АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/860/18 Справа № 205/7729/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002693, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 164 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2016 року, та остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 1 місяць.

В іншій частині вирок - залишити без змін.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2016 року у виді 1 місяця обмеження волі та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді обмеження волі строком на 1 рік 1 місяць.

Початок строку відбування покарання вирішено обчислювати з дня його прибуття до відповідної кримінально-виконавчої установи відкритого типу.

ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, був згідно рішення Ленінського районного суду м Дніпропетровська від 10.04.2015 року зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття, на користь ОСОБА_11 . Проте ОСОБА_7 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 та будучи обізнаним про рішення суду, ухилився від сплати аліментів.

Так, 08.12.2016 року ОСОБА_7 було засуджено Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 164 КК України до одного року обмеження волі та звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Згідно довідки - розрахунку Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_7 , починаючи з 09.12.2016 року та до 06.11.2017 року виплат по аліментам не здійснював, тим самим 10 місяців 28 днів злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, іншої допомоги не надавав. В Дніпровський міський центр зайнятості не звертався та заходів до працевлаштування не приймав, на попереджувальні листи Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області погасити заборгованість і сплачувати аліменти, не реагував. Згідно довідки - розрахунку Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області у ОСОБА_7 станом на 06.11.2017 року утворилася заборгованість по аліментам на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_13 , на загальну суму 17 903,91 грн.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення злочину, доведеність вини обвинуваченого, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 164 КК України, у той же час вказує, що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що судом першої інстанції обвинуваченому призначене покарання, яке є меншим, ніж передбачене санкцією ч. 2 ст. 164 КК України, згідно якій за вчинення даного злочину встановлене покарання у виді від ста двадцяти до двохсот сорока годин громадських робіт, або від трьох до шести місяців арешту, або обмеження волі строком від двох до трьох років.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав; обвинуваченого та потерпілу, які вирішення апеляційної скарги прокурора залишили на розсуд суду; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що остання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Висновки суду першої інстанції про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, доведеність вини останнього, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 164 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. ст. 394, 404 КПК України вирок суду у цій частині колегією суддів не переглядається.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо порушення судом першої інстанції вимог закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання за сукупністю злочинів є обгрунтованими.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України.
З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність не дотримався, оскільки призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 164 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, що є меншим за розміром, ніж нижча межа, встановлена санкцією ч. 2 ст. 164 КК України для даного виду покарання, за відсутності підстав для призначення в порядку ст. 69 КК України більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, та без наведення відповідного обґрунтування.
За таких обставин вирок в частині призначення покарання не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, з ухваленням у межах повноважень апеляційного суду нового вироку у цій частині.
Обговорюючи питання про вид та розмір покарання, що підлягає призначенню ОСОБА_7 , колегія суддів приймає до уваги обставини, що підлягають врахуванню згідно ст. 65 КК України, а саме тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, якими судом було визнано повне визнання ним своєї вини та щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують його покарання; відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що останній офіційне не працевлаштований, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий за однотипний злочин.

Аналізуючи наведені обставини у сукупності, колегія суддів, погоджуючись з доводами апеляційної скарги прокурора, вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання, найбільш суворе за видом з числа передбачених санкцією ч. 2 ст. 164 КК України, втім у мінімальному його розмірі, - у виді обмеження волі строком на 2 роки, - з реальним його відбуванням, та призначити йому остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до цього покарання за правилами ст. 71 КК України невідбутої частини покарання за попереднім вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2016 р., у виді обмеження волі строком на 2 роки 1 місяць.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 370, 404, 413, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, - скасувати в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 164 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до цього покарання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2016 року, остаточно призначити ОСОБА_7 до відбування покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 1 місяць.

В решті вирок - залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржено і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той же строк з дня отримання копії вироку.

Копі вироку невідкладно вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3