Справа № 359/5574/15-к
Провадження № 1-КП/359/34/2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
за участю потерпілого ОСОБА_3 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,
за участю захисника ОСОБА_5 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щасливе Бориспільського району Київської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, -
в с т а н о в и в :

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.
Під час розгляду даного кримінального провадження захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під варти на домашній арешт, обґрунтовуючи, його тим, що 16.02.2018 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області в рамках провадження за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_4 було змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Пізніше до кримінального провадження за № 00002226 від 07.10.2017 року долучено та об`єднано в одне провадження кримінальне провадження за № 0000439 від 17.02.2018 року, що на даний час розглядається суддею Бориспільського міськрайонного суду. Приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 закінчується 10.06.2018 року, обставини справи не змінились, вину у вчинених злочинах ОСОБА_4 визнає, має бажання відшкодувати потерпілим моральну та матеріальну шкоду. Крім того, ОСОБА_4 не має наміру переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню будь яким іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Так, запобіжний захід не є мірою покарання, а тяжкість кримінального правопорушення і покарання за нього, самостійною підставою для взяття особи під варту, оскільки нормами КПК та відповідно практикою застосування Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це не визнається. Наведене у сукупності, на переконання захисника, свідчить про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а саме домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю. Враховуючи вищевикладене, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просить суд змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, та просив суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Також обвинувачений зазначив, що має матір яка потребує догляду та допомоги, з якою він буде проживати у разі задоволення даного клопотання. Запевнив, що наміру переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності немає.
Прокурор у судовому засіданні проти задоволення даного клопотання заперечував, оскільки будь-які підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на менш суворий, а саме домашній арешт, відсутні. Так, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень, а також тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, можливий вплив на потерпілих та свідків, які ще не допитувалися, а в сукупності це свідчить про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені п.1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_4 було оголошено в розшук у зв`язку з переховуванням від органів слідства та суду. Вважає, що ризики, які існували на момент винесення ухвали суду від 12.04.2018 року про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, не зменшились, та продовжують існувати на даний момент.
Потерпілий підтримав думку прокурора.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, та ознайомившись з наявними матеріалами кримінального провадження, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове та судове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу.
При вирішенні питання щодо зміни чи продовження дії запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання та/або реєстрації, стан здоров`я його дружини, міцність соціальних зв`язків, відсутність судимостей.
Обираючи відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею та судом було враховано наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими доводами для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).
При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Так, у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 р. у справі "Харченко проти України" ЄСПЛ вказував, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі. Після цього прокурори і суди не навели жодних підстав для продовження тримання заявника під вартою, лише зазначили, що запобіжний захід було обрано правильно. Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами. Крім того, національні владні органи не розглядали можливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою. Аналогічна позиція ЄСПЛ викладена і у пункті 60 рішення у справі "Єлоєв проти України".
У своєму Рішенні "Подвезько проти України" № 74297/11 від 12.02.15р. Європейський Суд з прав людини у п. 21 вказує, що аргументи "за" і "проти" звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження (зміну) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.
За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною захисту та стороною, яка підтримує державне обвинувачення, суд приходить до переконання, що після заміни обвинуваченому запобіжного заходу ступень ризиків, які були встановлені судом, змінився.
Так, під час розгляду даного клопотання прокурором зазначалося про те, що ризики, передбачені п.1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувались при обранні запобіжного заходу та були підставами для продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , не зменшилися та продовжують існувати. Разом із тим, такі посилання прокурора не були доведені відповідними доказами під час розгляду даного клопотання.
Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою (Ідалов проти Росії, п. 140). Так, у контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини, з огляду на те, що ОСОБА_4 під вартою перебуває певний час, доводи сторони обвинувачення про те, що лише подальше тримання обвинуваченого під вартою може убезпечити від настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою на даний час, не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки з огляду на рішення Європейського суду ризик втечі зменшується зі спливанням часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії §10), вагомість наявних доказів може бути важливим фактором, що свідчить про наявність в минулому і зараз серйозних ознак вини, само по собі не може служити виправданням тривалого тримання під вартою (Дереджі проти Туреччини, §38), ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Яжинський проти Польщі, §43).
Як вбачається з обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні двох тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі за ч. 3 ст. 185 КК України строком до 6 років, та у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком до 8 років.
Досліджені в судовому засіданні докази обґрунтованості пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 є вагомими, більш детальну оцінку яким суд надасть під час перебування в нарадчій кімнаті при прийнятті остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.
Дані обставини можуть свідчити про наявність ризику, що під впливом тяжкості покарань, які загрожують обвинуваченому, він може переховуватись від судового слідства.
В той же час, суд враховує, що ОСОБА_4 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що він до затримання мав місце постійного проживання, а саме: АДРЕСА_1 . В цьому будинку він проживав разом зі своєю матір`ю, з якою він буде проживати і в подальшому, допомагаючи їй та доглядаючи за нею. При цьому ОСОБА_4 має дівчину ОСОБА_7 з якою планує створити сім`ю. Ці обставини свідчить про те, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки за місцем свого постійного проживання.
При цьому, слід зазначити, що ОСОБА_4 , планує в подальшому відшкодувати моральна та матеріальна шкода, потерпілим.
Так, суд враховує, що запобіжний захід не є мірою покарання, а сама лише тяжкість кримінального правопорушення і покарання за нього, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, оскільки нормами КПК та відповідно практикою застосування Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це не визнається.
З огляду на зазначені обставини, оцінивши в сукупності ступень тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_4 за вчинення інкримінованих йому злочинів, враховуючи дані про особу обвинуваченого, зареєстрований, має місце постійного проживання в Бориспільському районі, де проживає разом із матір`ю, наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та утриманців, суд приходить до висновку, що на даний момент ризик переховування обвинуваченого, у разі його звільнення з-під варти, зменшився.
Таким чином, на думку суду, прокурором, на даному етапі судового розгляду, не наведено переконливих мотивів, того, що наявність ризиків, передбачених п.1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, для запобігання яким відносно обвинуваченого обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не можуть бути мінімізовані за рахунок інших запобіжних заходів. Прокурор не зазначив нових аргументів, які б з огляду на вищезазначені положення законодавства, виправдовували подальше тримання ОСОБА_4 під вартою.
Враховуючи відсутність в матеріалах кримінального провадження будь-яких доказів того, що на теперішній час заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та недоведеність стороною обвинувачення під час судового засідання, що жоден із більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за можливе змінити ОСОБА_4 запобіжний захід із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, - домашній арешт.
Згідно ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Так, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
З урахуванням наведеного суд визнає, що під час розгляду клопотання було доведено те, що більш м`якій запобіжний захід ніж тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду. На переконання суду, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, що враховані при застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою, на теперішній час, зменшилися, а тому їм можна запобігти за допомогою запобіжного заходу в виді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю та заборонити залишати житло без дозволу суду в період доби з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв., з покладанням на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати по першому виклику до суду, що провадить розгляд вказаного кримінального провадження, на визначений ним час; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; не відвідувати місця де продаються алкогольні напої на розлив.
Такий висновок прийнято з урахуванням обставин, перелік яких передбачений ст. 178 КПК України.
З огляду на вище викладене, клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 181, 194, 331, 350, 372, 376 КПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:

Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт без застосування електронного засобу контролю та заборонити залишати житло без дозволу суду в період доби з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки: прибувати по першому виклику до суду, що провадить розгляд вказаного кримінального провадження, на визначений ним час;
не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;
не відвідувати місця де продаються алкогольні напої на розлив.

Ухвала діє до 30 липня 2018 року.
Ухвалу для контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 направити начальнику Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1