Номер провадження: 11-кп/785/935/18
Номер справи місцевого суду: 522/3336/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 31.05.2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0005027, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 361 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків,-

встановив:

14.07.2017 року до Кілійського районного суду Одеської області з Апеляційного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005027 від 06.07.2016 року відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України.

Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 02.11.2017 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , з додатками, повернуто прокурору Одеської місцевої прокуратури №3 для усунення встановлених в підготовчому судовому засіданні недоліків та приведення його у відповідність з положеннями ст. 291 КПК України, протягом розумного строку.

04.04.2018 року з Одеської місцевої прокуратури №3 до Кілійського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005027 від 06.07.2016 року відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 361 КК України.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 31.05.2018 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 був повернутий прокурору для усунення недоліків. Суд мотивував своє рішення тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки у ньому не зазначені точні дата та час вчинення кримінального правопорушення, що вказує на неконкретність обвинувачення та не встановлення слідством обов`язкових для доказування елементів події кримінального провадження; не зазначено чи дійсно в результаті дій ОСОБА_7 мало місце несанкціоноване втручання в роботу мереж електрозв`язку, що призвело до спотворення процесу обробки інформації та до порушення встановленого порядку її маршрутизації, що жодним чином не створює складу злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 361 КК України; обвинувальний акт (обвинувачення) містить не конкретні посилання на окремі нормативні документи; обвинувачення сформульовано єдиним текстом, при цьому не зазначено, які саме дії обвинуваченого створюють окремі склади злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 361 КК України. Крім цього, в порушення вимог ст. 293 КПК України, обвинувальний акт з додатками ОСОБА_7 і захиснику вручав не прокурор, а слідчий ОСОБА_9 , про що є відповідні розписки.

На дану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням судом вимог КПК України, просить її скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що висновки суду є необґрунтованими, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, обвинувачення висунуто у передбаченому законом порядку, формулювання обвинувачення викладено чітко та зрозуміло. Також прокурор вказує, що висновок суду щодо того, що в обвинувальному акті не зазначено чи дійсно в результаті дій ОСОБА_7 мало місце несанкціоноване втручання в роботу мереж електрозв`язку, що призвело до спотворення процесу обробки інформації та до порушення встановленого порядку її маршрутизації, що жодним чином не створює складу злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 361 КК України, є безпідставним, так як лише під час судового розгляду обвинувального акту по суті, можливо встановити факт вчинення кримінального правопорушення. Крім цього, зазначає, що твердження суду про порушення ст. 293 КПК України щодо вручення обвинувального акту з додатками ОСОБА_7 та захиснику не прокурором, а слідчим, є безпідставним, так як в матеріалах справи наявні розписки ОСОБА_7 та його захисника, на ім`я прокурора, про отримання обвинувального акту з додатками. При цьому, зазначає, що ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 від 21.12.2017 року вже повертався прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, які було усунено, та 16.03.2018 року обвинувальний акт повторно направлено до суду. Однак, ухвалою судді Кілійського районного суду Одеською області від 31.05.2018 року повторно повернуто обвинувальний акт прокурору, з тих самих підстав як і в ухвалі від 21.12.2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача; виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити; думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Згідно п. 5 ч 2. ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення .

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим при складанні, а прокурором при перевірці та затвердженні обвинувального акту відносно ОСОБА_7 не були дотримані вищевказані вимоги Кримінального процесуального Закону та Конвенції, а сам обвинувальний акт дійсно не відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що в обвинувальному акті міститься виклад встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, але в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, воно є неконкретним та незрозумілим, що порушує право обвинуваченого на захист та є перешкодою для судового розгляду кримінального провадження по суті, так як у ньому не зазначені точні дата та час вчинення кримінального правопорушення; не зазначено чи дійсно в результаті дій ОСОБА_7 мало місце несанкціоноване втручання в роботу мереж електрозв`язку, що призвело до спотворення процесу обробки інформації та до порушення встановленого порядку її маршрутизації; обвинувальний акт містить не конкретні посилання на окремі нормативні документи; в обвинувальному акті не зазначено, які саме дії обвинуваченого створюють окремі склади злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 361 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Подібне викладення формулювання обвинувачення фактично унеможливлює забезпечення судового розгляду кримінального провадження у чіткій відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України та суперечить положенням кримінального процесуального Закону.

Доводи прокурора про те, що твердження суду щодо вручення обвинувального акту з додатками ОСОБА_7 та захиснику не прокурором, а слідчим, є безпідставним, так як в матеріалах справи наявні розписки ОСОБА_7 та його захисника, на ім`я прокурора, про отримання обвинувального акту з додатками, апеляційний суд визнає необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Статтею 293 КПК України, передбачено, що одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо провадження здійснюється щодо юридичної особи, копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування надаються також представнику такої юридичної особи.

Згідно тексту розписки про отримання копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування від 28.02.2018 року, зазначені розписки підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 надали саме слідчому СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області (а. с. 127, 128).

Крім цього, доводи прокурора про те, що обвинувальний акт у вказаному кримінальному відносно ОСОБА_7 вже повертався прокурору для усунення недоліків, які було усунено, та ухвала судді Кілійського районного суду Одеською області від 31.05.2018 року містить ті самі підстави для повернення обвинувального акту прокурору, з тих самих підстав як і в ухвалі від 21.12.2017 року, апеляційний суд не приймає до уваги, так як судом першої інстанції ухвала судді Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 від 21.12.2017 року про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків не досліджувалась, в апеляційному суді прокурором клопотання про її дослідження не заявлялось, тому суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, позбавлений можливості досліджувати докази у ході апеляційного розгляду, в тому числі вищезазначену ухвалу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що прокурором не виконані в повному обсязі вимоги ст. 291 КПК України, тому складання прокурором відповідного обвинувального акту не засновано на вимогах закону, що грубо порушує право обвинуваченого на захист.

Прокурор в судовому засіданні інших доводів апеляційному суду не надав.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд визнає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою та вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 291, 404, 405, 407, 419, 428, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 31.05.2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0005027, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 361 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4