УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/164/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
18 червня 2018 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перелісянка, Новоград-Волинського району, Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду від 10 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення та призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взяти під варту із зали суду. В решті вирок суду залишити без змін.
Не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 , правильності кваліфікації його дій, вважає, що оскаржуваний вирок суду є незаконним з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Призначаючи покарання, суд не врахував, що скоєне кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання до 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Також суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений в ході досудового слідства та на початку судового розгляду свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, намагався уникнути кримінальної відповідальності за скоєне. Посилається на те, що призначене покарання є явно несправедливим через м`якість і не відповідає вимогам ст.65 КК України.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 23.10.2016 року, близько 02 години 10 хвилин, ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем Audi A6, номерний знак НОМЕР_1 .
Рухаючись вказаним транспортним засобом по автодорозі від с. Броницька Гута в напрямку смт. Городниця, водій ОСОБА_7 , в порушення вимог п.2.3б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів № 1306 від 10.10.2001 року, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін та в порушення вимог п.12.1 вказаних вище Правил, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого на заокругленій ділянці дороги допустив виїзд керованого автомобіля за межі проїзної частини у кювет, де автомобіль перекинувся, наїхавши на дерево.
Внаслідок дорожньо-транспортної події пасажирці автомобіля Audi A6, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синця на верхній повіці правого ока з переходом у виличну ділянку справа, садна на фоні синця у виличній ділянці справа, садна на лівому вусі (3), на зовнішньо-задній поверхні лівого ліктьового суглоба (9), на передньо- зовнішній поверхні правого стегна у нижній частині (2), на передній поверхні лівого колінного суглоба, в ділянці верхньо-зовнішньої частини лівої сідниці, синці на передній поверхні правого плеча у середній частині, на тилі правої кисті на рівні першого міжпальцевого проміжка, на тилі лівої кисті, на рівні першого міжпальцевого проміжка, розрив задньо-правої частини глотки у верхній частині із крововиливами по краях, крововилив у м`які тканини голови в тім`яній ділянці зліва, осколковий перелом кісток основи черепа з ушкодженням обох вискових кісток, клиноподібної кістки, лобної кістки справа, ґратчастої кістки, розрив твердої мозкової оболонки на рівні піраміди правої вискової кістки на рівні перелома, крововиливи над та під твердою мозковою оболонкою на рівні переломів кісток, розміжчення речовини кори на основі вискової долі правої півкулі головного мозку із крововиливами по краях, розміжчення на основі вискової долі лівої півкулі головного мозку із крововиливами по краях, крововилив в речовину середнього мозку та переднього гіпоталамуса на всьому протязі, крововиливи під м`які мозкові оболонки головного мозку на всьому протязі, крововиливи в м`які тканини в міжлопатковій ділянці зліва, в проекції вищеописаного садна на лівій сідниці, в проекції крижової кістки посередині, які утворились від дії тупого предмета за механізмом удару (тертя, стискання), входять в комплекс поєднаної тупої травми голови, тулуба та кінцівок, супроводжувалися здавленням стовбурової частини головного мозку кров`ю, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці пригоди, та ознаки тяжких тілесних ушкоджень при житті за ознакою небезпеки для життя.
Смерть ОСОБА_10 настала від поєднаної тупої травми голови, тулуба та кінцівок із крововиливами в м`які тканини та саднами на голові, переломами кісток основи черепа, розривом твердої мозкової оболонки, розривом задньої стінки глотки, розміжченням речовини та крововиливами в речовину, над та під оболонки головного мозку, саднами, крововиливами в м`які тканини на тулубі та кінцівках, яка супроводжувалася здавленням стовбурової частини головного мозку кров`ю, що підтверджується самим характером тілесних ушкоджень та такими морфологічними ознаками: тверда мозкова оболонка дещо напружена, борозни і закрутки мозку дещо загладжені, під твердою мозковою оболонкою, на рівні переломів основи черепа є крововилив у вигляді рідкої крові та рихлих згортків її об`ємом близько 50 мл.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3б); 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими у встановленому законом порядку, що ніким із сторін кримінального провадження не оспорюється.
Дії обвинуваченого за ч.2ст.286 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.
Колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання вимогам ст. 65 КК України.
Відповідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 згідно з вказаною нормою закону врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, його молодий вік добровільно відшкодування шкоди.
Судом також прийнято до уваги думку потерпілої, яка просила призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
І хоча думка потерпілої не є вирішальною в цьому питанні, суд, у сукупності з іншими встановленими по справі обставинами, врахував, що обвинувачений в процесі судового розгляду повністю відшкодував розмір шкоди, яка була заявлена потерпілою ОСОБА_11 у цивільному позові, у зв`язку з чим вона просила залишити її позов без розгляду та з урахуванням його щирого каяття та вибачень, просила не позбавляти ОСОБА_7 волі (а.с.171).
Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Частиною 2 статті 50 КК України закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.
Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання, передбаченого санкцією статті, за якою його засуджено із застосуванням ст.ст.75,76 КК України. З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Підстав вважати таке покарання є явно несправедливим унаслідок м`якості або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність апеляційний суд не вбачає.
Висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбуття покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК є належним чином вмотивованим.
Звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та перебування під контролем уповноваженого органу на протязі значного часу унеможливлять вчинення ним нових злочинів.
З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції в частині визначення виду і розміру призначеного ОСОБА_7 покарання, відповідає принципам індивудуалізації та справедливості.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції, вмотивованість його висновку з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, сторона обвинувачення не навела.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при призначенні покарання суд не дотримався вимог ст.65 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: