АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №646/1562/16-к Головуючий 1-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/1260/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.ч.2, 3, 5 ст.191 КК України
УХВАЛА
Іменем України

15 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілого та прокурора на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.01.2018р. відносно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчинені злочинів передбачених ч.ч.2, 3 та 5 ст.191 КК України повернуто прокурору.
Підставою прийняття вказаного рішення суду першої інстанціє є те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України оскільки в ньому не викладені повно фактичні обставини справи щодо події кримінального правопорушення, форми вини, мотиву та способу вчинення злочину, тобто не викладено конкретного формулювання обвинувачення у вчиненні злочинів, а при формулюванні суб`єктивної та об`єктивної сторони злочинів містяться протиріччя.

Так, згідно ухвали суду, ОСОБА_8 обвинувачується у розтраті чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, у тому числі, вчиненому повторно та в особливо великих розмірах. При цьому, ОСОБА_8 вчинив розтрату майна ВП « Північна електроенергетична система» ДП НЕК «Укренерго» шляхом не проведення аналізу відповідності цін, підписання договорів підряду та поставки, підписання актів приймання будівельних робіт та продукції, організації перерахування грошових коштів.

Таке формулювання обвинувачення, на думку суду першої інстанції є неконкретним, а саме: не вказано якими конкретними активними діями ОСОБА_8 вплинув на не проведення аналізу цін уповноваженими на те особами відповідних служб та на яких саме осіб, не зазначено спосіб у який ОСОБА_8 вплинув на членів тендерного комітету з метою підписання договору з переможцем тендеру, не зазначено, яким саме способом ОСОБА_8 організував перерахування грошових коштів на рахунок РБП «Мостокран-1», ТОВ «Сумська механізована колона № 5», ПП «БК Ікон», ТОВ «Резонанс» , ТОВ «Ікон-Трейд», ТОВ «Енерговуглевидобування» та взагалі не вказано чи входило перерахування грошових коштів до посадових обов`язків ОСОБА_8 , що стосується підписання актів приймання виконаних робіт та поставленої продукції за договорами підряду та поставки, колегія суддів вважає, що така дія взагалі не може знаходитися у причинному зв`язку з розтратою державних коштів, оскільки дана дія є наслідком виконання умов договорів.

Отже, викладене прокурором в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, за переконанням районного суду, є нечітким та неоднозначним, що свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення, яке порушує право обвинуваченого на захист.

Крім того, суд звернув увагу на те, що станом на дату затвердження обвинувального акту 31.07.2017р., строк досудового розслідування сплинув, оскільки, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, даний строк продовжувався останній раз 11.12.2015р. на шість місяців та сплинув, таким чином даний обвинувальний акт затверджено поза межами строку досудового розслідування.

Поряд з цим, районний суд послався на те, що з аналогічних підстав 10.02.2016р. та 27.03.2017р. вказаний обвинувальний акт вже був повернутий прокурору і дані ухвали суду були двічі залишені без змін ухвалами Апеляційного суду Харківської області від 29.03.2016р. та від 23.05.2017р., але текст даного обвинувального акту від 31.07.2017р. є абсолютно ідентичним тексту тих обвинувальних актів.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у новому складі суду.
У письмових запереченнях захисник просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін навівши аналогічні доводи що викладені у його клопотанні про повернення обвинувального акту прокурору (т.1 а.с.70-82).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, з`ясувавши позицію сторони захисту, які вважали, що апеляція задоволенню не підлягає, перевіривши апеляційні доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання щодо відповідності обвинувального актувимогам КПК України, суд виходить із закріпленого в ст.19 Конституції України правового порядку, згідно якого як слідчий, так і прокурор повинні діяти виключно на підставах, у спосіб та в порядку, визначених законом. Вказаному порядку корелює зміст ч.1 ст.9 КПК України.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувальний акт як ключове процесуальне рішення сторони обвинувачення повинен відповідати всім вимогам, що пред`являються до нього чинним процесуальним законодавством, як щодо порядку його подання до суду, так і щодо форми та змісту цього документу.

Отже, вимоги щодо змісту обвинувального акту наведені у ст.291 КПК України.

Як свідчать представлені матеріали кримінального провадження обвинувальний акт затверджений 31.07.2017р. (т.1 а.с.2-23) прокурором ОСОБА_9 , а складений слідчим ОСОБА_10 разом з іншими документами був отриманий районним судом 14.08.2017р. (т.1 а.с.1).

В подальшому, вищевказаний обвинувальний акт відповідно до ст.ст.32, 34 КПК України був направлений до Комінтернівського районного суду м. Харкова для розгляду.
Оскільки зміст завдань, притаманних стадії підготовчого провадження, визначається змістом функцій, які вона виконує у кримінальному процесі, які в свою чергу, випливають із місця, що його займає ця стадія в системі кримінального процесу між стадіями досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи то з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки до завдання цієї стадії не входить оцінка обвинувачення така, яка притаманна судовому розгляду, то суд першої інстанції не мав права давати оцінку обвинувальному акту на предмет винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті має міститися такі відомості як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З вказаного обвинувального акту (т.1 а.с.2-23) вбачається, що він містить вказані приписи закону, тож колегією суддів встановлено, що висновки суду щодо порушення вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Крім того, відповідно до вимог ст.62 Конституції України та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, результати попереднього розгляду справи не можуть бути викладені у формулюваннях, які порушують принцип невинуватості особи або сприйматись таким чином.

Звідси посилання суду в цій частині позбавлені правової аргументації, а тому відсутнє і порушення права обвинуваченого на захист на яке звертає увагу захист.

Поряд з цим, положення ст.338 КПК України свідчить, що з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Тож, в залежності від обставин які будуть встановлені в подальшому під час судового розгляду, прокурор може внести відповідні зміни в пред`явлене обвинувачення, а передбачені цією нормою права обвинуваченого забезпечують останньому можливість ефективного захисту.

Посилання районного суду на те, що з аналогічних підстав 10.02.2016р. та 27.03.2017р. вказаний обвинувальний акт вже був повернутий прокурору і дані ухвали суду були двічі залишені без змін ухвалами Апеляційного суду Харківської області від 29.03.2016р. та від 23.05.2017р., але текст даного обвинувального акту від 31.07.2017р. є абсолютно ідентичним тексту тих обвинувальних актів, за переконанням колегії суддів, не відповідає дійсності.

Так, до матеріалів провадження долучений попередній обвинувальний акт від 29.06.2016р. (т.1 а.с.89-110) зі змісту якого вбачається, що він хоча і в багато в чому схожий на обвинувальний акт від 31.07.2017р. (т.1 а.с.2-23) проте вони не є ідентичними, як це стверджує сторона захисту, оскільки в останньому (т.1 а.с.4) зазначено, «… діючи умисно та з корисливих мотивів …».

Саме вищезазначене, як вбачається з ухвали районного суду від 27.03.2017р. (т.1 а.с.85-86) та ухвали апеляційного суду від 23.05.2016р. (т.1 а.с.87-88) стало підставою для повернення попереднього обвинувального акту прокурору.

Поряд з цим, твердження суду проте, що станом на дату затвердження обвинувального акту 31.07.2017р., строк досудового розслідування сплинув, колегія суддів немає можливості перевірити оскільки, з реєстру матеріалів досудового розслідування, даний строк встановити не можливо, а аргументація суду першої інстанції з цього питання є помилковою з огляду на наступні процесуальні норми.

Згідно ч.2 ст.113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Загальний строк досудового слідства зазначений в абз.2 ч.1 ст.219 КПК України становить два місяці, а строки досудового розслідування закінчуються з моменту, коли прокурором буде прийнято одне з рішень, передбачених ч.2 ст.283 КПК України.

Як вбачається з ухвали районного суду від 10.02.2016р. (т.1 а.с.80-82) вперше обвинувальний акт був отриманий судом 02.02.2016р.

Апеляційна інстанція в своєму рішення від 29.03.2016р. (т.1 а.с.83-84) погодилась в цілому з доводами районного суду оскільки суд лише вказав на протиріччя, які містяться в формулюванні фактичних обставин стосовно форми вини особи, обвинуваченої в скоєнні особливо тяжкого злочину, та на відсутність даних про місце скоєння кримінального правопорушення.

Отже, як випливає з вищевказаної ухвали апеляційного суду, в первинному обвинувальному акті не було зазначено місце скоєння злочину, і також не вказано, що це місце встановити неможливо, що позбавляло можливості визначитись з територіальною підсудністю даного провадження.

З тексту ухвали районного суду від 27.03.2017р. (т.1 а.с.85-86) встановити коли обвинувальний акт був отриманий судом не представляється можливим оскільки в цьому рішенні зазначено лише, що обвинувальний акт складено та затверджено 29.06.2016р. при цьому він не містив форми вини, мотиву та способу вчинення злочину, а також мав протиріччя в формулюванні суб`єктивної та об`єктивної сторони злочину.

Нажаль протиріччя в формулюванні суб`єктивної та об`єктивної сторони злочину на які послався суд першої інстанції в цьому випадку і з якими погодився апеляційний суд (т.1 а.с.87-88) не вказані у їхніх рішеннях, що не дозволяє перевірити твердження сторони захисту з цього приводу.

Проте, чинний кримінальний процесуальний закон не містить вимогу про безумовне продовження строку досудового розслідування при поверненні обвинувального акту прокурору, як це стверджує суд першої інстанції.

У вищезгаданих рішеннях судів також не встановлювалося жодного процесуального строку протягом якого прокурор зобов`язаний був скласти новий обвинувальний акт.

Крім того, з представлених матеріалів кримінального провадження взагалі не можливо перевірити строк протягом якого прокурор фактично отримував матеріали провадження і коли затверджував обвинувальні акти у кожному випадку.

Таким чином, з урахуванням наведеної аргументації колегія суддів вважає, що на стадії підготовчого провадження, з представлених матеріалів кримінального провадження взагалі неможна встановити факт порушення прокурором строку досудового розслідування, як це вважає суд першої інстанції.

Отже, колегія суддів сприймає зазначені у рішенні суду недоліки такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального кодексу України, оскільки вони суперечать ч.4 ст.22, п.п.13-15 ч.2 ст.36, ч.1 ст.291 КПК України, згідно яких звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді покладається на прокурора, який відноситься до сторони обвинувачення.

Відповідно до ч.6 тієї ж норми суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів не погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Крім того, як свідчить вищенаведений аналіз, прийнявши рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції припустився порушення передбачене п.1 ч.1 ст.411 КПК України, що згідно п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення

Враховуючи наведене ухвалу суду слід скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.405, 407, п.2 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.411, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.01.2018р. відносно ОСОБА_8 , скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді