Дата документу Справа № 328/844/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 328/844/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1046/18 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Токмак Запорізької області, українець, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, неодружений, непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

2 листопада 2015 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді 1 року обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 187 КК України у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 2 листопада 2015 року та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 років позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді домашнього арешту.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Зараховано у строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 3 жовтня 2017 року по 11 січня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 98 грн. 87 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України, за наступних обставин.

10 червня 2016 року приблизно о 3 год. 00 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та реалізуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу таємно, повторно, викрав з автомобіля ВАЗ 2106, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився неподалік від кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: Запорізька область, Токмакцький район, м. Молочанськ, вул. Широка (раніше Крупської) 1-а, майно, що належать ОСОБА_10 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 2000 гривень.
Крім того, 23 липня 2016 року приблизно о 23 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на території парку по вул. Широкій (раніше Крупської) у м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області, в ході раптово-виниклого словесного конфлікту з ОСОБА_11 , умисно наніс останньому один удар правою ногою в область шиї, в результаті якого ОСОБА_11 впав на землю, вдарившись потиличною ділянкою голови та втратив свідомість, чим спричинив останньому внутрішньочерепну травму у вигляді забою м`яких тканин у потиличній ділянці голови, струс головного мозку із вираженим цефалічним та лікворно-гепертензивним синдромом, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 днів, але не більше ніж три тижні.
Крім того, 28 лютого 2017 року приблизно о 20 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи біля магазину «Продмаркет», розташованого по вул. Шевченко в м. Молочанськ Токмацького району побачив раніше невідомого йому ОСОБА_12 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння та тримав в руках мобільний телефон. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння вказаним телефоном, в результаті чого він почав стежити за ОСОБА_12 , який відійшов від вказаного магазину та направився додому по вул. Шевченко в м. Молочанськ Токмацького району, при цьому ОСОБА_7 переслідував останнього. Знаходячись біля КУ «Молочанський дитячий санаторій», розташованої за адресою: Запорізька область, Токмацький район, м. Молочанськ, вул. Шевченко, 47, ОСОБА_7 , маючи злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, застосовуючи фізичне насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наніс один удар кулаком лівої руки в область тулуба ОСОБА_12 , від чого останній впав на спину на землю та випустив мобільний телефон. В подальшому ОСОБА_7 обома ногами почав наносити удари по тулубу та обличчю потерпілого, нанісши близько трьох ударів, чим спричинив останньому садна на обличчі, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Після цього, ОСОБА_7 , відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Sаmsung», чим спричинив ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 1106 грн. 67 коп.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає призначене йому покарання таким, що є несправедливим внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував, що обвинувачений свою провину у вчиненні злочинів визнав у повному обсязі, надав суду правдиві та послідовні показання, брав участь у проведенні слідчих експериментів, що свідчить про його щиросердне каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Також зазначає, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, має матір, яка є інвалідом 2 групи та потребує догляду та батька, який є учасником бойових дій в місці проведення АТО і потребує термінового оперативного втручання.

Крім того, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність тяжких наслідків вчинених кримінальних правопорушень, думку сторони захисту про можливість призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 187 КК України, наявність пом`якшуючих вину обставин, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчинених злочинів, а тому вважає за можливе призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

Просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, за ч. 1 ст. 187 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 2 листопада 2015 року та призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заслухавши прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд врахував всі обставини, які пом`якшують покарання та взяв до уваги всі дані про особу обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступень тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, середньої тяжкості та тяжких злочинів, визнав щире каяття, повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочинів за обставини, що пом`якшують покарання, визнав рецидив злочинів обставиною, що обтяжує покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, вчинив злочини під час іспитового строку, має матір, яка є інвалідом 2 групи та потребує постійного догляду та батька, який брав участь в АТО та є учасником бойових дій.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі і підстави для застосування ст.ст. 69,75 КК України до вказаного покарання відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 було призначене покарання в мінімальних або майже мінімальних межах санкції, призначаючи покарання у відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, суд застосував принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, а призначаючи остаточне покарання у відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України, суд застосував принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання через його суворість.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року, у відношенні ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3