Постанова

Іменем України
05 липня 2018 року

м. Київ
Справа № 298/703/17

Провадження № 51 301 км 17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000167 від 17 травня 2017 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Забрідь Великоберезнянського району Закарпатської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2017 року за ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин,
за ст. 389 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката

ОСОБА_7 на вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 18 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від

18 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 18 липня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 389 ч. 2 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць.

На підставі ст. 71 ч. 1 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді арешту на строк 1 місяць 25 днів.

Строк відбуття покарання вказано рахувати з дати прибуття до місця відбуття покарання.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи засудженим вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від

10 січня 2017 року за ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, 13 травня 2017 року був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання та направлений для відбування покарання до Забрідської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області. Однак, у період з 13 травня 2017 року по 22 травня 2017 року умисно без поважних причин ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт. Згідно з повідомленням Забрідської сільської ради від 23 травня 2017 року ОСОБА_6 до сільської ради для відбування покарання не з`явився, із призначених 200 годин громадських робіт не відпрацював жодної години.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою його захисника адвоката ОСОБА_7 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого

ОСОБА_6 , даючи свою оцінку доказам у справі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і закрити кримінальне провадження на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення. Указує на порушення права на захист ОСОБА_6 у ході досудового розслідування, оскільки таке право йому навіть не було роз`яснено. Зазначає, що судами хибно встановлено час вчинення злочину. Вважає, що суд апеляційної інстанції проігнорував клопотання захисника про дослідження доказів, наданих прокурором, а також документів, зібраних стороною захисту, що підтверджують наявність поважних причин для невиходу на громадські роботи. Зазначає про недопустимість, як доказу, протоколу допиту ОСОБА_6 як підозрюваного.
У запереченнях на касаційну скаргу захисника прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 указує на необґрунтованість касаційної скарги та просить залишити її без задоволення.
Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт ґрунтується на безпосередньо досліджених судом першої інстанції доказах, а також доказах, досліджених судом апеляційної інстанції за клопотаннями прокурора та захисника ОСОБА_7 .

Такий висновок ґрунтується на показаннях самого ОСОБА_6 , який під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції підтвердив факт невиконання ним покарання у виді громадських робіт, а також на даних, які містяться в запрошенні до органу пробації, в обліковій картці, на даних довідок інспектора Великоберезнянського РС з питань пробації, направлень Великоберезнянського РС з питань пробації ОСОБА_6 для відбування покарання від 13 травня 2017 року та

18 травня 2017 року, підписки ОСОБА_6 від 13 травня 2017 про ознайомлення з порядком і умовами відбування покарання, листів голови Забрідської сільської ради від 18 травня 2017 року та 23 травня 2017 року про те, що ОСОБА_6 не з`явився для відбування покарання, попередження ОСОБА_6 від 19 травня 2017 року.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 389 ч. 2 КК України. Вирок суду за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника

ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції безпосередньо дослідив докази за клопотанням прокурора та захисника, перевірив доводи про відсутність складу кримінального правопорушення через наявність поважних причин, з яких ОСОБА_6 не з`явився для відбування покарання у виді громадських робіт, про порушення права на захист, які аналогічні доводам його касаційної скарги, і визнав їх безпідставними, своє рішення належним чином мотивував та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Відхиляючи доводи захисту про наявність поважних причин, з яких ОСОБА_6 не з`явився для відбування покарання у виді громадських робіт, апеляційний суд обґрунтовано послався на довідку лікаря про те, що ОСОБА_6 лише 26 травня

2017 року звернувся до лікаря, тобто не хворів, та на відсутність даних про те, що у період з 17 травня по 22 травня 2017 року його мати ОСОБА_9 потребувала постійного нагляду і за нею встановлена опіка.

Доводи про недопустимість як доказу протоколу допиту ОСОБА_6 як підозрюваного є необґрунтованим, оскільки у вироку суду першої інстанції та ухвалі апеляційного суду відсутнє посилання на зазначений документ як на належний, допустимий та достовірний доказ.

Доводи засудженого про порушення його права на захист є безпідставними і не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на захист (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ст. 20 ч. 1 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Згідно з пам`яткою про процесуальні права та обов`язки від 23 травня 2017 року перед повідомленням про підозру та допитом як підозрюваного ОСОБА_6 були роз`ясненні його права. Вимоги до органу досудового розслідування про залучення захисника для захисту його прав та законних інтересів ОСОБА_6 не заявляв. Із матеріалів кримінального провадження убачається, що під час судового провадження в суді першої інстанції ОСОБА_6 були роз`яснені його права та згідно з аудіозаписом судового засідання від 30 червня 2017 року, який міститься на технічному носії фіксації судового провадження в суді першої інстанції, суд з`ясував правильність розуміння ОСОБА_6 своїх прав та обов`язків. Клопотань про надання йому захисника ОСОБА_6 не заявляв. Лише під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції ОСОБА_6 виявив бажання, щоб його захист прав та законних інтересів здійснював професійний адвокат ОСОБА_7 . Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не обирався і він не був обмежений у виборі способу реалізації свого права на захист ні в ході досудового розслідування, ні під час судового провадження.

Безпідставні й доводи захисника про те, що суд апеляційної інстанції безпосередньо не дослідив докази, на які у вироку послався суд першої інстанції на підтвердження його винуватості та документи, додані до апеляційної скарги захисника та до заперечення прокурора.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 404 ч. 3 КПК України задовольнив таке клопотання учасників судового провадження та дослідив всі заявлені докази і документи.

Покарання, призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Підстав, передбачених ст. 284 КПК України, для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не встановлено.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та закриття кримінального провадження не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 18 липня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3