Постанова
Іменем України

24 липня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004221,

відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, засудженого за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Вимогою прокурора до суду касаційної інстанції є зміна судових рішень, постановлених відносно засудженого ОСОБА_6 , у зв`язку з порушенням судами вимог процесуального закону, та необхідності виключення з оскаржуваних судових рішень посилань на вчинення ОСОБА_7 та неповнолітнім ОСОБА_8 відкритого викрадення чужого майна у співучасті з ОСОБА_6 . Вказує, що таке посилання порушує принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності винуватості. Вказує також на недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги прокурора без задоволення, доводи якої повною мірою перевірені не були.

2. Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд першої інстанції
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки .
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Також вирішено долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат.

2.2 Суд апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області залишено без задоволення, а вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року відносно засудженого ОСОБА_6 без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
19 липня 2014 року приблизно о 01 год. 25 хв. ОСОБА_6 , знаходячись поблизу будинку № 2 на вул. Комсомольській у м. Дніпропетровську, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, повторно, розподіливши ролі у вчиненні злочину, вступив у попередню змову на вчинення вказаного злочину з раніше знайомими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та неповнолітнім ОСОБА_8 , матеріали відносно яких виділені в окреме провадження.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 того ж дня приблизно о 01 год. 30 хв. спільно зі співучасниками злочину ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та неповнолітнім ОСОБА_8 , побачили поблизу вказаного будинку раніше незнайомого ОСОБА_11 , проти якого вирішили вчинити злочинні дії.
Надалі ОСОБА_6 спільно зі співучасниками злочину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи узгоджено в групі, повторно, одночасно застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_11 , завдали йому множинні удари руками та ногами в обличчя та тулуб, чим заподіяли легкі тілесні ушкодження.
Таким чином, подавивши волю потерпілого ОСОБА_11 до можливого опору, ОСОБА_6 повторно, спільно зі співучасниками злочину ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та неповнолітнім ОСОБА_8 , зірвавши чохол-рюкзак з плечей потерпілого ОСОБА_11 , відкрито викрали чуже майном, що належить останньому, заподіявши матеріальну шкоду на загальну суму 1 514,82 грн.

3. Доводи інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні суду касаційної інстанції підтримала касаційну скаргу і просила скаргу задовольнити.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Практика Європейського суду з прав людини
4.1.1 Рішення у справі «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року (Заява № 36650/03)
Пункт 48. …Сталий підхід Суду щодо права на презумпцію невинуватості полягав у тому, що порушення цього положення матиме місце, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось просто підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву про те, що особа вчинила злочин, зроблену за відсутності остаточного вироку. Суд неодноразово підкреслював важливість добору посадовими особами слів у своїх виступах, якщо вони оприлюднюють свої заяви ще до судового розгляду справи та визнання особи винною у вчиненні певного злочину (див. рішення від 3 жовтня 2002 року у справі «Бьомер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, пп. 54-56, і рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пп. 88 і 89). Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, слід визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювана заява була зроблена (див. рішення від 28 червня 2005 року у справі «Каракас і Єсілірмак проти Туреччини» (Karakas and Yesilirmak v. Turkey), заява № 43925/985, п. 51).

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 17. Презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини
Частина 1. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

4.2.2 Стаття 337. Визначення меж судового розгляду
Частина 1. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
З урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі, та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваних судових рішень, установлених Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК України), розгляд провадження судом касаційної інстанції здійснено в частині дотримання судами вимог кримінального процесуального закону при постановленні судових рішень.
Висновки суду про винуватість, кваліфікацію дій та призначене покарання не оспорюються.

5.2 Щодо порушень вимог кримінального процесуального закону
Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили [4.2.1].

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта [4.2.2].

Як вбачається з вироку суду, відповідно до встановлених судом фактичних обставин провадження, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину щодо потерпілого ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та неповнолітнім ОСОБА_8 .
За вчинення цього злочину відносно потерпілого ОСОБА_11 вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України кожного.
Матеріали відносно ОСОБА_7 та неповнолітнього ОСОБА_8 виділено в окреме провадження.
В апеляційній скарзі прокурора наголошувалось на істотних порушеннях вимог процесуального закону, у зв`язку з чим порушувалось питання про зміну вироку суду, а саме виключення з мотивувальної частини вироку посилання із вказівкою на прізвищ « ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_8 », та заміну на «особи, кримінальне провадження стосовно яких виділено в окреме провадження».
Апеляційний суд, перевіряючи вказані доводи апеляційної скарги, безпідставно залишив їх без задоволення, не перевіривши повною мірою.
Необґрунтованим Суд визнає й висновок апеляційного суду про те, що зазначення вказаних осіб у якості співучасників при викладенні фактичних обставин його вчинення як в обвинувальному акті, так і в мотивувальній частині вироку, начебто не порушує жодних прав осіб, зазначених як співучасники, оскільки в межах цього кримінального провадження повідомлена підозра, а надалі висунуто обвинувачення лише ОСОБА_6 .
З огляду на викладене Суд вважає за необхідне змінити судові рішення, виключити з їх мотивувальних частин посилання судів на прізвища осіб ОСОБА_7 та неповнолітнього ОСОБА_8 . У зв`язку з чим правильним буде твердження про вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та з особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження.

Керуючись статтями 436, 438, 441, 442 КПК України, пунктами 46 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року відносно засудженого ОСОБА_6 змінити.

З вказаних судових рішень виключити посилання на прізвища ОСОБА_7 та неповнолітнього ОСОБА_8 , замінивши формулюванням «особи, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження».
В решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3