Постанова
Іменем України
21 червня 2018 р.
м. Київ
Справа № 161/7425/16-к
Провадження № 51-2075км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 03 травня 2017 року в межах кримінального провадження № 0001164 про обвинувачення:
ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луцьк, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.02.2016 року за ч. 1 ст. 186 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 180 год.,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини:
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.02.2016 року та остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці 10 днів. Також ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, і виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КК у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_7 15 травня 2016 року близько 22.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у парку ім. Лесі Українки на вул. Глушець в м. Луцьку, діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись неуважністю ОСОБА_8 , повторно, таємно викрав його майно, чим завдав останньому матеріальних збитків на загальну суму 17869,71 грн.
Окрім того, ОСОБА_6 21 квітня 2016 року близько 22.00год., перебуваючи неподалік продуктового магазину «Хрещатик», що знаходиться на вул. Тарасовій в с. Милуші Луцького району умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав в ОСОБА_9 , яка знаходилась у стані алкогольного сп`яніння та спала, майно останньої, чим спричинив їй матеріальної шкоди на загальну суму 2263,77 грн.
Також, ОСОБА_6 13 травня 2016 року, близько 13.00 год., перебуваючи на території домогосподарства, що знаходиться на АДРЕСА_2 , діючи умисно з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно ОСОБА_10 , чим спричинив останньому матеріальної шкоди на загальну суму 5833 грн.
Також ОСОБА_7 органами досудового розслідування обвинувачувався в тому, що він 15 березня 2016 року, близько 14.30 год., знаходячись поблизу кафе «Верес», що в м. Луцьку на вул. Замкова площа, 1, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно відкрито викрав майно потерпілого ОСОБА_11 , чим спричинив останньому майнову шкоду на загальну шкоду на загальну суму 1650 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 03 травня 2016 року зазначений вирок місцевого суду залишений без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що, на його думку, призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції щодо виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК, що в ухвалі апеляційного суду не зазначено мотивів та доводів, з яких суд відкинув докази обвинувачення, які стосуються кваліфікацій дій Вербицького за ч. 2 ст. 186 КК, зокрема показання потерпілого ОСОБА_11 .Зазначено, що показання свідка ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_11 та засудженого ОСОБА_6 не узгоджуються між собою і містять суперечності. Наведені порушення призвели до невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м`якості.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор, яка взяла участь у судовому засіданні, підтримала касаційну скаргу та просила скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
У відповідності з вимогами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
За змістом вимог ч. 2 ст. 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження.
Апеляційний суд, переглядаючи за апеляційною скаргою прокурора кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , погодився з висновками суду щодо виправдання останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.
При цьому апеляційний суд в ухвалі зазначив, що при постановленні вироку суд першої інстанції дотримався вимог ч. 2 ст. 17 КПК щодо того, що пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК не знайшло свого підтвердження в суді, оскільки стороною обвинувачення не доведено винуватості ОСОБА_6 поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана та не пропонується стороною обвинувачення.
Разом з цим, Верховний Суд не погоджується з такими висновками апеляційного суду з таких підстав.
За змістом положень ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду має бути зазначено: встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При цьому при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Проте вказаних вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали належним чином не дотримався.
Так, прокурор в апеляційній скарзі зазначав про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зокрема вказував, що судом першої інстанції не надано правової оцінки всім доказам в сукупності щодо обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК, що вирок суду є немотивованим, а докази належним чином не перевірені та відхилені без належного спростування.
Також прокурор в обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції надав перевагу показанням обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_12 , безпідставно відкинувши показання потерпілого ОСОБА_11 про обставини вчиненого відносно нього злочину та інших свідків. Зазначав, що показання свідка ОСОБА_12 містять суперечності, не узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також суперечать показанням самого обвинуваченого ОСОБА_6 .
Разом з тим, апеляційний суд, перевіряючи зазначені доводи апеляційної скарги прокурора, навів формальні узагальнені підстави на їх спростування, при цьому належних, обґрунтованих мотивів, з посиланням на відповідні положення закону та матеріали кримінального провадження, ухвала апеляційного суду на спростування кожного доводу апеляційної скарги прокурора фактично не містить.
Більше того, при перегляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції в судовому засіданні були допитані обвинувачений ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_11 та свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , проте в ухвалі апеляційного суду не наведено ні змісту показань цих учасників кримінального провадження, ні висновків апеляційного суду щодо наданих показань.
За таких обставин, висновки апеляційного суду щодо законності вироку суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, є передчасними, а ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Суд вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно усунути наведені недоліки та постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
З цих підставСуд постановив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 03 травня 2017 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3