Справа № 590/488/18
Провадження № 1-кп/590/59/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2018 року Ямпільський районний суд

Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3
за участю: сторони захисту, обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ямпіль Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000085 від 21.03.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орлівка Ямпільського району Сумської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 03.06.1996 року Ухтинським міським судом Комі АССР за ст. 15, ч. 2 ст. 144 КК Росії до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

2) 06.08.2001року Ямпільським районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 142 КК України (в редакції 1960 р) до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 17.06.2002 року Ковпаківським районним судом Сумської області за ст. 94 КК України (в редакції 1960 р) до 10 років позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднано частину не відбутого покарання за вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 06.08.2001року у вигляді 2 років позбавлення волі, остаточно до покарання у вигляді 12 років позбавлення волі; звільнений 11.04.2014 по відбуттю строку покарання;

4) 12.05.2017року Ямпільським районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 місяця арешту; звільнений 27.07.2017 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В кінці липня 2017 року, більш точної дати та часу встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 , знаходячись в електропотязі, який рухався зі станції Макове Шосткинського району Сумської області до станції Івотка Ямпільського району Сумської області, на підлозі, знайшов пенсійне посвідчення інваліда з дитинства 2-ої групи серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_5 , яке привласнив з корисливих мотивів, після чого приніс його до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого його підроблення та використання для придбання проїзних документів на транспорт.

Крім цього, 19.03.2018 року, ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 , маючи умисел на підроблення посвідчення, з метою його використання в подальшому, діючи умисно, за допомогою леза роз`єднав з одного боку захисний ламінат на пенсійному посвідченні інваліда з дитинства 2-ої групи серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , після чого, витягнувши посвідчення, за допомогою того ж леза зрізав фотознімок власника документа, а на його місце наклеїв свій фотознімок аналогічного розміру. Не зупиняючи на досягнутому, діючи єдиним умислом, після вклеювання своєї фотокартки в документ, ОСОБА_4 кульковою ручкою синього кольору на фотознімку домалював частину відбитку печатки, а також, лезом здійснив підчистку з подальшою допискою цифри «5» в графі «Рік народження», тим самим підробив посвідчення з метою його використання для придбання проїзних документів на транспорт.

Крім цього, 20.03.2018 року ОСОБА_4 , перебуваючи на автостанції смт. Ямпіль, яка розташована за адресою: Сумська область, Ямпільський район, смт. Ямпіль, вул. Спасо-Преображенська, буд. 13, маючи умисел на використання завідомо підробленого ним документа, о 10:07 пред`явив касиру завідомо підроблене пенсійне посвідчення інваліда з дитинства НОМЕР_2 групи Серії НОМЕР_1 , видане на ім`я гр. ОСОБА_5 з вклеєною в ньому своєю фотокарткою, з метою ухилення від оплати повної вартості за проїзд, в результаті чого отримав проїзний документ за половину його повної вартості, а саме пасажирський квиток № НОМЕР_3 на рейсовий автобус сполученням «Суми - Свеса». В подальшому, діючи єдиним умислом, ОСОБА_4 пройшов до салону рейсового автобусу, після чого надав водієві придбаний ним проїзний документ та підроблене ним пенсійне посвідчення для засвідчення своєї особи.
Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що в кінці липня 2017 року, в електропотязі, який рухався зі станції Макове Шосткинського району Сумської області до станції Івотка Ямпільського району Сумської області, на підлозі, знайшов пенсійне посвідчення інваліда з дитинства 2-ої групи, яке привласнив, перебуваючи за місцем свого мешкання в АДРЕСА_1 , за допомогою леза роз`єднав з одного боку захисний ламінат на пенсійному посвідченні, після чого, витягнувши посвідчення, за допомогою того ж леза зрізав фотознімок власника документа, а на його місце наклеїв свій фотознімок аналогічного розміру після вклеювання своєї фотокартки в документ кульковою ручкою синього кольору на фотознімку домалював частину відбитку печатки, а також, лезом здійснив підчистку з подальшою допискою цифри «5» в графі «Рік народження» з метою подальшого його використання у власних цілях для придбання проїзних документів. 20.03.2018 року перебуваючи на автостанції смт. Ямпіль пред`явив касиру підроблене пенсійне посвідчення. з вклеєною в ньому своєю фотокарткою, та отримав пасажирський квиток за половину його повної вартості. В подальшому, пройшов до салону рейсового автобусу, після чого надав водієві придбаний ним проїзний документ та підроблене ним пенсійне посвідчення для засвідчення своєї особи.

Заслухавши пояснення обвинуваченого, думку учасників судового провадження, за згодою обвинуваченого, суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, стосуються речових доказів та судових витрат.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст.357 КК України, що виразились в привласненні офіційного документа, тобто пенсійного посвідчення інваліда з дитинства 2-ої групи серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_5 , вчиненого з корисливих мотивів, за ч.1 ст.358 КК України, що виразилися в підробленні посвідчення інваліда з дитинства 2-ої групи серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_5 , вчиненого з метою використання його підроблювачем та за ч.4 ст.358 КК України, що виразилися у використанні завідомо підробленого документа, а саме посвідчення інваліда з дитинства 2-ої групи № НОМЕР_4 виданого на ім`я ОСОБА_5 , шляхом надання його касиру для ухилення від оплати повної вартості за проїзд та надання його водію рейсового автобуса для засвідчення своєї особи.

Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинив злочини невеликої тяжкості, у вчиненому розкаявся, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с.77), на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с.77), раніше судимий (а.с.61-63), негативно характеризується за місцем мешкання (а.с.81).

Органом пробації було складено досудову доповідь, відповідно висновку якої «Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, історію правопорушень, враховуючи спосіб життя, відсутність чітких життєвих цілей, відносин у суспільстві, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення (визначену на підставі Оцінки), орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі практично не можливе, навіть за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів».

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України є рецидив злочинів.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, беручи до уваги висновки досудової доповіді, враховуючи роз`яснення, надані в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді штрафу, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити з врахуванням положень ст.70 КК України.

Обрана підсудному міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Згідно з ч.2 ст.124 КПК України витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні в сумі 3146 грн. (три тисячі сто сорок шість грн.) слід покласти на обвинуваченого.

Запобіжний захід під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 не обирався.

Матеріальна шкода не заподіяна.

Керуючись п.1.,п.2, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначити покарання:

- за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят грн. 00 коп.);

- за ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. (одна тисяча сімсот грн. 00 коп.);

- за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят грн. 00 коп.).

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. (одна тисяча сімсот грн. 00 коп.).
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази, а саме:

- пенсійне посвідчення інваліда з дитинства 2-ої групи серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_5 , яке упаковане у спеціальний пакет Експертної служби МВС України № 3987803 та передане на зберігання до камери зберігання речових доказів Ямпільського ВП ГУНП в Сумській області за адресою: Сумська область, Ямпільський район, смт. Ямпіль, вул. Спасо-Преображенська, 15, та пасажирський квиток № НОМЕР_3 на рейсовий автобус від смт. Ямпіль до смт. Свеса, який упаковано в паперовий конверт та передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Ямпільського ВП ГУНП в Сумській області за адресою: Сумська область, Ямпільський район, смт. Ямпіль, вул. Спасо-Преображенська, 15, після набрання вироком законної сили - знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення технічної експертизи документів № 19/119/6-5/60е від 04.04.2018 року в сумі 3146 грн. (три тисячі сто сорок шість грн.).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору

Суддя ОСОБА_1