 до лікарні, де була проведена йому хірургічна операція, під час якої в нього виявлено розрив селезінки та внутрішньочеревну кровотечу.

Свідок ОСОБА_8 показав суду, що приблизно в жовтні 2016 року в денну пору доби бачив, як особа, схожа на ОСОБА_5 , нанесла ОСОБА_4 , що знаходився на велосипеді, перший удар рукою, від чого останній впав. Після чого зазначена особа нанесла ОСОБА_4 ще декілька ударів. Механізм та локалізацію нанесення ударів свідок не зміг пригадати.

Свідок ОСОБА_9 повідомив суду, що восени 2016 року бачив суперечку між обвинуваченим та потерпілим біля будинку культури. Свідок пояснив, що приїхав туди на машині таксі, коли суперечка вже була, а тому її подробиць йому невідомо.

Свідок ОСОБА_10 , допитаний в судовому засіданні, зазначив, що бачив як виник словесний конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 біля будинку культури по вул.Шевченка в м.Ізяслав, після початку якого ОСОБА_10 пішов від них та продовження конфлікту не бачив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 вказав, що бачив восени 2016 року обвинуваченого та потерпілого разом біля будинку культури в м.Ізяслав.

Факт отримання потерпілим тілесних ушкоджень в результаті дій ОСОБА_5 підтверджується даними висновку експерта №362 повторної судово-медичної експертизи, проведеної з 03.04.2018 року по 24.04.2018 року, яким встановлено, що у ОСОБА_4 станом на 07-18.10.2016 року виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота, розриву селезінки, позаочеревинної гематоми з обох боків брижі низхідної ободової кишки, гематоми сальника та лівої нирки, гематоми стінки живота, що зумовили накопичення крові в черевній порожнині до 1000 мл, що могли утворитись не менше ніж від двох-трьох ударів тупим твердим предметом (предметами), яким могла бути взута нога чи подібний їй предмет в ділянку живота, та за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання), згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995 р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України». Вказані вище тілесні ушкодження могли утворитися в час та за обставин, вказаних в ухвалі про призначення судово-медичної експертизи. В цілому механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 може відповідати його показам під час проведення слідчих експериментів 15.12.2016 року та 25.01.2017 року. Локалізація та характер тілесних ушкоджень у Оніщука не характерні та не специфічні для їх утворення при падінні з висоти власного зросту. В момент отримання тілесних ушкоджень, потерпілий міг перебувати в вертикальному, горизонтальному чи близькому до таких положенні.

Експертом при проведенні вказаної судово-медичної експертизи використано протоколи проведення слідчих експериментів від 15.12.2016 року та від 25.01.2017 року. При цьому експерт не прийшов до висновку про невідповідність показів ОСОБА_4 , наданих під час проведення експериментів, механізму нанесення йому тілесних ушкоджень, встановлених експертом. Вказане підтверджує правдивість показів потерпілого в судовому засіданні в даному кримінальному провадженні та пояснень, наданим ним при проведенні названих слідчих експериментів.

У суду не має підстав, відповідно до ст.87 КПК України, вважати недопустимим такий доказ, як висновок експерта №362, в зв`язку із тим, що зазначена повторна судово-медична експертиза була призначена ухвалою суду від 20.03.2018 року в порядку ст.332 КПК України з метою повного і всебічного з`ясування всіх обставин по справі. Таким чином висновок експерта №362 є таким, що отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Крім того, порушень вимог кримінального процесу, допущених органами досудового розслідування, які б давали підстави визнавати вказані вище докази обвинувачення недопустими, а також які б впливали на доведеність винуватості ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Разом з тим суд погоджується з позицією захисту та вважає висновки експерта №473 судово - медичної експертизи та №36 додаткової судово - медичної експертизи недопустимими доказами з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст. 87 КПК України, так як в їх основу покладена інформація, що міститься у картці стаціонарного хворого №4583 Ізяславської ЦРЛ ОСОБА_4 , яка була на стадії досудового розслідування вилучена з Ізяславської ЦРЛ без дозволу слідчого судді, що вказує на наявність порушення ст.ст.159, 164, 165 КПК України.
Враховуючи зазначене, суд з цих же підстав також не бере до уваги покази експерта ОСОБА_12 , який склав висновки експерта №473 судово - медичної експертизи та №36 додаткової судово - медичної експертизи, та в подальшому був допитаний в судовому засіданні з приводу проведених експертиз.
Також є недопустимим доказом сторони обвинувачення протокол проведення слідчого експерименту від 09.12.2016 року, проведений за участю свідка ОСОБА_8 , так як в даному випадку це є формою допиту свідка на стадії досудового розслідування. Відповідно ж до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто суд не бере до уваги показання свідків, які вони давали в процесі досудового розслідування, а ухвалює вирок виключно на доказах, в тому числі показаннях свідків, які вони давали в процесі з`ясування обставин справи і перевірки їх доказами. Зважаючи на вказане, а також те, що свідок ОСОБА_8 був допитаний в судовому засіданні під час розгляду даного кримінального провадження, суд приймає до уваги лише покази даного свідка, надані ним безпосередньо в суді.
Суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_13 , наданих в судовому засіданні, згідно яких ОСОБА_5 біля будинку культури завдав лише два удари відкритою долонею по щоці ОСОБА_4 , інших ударів не завдавав, після чого вони розійшлися. Зазначені покази спростовуються показами потерпілого ОСОБА_4 , протоколами проведення слідчих експериментів з ОСОБА_4 від 15.12.2016 року та 25.01.2017 року, висновком експерта №362 повторної судово-медичної експертизи, а тому не можуть бути взяті до уваги судом.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, які є належними та допустимими, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_5 в умисному заподіянні ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. Його дії підлягають кваліфікації за ч.1 ст.121 КК України.
При цьому з обвинувачення слід виключити обставину отримання ОСОБА_4 , внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 , тілесних ушкоджень у вигляді множинних забоїв тіла на грудній клітці, які настали від нанесення удару кулаком та ногою в область грудної клітини, та які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, так як вказане спростовується висновком експерта №362, в якому вказано, що виставлений лікарями діагноз «Забій грудної клітини» встановлений на основі суб`єктивних факторів і не підтверджується об`єктивними відомостями, тобто наявністю крововиливів, саден, ран, тому не приймається до уваги при встановленні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, згідно вимог примітки до п.4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України».

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який в силу ст.89 КК України раніше несудимий, бере активну участь у вихованні своєї дитини та її матеріальному забезпеченні, заборгованості по аліментам не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому суд вважає добровільне часткове відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які обтяжує покарання обвинуваченого згідно зі ст.67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, та те, що ОСОБА_5 раніше несудимий, має на утриманні малолітню дитину, частково відшкодував завдану шкоду потерпілому, молодий вік обвинуваченого, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку санкції ч.1 ст.121 КК Україниз випробуванням із встановленням іспитового строку відповідно до ст.75 КК України та покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, що, на думку суду, буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари ОСОБА_5 за вчинене, а й слугуватиме для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди слід задовольнити частково.

В поданому позові потерпілий цивільний позивач просить стягнути з обвинуваченого цивільного відповідача 10000, 00 грн. матеріальної шкоди та 500000, 00 грн. моральної шкоди, завданої йому злочином.

Відповідно до виписки з історії хвороби №4583, доданої до цивільного позову потерпілого, останній проходив стаціонарне лікування в Ізяславській ЦРЛ з 07.10.2016 року по 18.10.2016 року з клінічним діагнозом: тупа травма живота, розрив селезінки, внутрішньочеревинна кровотеча, постгеморагічна анемія важкого ст., позаочеревинна гематома. 07.10.2016 року йому було проведено хірургічну операцію. У вказаний період ОСОБА_4 поніс витрати на придбання ліків, що підтверджується фіскальними та товарними чеками, на загальну суму 5092, 29 грн.

Також ОСОБА_4 поніс витрати на підставі квитанції до прибуткового касового ордера №433 від 15.12.2016 року в сумі 2000, 00 грн. на правову допомогу адвоката, яка приймала участь на стадіях досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження.

Отже витрати в сумі 7092, 29 грн. (5092, 29 грн. + 2000 грн.) є матеріальною шкодою, завданою ОСОБА_4 неправомірними діями ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні. Тобто вказані витрати перебувають в прямому причинному зв`язку з злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_5 .
Таким чином розмір матеріальної шкоди в сумі 2907,71 грн. (10000 грн. 7092, 29 грн.) не підтверджено жодним доказом, а тому вимога про її відшкодування не підлягає задоволенню.

Під час судового провадження ОСОБА_5 відшкодовано ОСОБА_4 завдану шкоду в сумі 50000, 00 грн., що підтверджується розписками останнього. Крім того, в судовому засіданні потерпілий підтвердив отримання вказаних коштів від обвинуваченого на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Таким чином, документально підтверджена матеріальна шкода в сумі 7092, 29 грн. потерпілому повністю відшкодована, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 500000,00 грн. підлягає частковому задоволенню.
Так, відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Факт нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілого підтверджена висновком судово-медичного експерта, показами потерпілого, іншими доказами по справі. Потерпілий отримав ушкодження в публічному місці, на очах сторонніх осіб, переніс фізичний біль, йому було зроблено хірургічну операцію, що негативно позначилось на його здоров`ї, психологічному стані, тобто зазнав моральну шкоду, розмір відшкодування якої, враховуючи глибину та тривалість перенесених страждань, пов`язаних з наслідками злочину, виходячи з вимог розумності і справедливості, слід визначити в сумі 70000, 00 грн., з яких потерпілому вже відшкодовано 42907, 71 грн. (50000, 00 грн. 7092, 29 грн.). Таким чином з обвинуваченого слід стягнути 27092, 29 грн. (70000, 00 грн. 42907, 71 грн.).
Щодо обвинуваченого ухвалою від 01.08.2017 року обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням на нього на два місяці відповідних обов`язків.
З обвинуваченого слід стягнути процесуальні витрати на проведення судово-трасологічної експертизи в сумі 615, 72 грн, що підтверджується довідкою про витрати на проведення експертизи №1415-тр від 14.11.2016 року.
Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк - 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.76 КК України, ОСОБА_5 зобов`язати періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишити ОСОБА_5 в силі до вступу вироку у законну силу.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 615, 72 грн.
Цивільний позов потерпілого задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 27092 (двадцять сім тисяч дев`яносто дві) гривні 29 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В решті позову відмовити.
Речовий доказ куртку потерпілого ОСОБА_4 , запаковану в експертний пакет №3200407, та яка знаходиться на зберіганні в Ізяславському ВП Славутському ВП ГУНП в Хмельницькій області (номер книги обліку речових доказів 1863, порядковий номер 280), повернути власнику ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Ізяславський районний суд Хмельницької області до Апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1