Дата документу Справа № 315/1273/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 315/1273/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1253/18 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 297, ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 4 квітня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кам`яне Вільнянського району Запорізької області, українець, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, неодружений, непрацюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 22 жовтня 2007 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

2) 27 червня 2008 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у вигляді штрафу в сумі 850 гривень. Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 27 серпня 2008 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України засуджений до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі та штрафу в сумі 850 гривень. Звільнений 25 квітня 2012 року умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 6 місяців 20 днів;
3) 7 жовтня 2013 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково на невідбутий термін 4 місяці 21 день;
засуджений 26 грудня 2017 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Відбуває покарання у Вільнянській установі виконання покарань,
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 297 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 297 КК України у вигляді 5 років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2017 року та призначено остаточне покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 21 вересня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 2840 гривень в рахунок відшкодування матеріальної та 2500 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути 5340 гривень.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 297 КК України, за наступних обставин.

15 липня 2017 року приблизно о 6 год. 00 хв. ОСОБА_8 в Новозлатопіль Гуляйпільського району Запорізької області, діючи повторно, керуючись корисливими мотивами, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав дитячий триколісний велосипед вартістю 587 грн. 1 коп., чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму та з викраденим зник.
Крім того, 10 серпня 2017 року приблизно о 21 год. 30 хв., ОСОБА_8 , в с. Новозлатопіль Гуляйпільського району Запорізької області, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою викрадення предметів, що знаходяться на місці поховань, для їх подальшого продажу, ігноруючи моральні засади суспільства в частині поваги до померлих та місць їхнього поховання, вчинив наругу над могилою, у якій похована померла ОСОБА_11 , зокрема, шляхом пошкодження нагробного пам`ятника таємно викрав металеву трубу вартістю 150 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, 12 серпня 2017 року приблизно о 22 год. 30 хв., ОСОБА_8 , в с. Любимівка Гуляйпільського району Запорізької області, діючи повторно, керуючись корисливими мотивами, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом виймання металевої решітки з вікна та розбиття скла проник до приміщення магазину «Любимівський», що належить ОСОБА_12 , звідки таємно викрав грошові кошти та майно на загальну суму 9105 грн. 10 коп., чим спричинив потерпілій матеріальний збиток на вказану суму та з викраденим зник.
В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене йому покарання таким, що є несправедливим внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував обставини, що пом`якшують покарання, визнання вини, розкаяння у вчиненому злочині, активне сприяння органам досудового розслідування, а також те, що потерпілі не мають до нього претензій.

Також зазначає, що він вчинив вказані злочини не з корисливих мотивів, а у зв`язку з тим, що не міг знайти собі роботу.

Просить призначити йому більш м`яке покарання, ніж було призначене судом першої інстанції.

Від потерпілого ОСОБА_9 на адресу апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він вказує на те, що під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений не вибачився, моральну та матеріальну шкоду не відшкодував, що свідчить про відсутність щирого каяття, і якби обвинувачений мав бажання знайти роботи, то в нього б це вийшло.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , заслухавши прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд врахував всі обставини, які пом`якшують покарання та взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 297 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступень тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії тяжких злочинів, визнав щире каяття, повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочинів за обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, в тому числі тяжких, за місцем проживання характеризується негативно, неодружений, непрацюючий, постійного джерела доходу не має, у нього на утриманні будь-які особи не знаходяться, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, шкоду потерпілим в добровільному порядку не відшкодував, а також думку потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають.
Також колегія суддів враховує те, що обвинувачений раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково, раніше вчиняв злочини під час іспитового строку, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, а також думку потерпілого ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, який перед потерпілим не вибачився, моральну та моральну шкоду не відшкодував.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі і підстави для застосування ст.ст. 69,75 КК України до вказаного покарання відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_8 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 297 КК України ОСОБА_8 було призначене покарання не в максимальних межах санкції, призначаючи покарання у відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, суд застосував принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, а призначаючи остаточне покарання у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України, суд застосував принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання через його суворість.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 4 квітня 2018 року, стосовно ОСОБА_8 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 297 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4