Справа № 199/5744/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2018 року серпня місяця 06 дня м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне
провадження №0000797 від 26.04.2015, відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КК України, -

за участі:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КК України.
ОСОБА_3 обвинувачується у тім, що він 25.04.2015 року приблизно о 21 год. на автомобілі «Toyota Camri V6», державний номер НОМЕР_1 , приїхав до аптеки ТОВ «Регіональна аптечна мережа РУАН», яка знаходиться у будинку №14 по вул. Маршала Малиновського в м.Дніпрі. У вказаний час ОСОБА_3 у дворі будинку АДРЕСА_1 зустрівся з малознайомою не встановленою особою на ім`я ОСОБА_9 , з яким почав спілкуватися та прогулюватися уздовж будинку №14. Дійшовши до будинку №20 по вул.Маршала Малиновського, ОСОБА_3 і ОСОБА_9 зупинилися та побачили двох раніше їм незнайомих чоловіків, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, які почали чіплятися до ОСОБА_3 і ОСОБА_9 та провокувати на конфлікт. В цей момент між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_10 підійшов і почав погрожувати ОСОБА_13 спричиненням йому тілесних ушкоджень, намагався нанести удари. Після чого, ОСОБА_3 з метою самозахисту дістав ніж, який був при ньому, та став його тримати у своїй правій руці, сподіваючись, що ОСОБА_10 злякається та припинить вчиняти відносно нього протиправні дії і піде від нього. В цей момент до них підійшов ще один товариш ОСОБА_10 ОСОБА_14 , який також вступив у конфлікт на стороні ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Після цього у цей же день, тобто 25.04.2015 року в період часу приблизно з 21 год. 15 хв. до 21 год. 20 хв. ОСОБА_15 , перебуваючи у дворі будинку №20 почав рухатися до свого автомобіля «Toyota Camri V6», що він раніше залишив у дворі будинку АДРЕСА_1 біля аптеки « РУАН», з ОСОБА_9 . Однак біля вказаної аптеки їх наздогнав ОСОБА_10 , поруч із яким була група осіб в кількості не менше 4 осіб, у тому числі ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ще декілька невстановлених осіб, які тримали у руках каміння, палки та йшли у його сторону. При цьому потерпілий ОСОБА_10 вказував своїм товаришам, що ОСОБА_15 є особою, яка раніше його образила і його необхідно побити. З метою припинення протиправних дій з боку ОСОБА_10 та його товаришів, ОСОБА_3 розуміючи, що його дії можуть призвести до тяжких наслідків, з метою самозахисту, а також з метою не підпустити до себе осіб, які намагалися вчинити проти нього протиправні дії, перебуваючи в стані необхідної оборони, тримаючи в своїй правій руці ніж, який дістав перед цим, почав махати ним перед собою. Однак ОСОБА_10 разом із особами, які були разом з ним, не зважаючи на вказані дії ОСОБА_18 , продовжував наступ на останнього, при цьому під час цього наступу хтось із зазначених осіб з боку ОСОБА_10 умисно кинув в бік ОСОБА_3 камінь, який потрапив в лобну область голови останнього, чим згідно висновку експерта №2586Е від 03.06.2015 року, за результатами судово-медичної експертизи, ОСОБА_3 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно - мозкової травми, забію головного мозку 1-го ступеню, втисненого перелому передньої стінки лобної пазухи праворуч, забійної рани в лобній області праворуч, ближче до надбрівної дуги з переходом на неї, підшкірної емфіземи м`яких тканин навколо рани, забію правого ока з птозом верхньої повіки, з розвитком посттравматичного періоду керато-конк`юнктивіту та зниження зору на праве око, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Після цього, в зазначений період часу, ОСОБА_15 перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, передбачаючи те, що його дії можуть привести до тяжких наслідків, навмисно продовжуючи махати перед собою ножем, з метою самозахисту, перебуваючи у стані необхідної оборони, але перевищуючи її межі, умисно спричинив ОСОБА_10 , в руках якого нічого не було, який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння і знаходився до нього ближче від усіх, - один удар ножем в область передпліччя, тим самим спричинив останньому згідно висновку експерта №982/208-Е від 26.05.2015 року, за результатами судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження у вигляді: непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням лівої підключичної артерії, яке ускладнилося розвитком гострої крововтрати, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень та перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_10 , від якого він помер в цей же день на місці спричинення йому тілесного ушкодження. Згідно додаткового висновку експерта №982/555-ЕД від 22.11.2016 року, тілесне ушкодження у ОСОБА_10 у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням лівої підключичної артерії - відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

За час попереднього розгляду судом, прокурором необережні дії ОСОБА_3 із ч.1 ст. 119 КК України перекваліфіковані на умисні дії, які виразилися в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, у разі перевищення меж необхідної оборони, за ст.124 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав можливим призначення до судового розгляду даного кримінального провадження.
Представник потерпілих ОСОБА_19 17.07.2018 подав до суду письмове клопотання про повернення прокурору наявних у кримінальному провадженні двох обвинувальних актів із взаємовиключною кваліфікацією дій ОСОБА_3 за ч.1 ст. 119 КК України та ст. 124 КК України. Оскільки на думку представника потерпілих, в діях ОСОБА_3 наявний склад більш тяжкого складу кримінального правопорушення, через, що обвинувальні акти не відповідають вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КК України в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими. На думку представника, прокурор по різному зазначив суб`єктивну сторону даного кримінального правопорушення дій ОСОБА_3 , одночасно вказавши, що останній діє умисно, а вже через деякий час з метою самозахисту, й ще через деякий час вже із злочинною самовпевненістю, що прямо суперечить положенням ст.ст. 23-25 КК України. Захисник, ставить під сумнів і механізм спричинення потерпілому обвинуваченим одного удару ножем в область передпліччя, з метою самозахисту.
Крім вказаного, як зазначив представник потерпілих, обвинувальний акт не відповідає вимогам п.8 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки прокурор грубо проігнорував те, що в даному провадженні було проведено 21 судова експертиза, однак обвинувальний акт не містить у собі розміру витрат на залучення експерта.
Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні 06.08.2018 підтримали клопотання представника ОСОБА_19 та просили повернути прокурору останній обвинувальний акт, наявний в матеріалах кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не заперечували проти призначення справи до розгляду , заперечували проти повернення обвинувального акту прокурору.

Згідно з положеннями ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З огляду на вказане перекладання функцій обвинувачення на суд - є не припустимим.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Практикою Європейського суду з прав людини визнано і про це, вказано в рішенні від 15 липня 2010 року у справі «Олександр Смірнов проти України», що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатись на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або для обґрунтування своїх рішень.
Так, дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування в остаточній редакції 10.05.2016 кваліфіковані за ст. 124 КК України, що виразились в умисному заподіянні тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.
Як встановлено судом у підготовчому судовому засіданні, обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме в супереч п.5 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не повністю викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, а саме прокурор не конкретизував у змісті пред`явленого обвинувачення щодо ОСОБА_3 в частині обставин та механізму спричинення потерпілому ножового поранення, та інших тілесних ушкоджень, які були у нього виявлені. Крім вказаного, обвинувальний акт не містить і конкретизації моменту коли було спричинено потерпілому ножове поранення , чи до того, як ОСОБА_3 , було нанесено удар каменем в область голови чи вже після того, як останній спричинив ножове поранення ОСОБА_20 , та за Лакізою почали гнатися приятелі потерпілого. Про зазначені недоліки, серед іншого, зазначив і суд апеляційної інстанції в ухвалі від 12.06.2018, зазначивши про спірність юридичної кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 124 КК України.

З огляду на приписи чинного КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п.5 ч.2 ст. 291 КПК України). Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення. Однак в обвинувальному акті в цій редакції, що надано до суду, існують суттєві суперечності не тільки в частині юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, але й в частині наслідків його дій, оскільки прокурор вважав доведеним, що ОСОБА_3 спричинив лише тяжкі тілесні ушкодження потерпілому при перевищенні меж необхідної оборони, та його дії не відносяться до смерті потерпілого Невідомого В.
З наведеного слідує, що обвинувачення має бути викладено чітко і конкретно.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує і беззаперечною підставою для скасування вироку суду. Також суд враховує, що формулювання обвинувачення має бути викладене так, щоб чітко були зазначені основні обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України, зокрема, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, при цьому в обвинувальному акті мотиви і мета інкримінованих кримінальних правопорушень не зазначені.
За таких обставин обвинувальний акт, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді, є неконкретним, відсутність чіткого та конкретного формулювання обвинувачення із зазначенням необхідних відомостей, передбачених п.5 ч.1 ст.291 КПК України, порушує право обвинуваченого на захист та унеможливлює призначення судового розгляду, і є підставою для повернення прокурору обвинувального акту відповідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України.
Наведене узгоджується з рішенням ЄСПЛ від 24 квітня 2008 року у справі «Жогло проти України», який наголосив, що право на захист може бути обмежено, але не настільки, щоб бути несумісним з гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції.
За ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В судових рішеннях Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення зазначено:
- В рішенні від 26.06.2008 у справі "Ващенко проти України": «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»;
- В рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії": «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "" ч. З ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід
днювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини
обвинувачення»;
- В рішенні від 09.10.2008 у справі "Абрамян проти Росії": «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Аналізуючи положення норм діючого КПК України, необхідно вказати і на п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, відповідно до якого, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Разом з цим, ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Таким чином, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатись незаконним, адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений - правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Питання повернення обвинувального акту визначенні і в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам статей 291, 292 КПК України.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, а саме для:
- формулювання обвинувачення, яке би містило наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) наслідки кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;
- конкретизації щодо обставин та механізму спричинення потерпілому ножового поранення, та інших тілесних ушкоджень, які були у нього виявлені;
- конкретизації моменту коли було спричинено потерпілому ножове поранення , чи до того, як ОСОБА_3 , було нанесено удар каменем в область голови чи вже після того, як останній спричинив ножове поранення ОСОБА_20 , та за Лакізою почали гнатися приятелі потерпілого;
- юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого;
- зазначення розміру витрат на залучення експерта.

При цьому, повернення обвинувального акту прокурору надасть можливість останньому прийняти необхідні та дієві заходи, передбачені КПК України, які могли б ефективно сприяти виконанню обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України та скласти обвинувальний акт, відомості в якому відповідали б дійсності та вимогам ст. 291 КПК України. Що у свою чергу надасть обвинуваченому можливість підготуватися для адекватного захисту, в розумінні положень закріплених у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції, оскільки, деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, про що йдеться в рішенні від 09.10.2008 у справі "Абрамян проти Росії".
Керуючись ст. 110, п. 5) ч. 1 ст. 291, ч. З ст. 314, ст.ст. 369, 371, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання представника потерпілих ОСОБА_19 , підтримане потерпілими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000797 від 26.04.2015, відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КК України - повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області для усунення вказаних в мотивувальній частині ухвали недоліків.
На ухвалу можуть бути подані апеляційні скарги протягом 7 днів з дня її проголошення до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур- Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги; якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Суддя Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1

06.08.2018