УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,скаржника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши скаргу останнього, подану в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого в рамках кримінального провадження № 0000351 від 30 листопада 2015 року, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого СУ ФР ОВПП ДФС в рамках кримінального провадження № 0000351 від 30 листопада 2015 року, яка полягає у неповерненні майна, яке було вилучено в ході обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: гральні столи 13 шт.; фішки гральні; автомати гральні 53 шт.; стільці 84 шт.; рулетки ігрові 4 шт.; екрани 5 шт.; диван 4 шт.; ipad 1 шт.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що 26 лютого 2018 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року проведено обшук приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого було вилучено окреме майно, що належить ОСОБА_4 , яке не входить до переліку майна, дозвіл на відшукання якого надавався слідчим суддею, а арешт в подальшому не накладався, у зв`язку з чим скаржник просить скаргу задовольнити та зобов`язати слідчого повернути тимчасово вилучене майно.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився.

Проаналізувавши доводи скарги, заслухавши думку скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходжу до висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення скарги, виходячи з такого.

Як встановлено в судовому засіданні, СУ ФР ОВПП ДФС здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000351 від 30 листопада 2015 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України.
Далі, як встановлено в суді, 22 лютого 2018 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва надано дозвіл на проведення обшуку у кримінальному провадженні № 0000351 від 30 листопада 2015 року, а саме у нежитловому приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 8 (другий поверх), власником якої згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.02.2018 №112882792 є ПАТ «КБ Хрещатик» (код 19364259), ВАТ «Київметробуд» (код 01387432), з метою виявлення і вилучення документів, які свідчать про переведення безготівкових коштів у готівку, чеків, чорнових журналів із фінансовими розрахунками та книг обліку речей і предметів, які використовуються для діяльності грального бізнесу, зокрема: гральні автомати, комп`ютерні стимулятори, ігрові столи різних видів (рулеточні колеса, покер, блек джек тощо), аксесуари до них, чорнові записи щодо обігу коштів, комп`ютерна техніка та флеш накопичувачі, які використовуються для ведення тіньової бухгалтерії та які містять таку інформацію в електронних файлах, а також грошових коштів, які отримані в ході здійснення незаконної діяльності.

Відповідно до матеріалів скарги, 26 лютого 2018 року старшим слідчим СУ ФР ОВПП ДФС на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року проведено обшук в приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 8, внаслідок чого було вилучено майно, яке скаржник просить повернути.

Відповідно до вимог ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Стаття 169 КПК України містить положення щодо порядку припинення тимчасового вилучення майна. Так, таке майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, якою передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено, та у випадку, передбаченому ч. 6 ст. 173 КПК України коли не пізніше 72 годин з дня надходження до суду клопотання слідчим суддею, судом не винесено ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна. 4) у разі скасування арешту (таке майно повертається особі, у якої його було вилучено).

Крім того, п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України передбачено змагальність сторін у кримінальному провадженні та свобода у поданні ними до суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

Водночас, слідчий в судове засідання не з`явився, отже не довів, що окреме майно, зокрема: стільці (84 шт.).; екрани (5 шт.); дивани (4 шт.); ipad 1 (шт.), входить до переліку майна, дозвіл на вилучення якого надавався слідчим суддею, з урахуванням конкретних та характерних його ознак (майна), визначених ухвалою про дозвіл на проведення обшуку.
Так, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
В цьому аспекті слідчий суддя звертає увагу і на практику Європейського суду з прав людини, якою постійно відзначається, що першою і самою важливою вимогою ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є те, що будь-яке втручання влади в безперешкодне користування власністю повинно бути законним, позбавлення майна можливе лише на умовах, передбачених законом, при цьому держава має право здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Верховенство права, один із ключових принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Відповідно питання про те, що був дотриманий баланс між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту основних прав окремої особи, являється лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимогам законності та не є свавільним (справа «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, справа «Ісмаілов проти Росії» від 06.11.2008, справа «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005).

За таких обставинскарга адвоката ОСОБА_3 , яка подана в інтересах ОСОБА_5 , підлягає задоволенню в цій частині, з поверненням вказаного майна.

Разом з тим, як вбачається із згаданої ухвали слідчого судді щодо надання дозволу на проведення обшуку, дозвіл на проведення обшуку за вказаною адресою надавався з метою виявлення та вилучення гральних автоматів, комп`ютерних стимуляторів, ігрових столів різних видів, аксесуарів до них, а тому доводи адвоката ОСОБА_3 в частині незаконного утримання органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000351 від 30 листопада 2015 року іншого майна, є безпідставними.

Керуючись ст. 167-169,171,173,303-307 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого СУ ФР ОВПП ДФС в рамках кримінального провадження № 0000351 від 30 листопада 2015 року, яка полягає у неповерненні майна задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену службову особу, на досудовому розслідуванні якої перебуває кримінальне провадження №0000351 від 30 листопада 2015 року, повернути ОСОБА_4 майно, яке було вилучено в ході обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: стільці (84 шт.).; екрани (5 шт.); дивани (4 шт.); ipad 1 (шт.).

В решті заявлених вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1