"20" липня 2018 р. Справа № 363/2227/17
УХВАЛА

20 липня 2018 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001131 щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

прокурор висловився про можливість призначення судового розгляду по справі.

Захисник обвинуваченого клопотав про повернення обвинувального акту, який замість норми закону, містить норму підзаконного нормативного акту, порушення якої інкримінується обвинуваченому, що для обвинуваченого є незрозумілим і унеможливлює здійснення права на захист.

Заслухавши сторони, дослідивши справу, суд дійшов наступного.

Насамперед суд зазначає, що питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, чи підлягає він покаранню, згідно ст. 368 КПК України судом може бути вирішено виключно при ухваленні вироку, після дослідження, перевірки та оцінки зібраних у справі доказів, розгляду по суті змісту обвинувачення.

Отже, питання про правильність кваліфікації діяння особи, про наявність чи відсутність складу інкримінованого злочину вирішується судом тільки за наслідками судового розгляду і до питань підготовчого судового засідання не входить.

На підготовчій стадії судового провадження суд не вправі давати юридичну оцінку обґрунтованості звинувачення, яким б очевидним не були його недоліки на думку сторони захисту.

Суд повинен лишатися безстороннім, об`єктивним і неупередженим, без дослідження доказів і без розгляду справи по суті в порядку передбаченому КПК України, не давати жодної правової оцінки обставинам справи.

Тоді як, засада змагальності кримінального провадження (ст. 22 КПК України) означає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом.

В даному випадку сформульоване обвинувачення містить посилання на норми чинного законодавства України, порушення яких інкримінується особі і є достатньо конкретним та визначеним для того аби сторона захисту самостійно обстоювала перед судом власну правову позицію стосовно обґрунтованості такого обвинувачення.

Попри відсутність у ньому конкретної вказівки на норму закону, як нормативно-правового акту вищого представницького органу законодавчої влади, в ньому міститься посилання на ті норми чинного законодавства, порушення яких інкримінується особі.

При цьому межі судового розгляду згідно ст. 337 КПК України визначаються лише змістом обвинувачення відповідно до обвинувального акту, яке не може бути збільшеним, зміненим в бік погіршення, і суд не має право вийти за межі висунутого обвинувачення.

Надавати правову оцінку правильності такого посилання обвинувального акту на норми чинного законодавства України, стверджувати й вимагати від прокурора посилання саме на закон, а не на підзаконний нормативний акт, призведе до виходу за межі звинувачення.

Разом з тим здійснення судом буд-яких висновків цьому нерозривно пов`язано з наданням правової оцінки звинуваченню в розумінні вимог ст. 368 КПК України, коли вирішувати питання про те, чи розповсюджуються регламентовані згаданими в обвинувальному акті нормативно-правовими актами відносини на обставини цієї справи, чи підлягають застосуванні в цій справі і яким чином, у тому числі з точки зору верховенства права, практики ЄСПЛ, Конституції України та ієрархії нормативно-правових актів суд може тільки в порядку ст. 368 КПК України, що і є метою судового розгляду.

В той же час вимоги Закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації в обвинувальному акті дотримано. Обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші його обставини), винуватість обвинуваченого у його вчиненні викладено чітко і конкретно. Отже всі вичерпні відомості передбачені ст. 291 КПК України вказаний обвинувальний акт містить.

Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу інкримінованого особі кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, як про це зазначено Верховним Судом України в постанові від 24.11.2016 року в справі № 5-328кс16.

Підстав вважати, що сформульоване обвинувачення є незрозумілим або неконкретним і від нього особа не може захищатися у суду не має.

Саме тільки посилання, яким би воно не було очевидним, про відсутність в обвинувальному акті норми закону, як нормативно-правового акту вищого представницького органу законодавчої влади, яку порушила особа при здійсненні інкримінованого кримінального правопорушення, підставою для повернення обвинувального акту бути не може.

Також суд ураховує, що недоліки обвинувального акту встановлені ухвалою суду від 15.09.2017 року усунуто. Недоліків, які б перешкоджали призначенню судового розгляду по справі не встановлено. За таких обставин на підставі обвинувального акту слід призначити судовий розгляд.

Підготовку до судового розгляду вважати завершеною.

На судовий розгляд слід викликати учасників кримінального провадження зазначених в обвинувальному акті.

На підставі викладеного та керуючись статтями 314-317, 372 КПК України,

ухвалив:

в задоволенні заявленого клопотання про повернення обвинувального акту відмовити.

Зазначене кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України призначити до судового розгляду на 14 год. 8 листопада 2018 року у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вишгородського районного суду Київської області.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження зазначених в обвинувальному акті.

Ухвала згідно вимог ч. 2 ст. 392 і ч. 5 ст. 532 КПК України не може бути оскарженою і набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя