Справа №573/997/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/788/251/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Подання про обрання, зміну запобіжного заходу та продовження строків тримання під вартою, про проведення обшуку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 573/997/18 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 19 червня 2018 року, якою до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ, м. Мурманськ та мешканця АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК раніше не судимого

застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

підозрюваного ОСОБА_10

захисника адвоката ОСОБА_11 , ?

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, оскільки слідчий суддя не врахував, що підозрюваний не звертався до медичних установ для надання потерпілому відповідної допомоги, має родичів, що проживають на території РФ, свідки події проживають на одній вулиці з підозрюваним, схильний до вчинення злочинів. Те, що підозрюваний має місце проживання, вагітну дружину та здійснює ведення особистого селянського господарства не можуть слугувати підставами для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В своїх запереченнях на вказану вище апеляційну скаргу прокурора захисник підозрюваного ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_13 просить залишити її без задоволення, оскільки наявні в матеріалах кримінального провадження докази вказують на достатність застосування до ОСОБА_10 такого запобіжного заходу як домашній арешт.

19.06.2018 до Білопільського районного суду Сумської області з клопотанням, погодженим із прокурором Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури, звернувся старший слідчий Білопільського відділення поліції ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що 16.06.2018 в період часу з 10-30 год. до 12-30 год. ОСОБА_10 разом з ОСОБА_14 у барі «У Вуйка» в с. Вири Білопільського району Сумської області розпивали спиртні напої, після чого між ними виникла сварка, в результаті якої ОСОБА_10 наніс один удар дерев`яною лавкою в область голови ОСОБА_14 , від чого останній помер.

17.06.2018 до ЄРДР за № 0000296 внесені відповідні відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК, а 18.06.2018 о 17-45 год. ОСОБА_10 затриманий і йому вручене повідомлення про підозру.

Зважаючи на те, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, існують ризики того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків та вчиняти нові злочини, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, то слідчий просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 19.06.2018 у задоволенні вказаного вище клопотання слідчому відмовлено і до ОСОБА_10 застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю з покладенням певних обов`язків на підставі ч.5 ст.194 КПК. Своє рішення слідчий суддя вмотивувала тим, що пред`явлена ОСОБА_10 підозра є обґрунтованою та існує ризик впливу на потерпілу і свідків, проте недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цьому ризику доведено не було.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просив скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, доводи підозрюваного ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційної скарги прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає з таких підстав.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, крім іншого, незаконно переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином і вчинити інший злочин, а згідно ч.1 ст.178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Розглянувши клопотання слідчого та відмовивши у його задоволенні, слідчий суддя цілком вірно дійшла висновку, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, наявний лише один із зазначених у клопотанні слідчого ризиків ризик впливу на потерпілу і свідків, прокурором не доведено обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК, а саме, недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання одному із зазначених у клопотанні слідчого ризиків.

Вказані висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином вмотивовані та ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Зокрема, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту слідчим суддею були в повній мірі враховані всі суттєві обставини кримінального провадження, як того і вимагають положення ст.194 КПК, а саме наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК, яка підтверджується протоколами допиту потерпілої, свідків, підозрюваного, протоколом проведення слідчого експерименту, а також існування ризику, передбаченого у п.3 ч.1 ст.177 КПК, на який вказував слідчий у своєму клопотанні.

Колегія суддів враховує, що обґрунтованість підозри та наявність ризику сторонами кримінального провадження на даній стадії процесу не оскаржуються.

Є вірними і мотиви прийнятого слідчим суддею рішення про недоведеність інших ризиків, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б об`єктивно свідчили про можливість вчинення ОСОБА_10 яких-небудь відповідних реальних дій, а тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Враховуючи фактичні обставини кримінального провадження і мотиви клопотання слідчого, колегія суддів приходить до переконання, що підозрюваний у даній конкретній ситуації в силу свого віку, психологічного розвитку, зав`язків, матеріального стану, поведінки під час провадження тощо не має реальної можливості переховуватися від розслідування та правосуддя, що дає підставу очікувати, що цей ризик не справдиться, а однієї лише «інформації» у клопотанні слідчого про це явно недостатньо для тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2009 у справі «Олександр Макаров проти Росії» (Aleksandr Makarov v. Russia), заява № 15217/07). При цьому, питанню суворості покарання не може надаватися надмірне (вирішальне) значення, оскільки потреба позбавлення волі підозрюваного ОСОБА_10 не підлягає оцінюванню з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05), та повинна враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує застосування такого запобіжного заходу.

З огляду на викладене, ризик переховування від правосуддя не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, оскільки він визначається з урахуванням ряду інших релевантних чинників, що можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від розслідування і суду, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 29.03.2016 у справі «Беда проти Швейцарії» (Bedat v. Switzerland), заява № 56925/08). При цьому, слід враховувати характер обвинувачуваного, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідують за законом, і його міжнародні контакти, його заяви щодо прагнення виїхати на постійне місце проживання за кордон, наявність у нього кількох паспортів; наявність даних про те, що підозрюваний раніше ухилявся від розслідування і суду, тощо. Зазначені обставини, виходячи із ситуації кримінального провадження, повинні виправдовувати висновок суду про наявність постійної небезпеки того, що підозрюваний переховуватиметься.

Що стосується наявності ризику вчинення нових злочинів, зазначеного в апеляційній скарзі прокурора, то колегія суддів не може прийняти його до уваги, оскільки він також не знайшов свого підтвердження при апеляційному розгляді.

Крім того, у своєму рішенні від 17.03.1997 по справі «Мюллер проти Франції» (Muller v. France), заява № 21802/93), ЄСПЛ висловив правову позицію, що «небезпека вчинення нових злочинів, при посилання на минуле особи, не може бути достатнім для обґрунтування відмови в звільненні». При цьому, ризик вчинення нових злочинів є виправданим тоді, коли попередня поведінка особи дає підстави для очікувань, що вона не має наміру зупинятися у своїх злочинних діях.

Не може прийняти до уваги колегія суддів і доводи апеляційної скарги прокурора, що жоден більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленому ризику, оскільки у клопотанні слідчого не зазначено, а під час його розгляду як слідчим суддею, так і апеляційним судом, не було встановлено того, що надані органом досудового розслідування докази доводять обставини, які б про це свідчили.

Слідчим суддею згідно ч.1 ст.178 КПК у повній мірі було взято до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 та передбачене законом покарання за цей злочин, а також дані про особу останнього, його характеристику, склад сім`ї та стан здоров`я, наявність постійного місця проживання і роботи, позитивну процесуальну поведінку.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про можливість запобігання встановленому ризику шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту із покладенням на нього певних, визначених кримінальним процесуальним законом обов`язків (ч.5 ст.194 КПК), оскільки тримання під вартою до суду повинно розглядатися як винятковий захід, який ніколи не повинен бути обов`язковим і використовуватися для цілей покарання (п.1 Рекомендації R (80) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо досудового ув`язнення).

На користь обґрунтованості рішення слідчого судді та достатності застосованого до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту свідчить і той факт, що ОСОБА_10 самостійно, за першою вимогою апеляційного суду, у визначений час з`явився в судове засідання для участі в розгляді вказаної вище апеляційної скарги прокурора, незважаючи на те, що в ній порушувалося питання про погіршення його становища і застосування тримання під вартою.

У зв`язку з цим, ухвалу слідчого судді про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, колегія суддів вважає законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 19 червня 2018 року про застосування підозрюваному ОСОБА_15 запобіжного заходу у виді домашнього арешту залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4