УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2018 року

м. Київ
справа 755/16025/15-к
провадження № 51-470ск 17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року,
встановив:
За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 309 КК на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 307 КК на строк 7 років з конфіскацією майна, яке є її власністю. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, яке є її власністю.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотань засудженої ОСОБА_4 та її захисника ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року стосовно ОСОБА_4 .
Не погоджуючись з постановленими судовими рішеннями, засуджена ОСОБА_4 , поза межами строку на касаційне оскарження, звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, до якої долучила клопотання про поновлення їй строку на касаційне оскарження.
Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на касаційне оскарження, засуджена ОСОБА_4 зазначає, що, перебуваючи у місцях позбавлення волі, вона дізналася, що її захисник ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу. Він запевнив засуджену, що вона може не хвилюватися та що їй потрібно лише зачекати, коли суд касаційної інстанції призначить дату розгляду. На початку березня ОСОБА_4 дізналася, що Верховний Суд відмовив її захиснику у відкритті касаційного провадження. Тому, на думку ОСОБА_4 , захисник порушив її право на звернення до суду касаційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
При цьому правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу.
Це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити власну правову позицію.
Порядок обчислення процесуальних строків визначений ст. 115 КПК. Частиною 4 вказаної норми процесуального закону визначено, що при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.
Ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_4 була постановлена 13 грудня 2017 року, та вручена їй (згідно інформації, наданої працівником Уманської виправної колонії № 129) 27 грудня 2017 року. Таким чином, останнім днем подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції для засудженої ОСОБА_4 було 27 березня 2018 року.
Однак, засуджена ОСОБА_4 подала касаційну скаргу лише у серпні 2018 року, через 5 місяців після закінчення трьохмісячного строку на касаційне оскарження, визначеного ч. 2 ст. 426 КПК.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Наведені у клопотанні доводи засудженої про необхідність поновлення їй строку на касаційне оскарження Верховний Суд не визнає поважними, оскільки ОСОБА_4 жодним чином не обґрунтувала, як вказана нею причина вплинула на те, що вона не змогла раніше подати касаційну скаргу.
Посилання засудженої на неналежне виконання обов`язків її захисником, як на поважну причину пропуску строків на касаційне оскарження, є неспроможними, оскільки засуджена не була позбавлена права окремо від свого захисника звернутися з касаційною скаргою. Крім того, вперше ОСОБА_4 звернулася до касаційного суду лише 24 серпня 2018 року, тобто через 5 місяців після того, коли їй стало відомо про відмову Верховного Суду у відкритті провадження за касаційною скаргою її захисника та після закінчення трьохмісячного строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду.
З огляду на викладене, оскільки інших доводів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження засуджена ОСОБА_4 у касаційній скарзі не навела, Верховний Суд дійшов висновку, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити засудженій ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року.
Повернути касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3