Постанова

Іменем України
17 травня 2018 р.

м. Київ
справа №492/884/16-к
провадження № 51-1919км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Арцизького районного суду Одеської області від 05 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000761, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тбілісі Республіки Грузія, вірменина та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Арцизького районного суду Одеської області від 05 травня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 21 серпня 2013 року о 21.00 год., керуючи транспортним засобом «ВАЗ-21074», при виконанні правого повороту з другорядної дороги вулиці Карла Маркса на головну дорогу вулиці Орджонікідзе м. Арциз Одеської області, в порушення вимог п.п. 10.1, 10.5 Правил дорожнього руху України, не переконавшись, що виконання повороту на зазначеному перехресті вулиць буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, що виконати поворот можливо таким чином, щоб при виїзді з перетинання проїжджих частин його транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, хоча повинен був і міг передбачити наслідки своїх дій, здійснив наїзд на мопед марки «YAMAHA JOG» під керуванням ОСОБА_8 , який рухався по своїй смузі руху по вул. Орджонікідзе м. Арциз Одеської області, в результаті чого пасажиру транспортного засобу марки «YAMAHA Jog» ОСОБА_9 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2017 року вирок залишено без зміни. На підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник вважає, що вирок постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд, обґрунтовуючи доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, послався у вироку на недопустимі докази. Окрім того, судом не було враховано, що обвинувальний акт неодноразово повертався прокурору, а строк досудового розслідування жодного разу не продовжувався. Вважає, що апеляційний суд не звернув уваги на допущенні порушення судом першої інстанції. Також апеляційний суд не мотивував свого рішення щодо звільнення ОСОБА_7 на підставі акту амністії тільки від основного покарання. У зв`язку з цим просить судові рішення щодо ОСОБА_7 скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала, що касаційна скарга є необґрунтованою та просила її залишити без задоволення.
У клопотаннях потерпілий та його представник просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_7 без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПКУкраїни, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у порушенні Правил дорожнього руху, за обставин викладених у вироку, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, обґрунтовані наявними в матеріалах справи доказами.
Зокрема, обґрунтовуючи висновок про доведеність винуватості засудженого в порушенні Правил дорожнього руху України, суд послався на показання потерпілого, свідків про обставини зіткнення автомобіля «ВАЗ-21074» під керуванням ОСОБА_7 із мопедом марки «YAMAHA Jog» під керуванням ОСОБА_8 .
Згідно з даними протоколу огляду місця події та схемою до нього, встановлено факт зіткнення автомобіля «ВАЗ-21074» із транспортним засобом марки «YAMAHA Jog», про що також свідчать характер та локалізація технічних пошкоджень на транспортних засобах.
Із даних, що містяться у висновку судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 4195/4196 від 24.12.2014 року вбачається, що в даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. п. 10.1, 10.5 Правил дорожнього руху України і знаходилися в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Висновок суду про те, що порушення ОСОБА_7 вимог п. п. 10.1, 10.5 Правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 5 листопада 2015 року № 5-218кс15, згідно якого під час розгляду кримінального провадження предметом дослідження має бути питання наявності чи відсутності обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України - причинного зв`язку між допущеними порушеннями правил безпеки дорожнього руху, якщо такі мали місце та суспільно небезпечними наслідками ( заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень).
А тому, на думку колегії суддів, суд обґрунтовано визнав висновок експертизи допустимим, належним і достовірним доказом.
Крім того, винуватість засудженого підтверджується даними, що містяться у протоколах слідчих дій, висновком судово-медичної експертизи та іншими наведеними у оскаржуваному судовому рішенні доказами, сумніву щодо їх достовірності немає.
Сукупність наведених у вироку доказів, яким суд дав правильну оцінку, переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.
Дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано вірно. Отже, вважати, що судом неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, немає підстав.
Доводи апеляційної скарги захисника, які були викладені у його апеляції та аналогічні за змістом тим, що містяться в касаційній скарзі, перевірялись апеляційним судом. Свої висновки із цього питання, з якими погоджується і колегія суддів, суд умотивував. Вони підтверджені доказами, які суд 2-ї інстанції ретельно перевірив і належним чином оцінив.
Окрім того, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про застосування щодо засудженого ОСОБА_7 п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 року» та про можливість звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 року», особи на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання.
Виходячи із системного аналізу означених правових норм застосування чи незастосування амністії до додаткового покарання є правом, а не обов`язком суду, реалізація якого належить до його дискреційних повноважень.
При цьому, поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, тощо.
Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.
Так, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо доцільності звільнення особи від відбування покарання, взяв до уваги конкретні обставини кримінального провадження та відповідно до ст. 2 Закону України «Про застосування амністії в Україні» застосував часткову амністію та звільнив ОСОБА_7 від відбування основного покарання.
На думку колегії суддів, рішення апеляційного суду не суперечить вимогам Закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових рішень, не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України та відповідно до п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), суд

у х в а л и в:
Вирок Арцизького районного суду Одеської області від 05 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_10 ОСОБА_2 ОСОБА_3