Справа № 296/2985/18
Вирок
Іменем України
07 травня 2018 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0001143 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, громадянина України, приватного підприємця, інвалідності не має, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , одруженого, має неповнолітню дитину, раніше несудимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 16.03.2018 року близько 15 год. 00 хв. особа, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження № 0001326 та ОСОБА_6 знаходились на території гаражного кооперативу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою АДРЕСА_2 , де у особи, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження № 0001326, виник злочинний умисел, направлений на викрадення будь якого чужого майна, поєднаного із проникненням у приміщення хмелесушарні, що знаходиться на території Інституту сільського господарства «Полісся» Національної академії аграрних наук України, за адресою м. Житомир, вул. Київське шосе, 131.

Розуміючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел без допомоги сторонніх осіб особа, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження № 0001326, не зможе, з цією метою до вчинення вищевказаного злочину останній вирішив залучити свого знайомого ОСОБА_6 . ОСОБА_6 , на пропозицію особи, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження № 0001326, вчинити викрадення будь якого чужого майна, поєднаного із проникненням у приміщення хмелесушарні Інституту сільського господарства «Полісся» Національної академії аграрних наук України погодився, тим самим вступив в попередню змову, направлену на спільне заволодіння чужим майном.

У подальшому особа, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження № 0001326, та ОСОБА_6 сіли до автомобіля марки Fiat Ducato д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , та рухаючись на вказаному автомобілі приїхали на територію Інституту сільського господарства «Полісся» Національної академії аграрних наук України, що знаходиться за адресою м. Житомир, вул. Київське шосе, 131, де на відстані близько 100 метрів залишили автомобіль та після чого підійшли до приміщення хмелесушарні, що за вказаною адресою. Перебуваючи у вказаному місці, в зазначений день, близько 16 год. 00 хв., реалізуючи свій злочинний умисел, враховуючи сприятливу обстановку, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони залишаються ніким не поміченими, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_6 підняв навісну клямку вхідних воріт, тим самим відчинив вхідні ворота, та разом з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження № 0001326, проник до середини приміщення хмелесушарні. Перебуваючи у вказаному приміщенні, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у приміщення, керуючись корисливим мотивом, особа, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження № 0001326, та ОСОБА_6 помітили металеве обладнання та комплектуючі частини хмелесушарні. В подальшому, ОСОБА_6 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження № 0001326, намагалися таємно викрасти з приміщення вказаної хмелесушарки чуже майно, яке належить Інституту сільського господарства «Полісся» Національної академії аграрних наук України, а саме: металеву секційну підлогу в кількості 4 шт., вартістю 960 грн., металеву основу для привідних станцій (металопрокат) вартістю 900 грн., вентилятор «Улітка» вартістю 1100 грн., електрощит (без комплектуючих частин) вартістю 530 грн., проте з причин, що не залежали від їх волі, всіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, не вчинили, оскільки були викриті працівниками Інституту сільського господарства «Полісся» Національної академії аграрних наук України, тим самим намагалися спричинити матеріальної шкоди вказаному Інституту на загальну суму 3490 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у приміщення, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

До суду разом із обвинувальним актом надійшла скріплена підписами угода про визнання винуватості від 29 березня 2018 року, укладена у м.Житомирі між прокурором ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_6 в присутності захисника ОСОБА_4 . Наявна письмова згода представника потерпілого на укладення угоди про визнання винуватості від 28.03.2018р.

Виходячи із змісту даної угоди, ОСОБА_6 під час досудового розслідування беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, погодився на призначення узгодженого покарання, отримав роз`яснення наслідків укладення та затвердження угоди, що передбачені ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України, та наслідки невиконання угоди.

Згідно угоди, сторони погодилися на призначення ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 200 годин громадських робіт. При цьому сторонами угоди засвідчено, що обмеження для застосування такого виду покарання відсутні.

Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, що згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 показав, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення і затвердження угоди, що передбачені ч.2 ст.473 та ч.4 ст.474 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, наслідки невиконання угоди, що роз`яснено судом в ході судового засідання. Крім цього, обвинувачений надав суду згоду на призначення узгодженого покарання, зазначив, що угоду про визнання винуватості було укладено добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз та вона не стала наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Перевіривши угоду, судом встановлено, що вона відповідає вимогам ст. 472 КПК України, при її укладенні дотримано вимог ст.470, ч.6 ч.7 ст. 474 КПК України, наявна письмова згода представника потерпілого, обвинувачений може виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, що підтвердив безпосередньо в судовому засіданні, а отже угода може бути затверджена судом з одночасним ухваленням вироку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено. Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, відсутність заподіяної матеріальної шкоди.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено. Запобіжний захід не обирався.

Питання про речові докази вирішити на підставі ст.100 КПК України. Як убачається з постанови слідчого від 19.03.2018р. відповідно до показів Пігасова автомобіль «Fiat Ducato» моделі 290 L д.н.з. НОМЕР_1 використовувався як знаряддя вчинення кримінального правопорушення. Цією ж постановою автомобіль «Fiat Ducato» моделі 290 L д.н.з. НОМЕР_1 , посвідчення водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_2 від 20.07.2007р., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Fiat Ducato» моделі 290 L д.н.з. НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0001143. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 22.03.2018р. на вказане майно було накладено арешт. Постанова слідчого та ухвала слідчого судді ніким не оскаржувались.

Питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому 1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність повернення автомобіля «Fiat Ducato» моделі 290 L д.н.з. НОМЕР_1 , посвідчення водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_2 від 20.07.2007р., свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Fiat Ducato» моделі 290 L д.н.з. НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 власникам.

Керуючись ст.ст.368, 369,374, 394,474, 475 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29.03.2018р., укладену між прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_6 в присутності захисника ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому узгоджену міру покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді громадських робіт в розмірі 200 (двохсот) годин.

Арешт скасувати. Речові докази - автомобіль «Fiat Ducato» моделі 290 L д.н.з. НОМЕР_1 , посвідчення водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_2 від 20.07.2007р., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Fiat Ducato» моделі 290 L д.н.з. НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 повернути власникам.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира на протязі 30 днів, починаючи з моменту його проголошення обвинуваченим, захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно ч.4 ст.469 кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору, направити представнику потерпілого.

Головуючий суддя ОСОБА_1