Дата документу Справа № 327/271/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/868/18
Єдиний унікальний № 327/271/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.4 ст.185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, за апеляційними скаргами процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 з доповненням та потерпілого ОСОБА_10 на ухвалу Куйбишевського районного суду Запорізької області від 03 січня 2018 року, якою

обвинувальний акт ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.296, ст.382, ч.4 ст.185 КК України, повернуто прокурору Куйбишевського відділу Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області для усунення виявлених недоліків.

Згідно зі змістом ухвали, до Куйбишевського районного суду Запорізької області передано обвинувальні акти відносно ОСОБА_7 обвинуваченого за ч.1 ст.296, ч.3 ст.382, ч.4 ст.185 КК України.

За наслідком підготовчого судового засідання суд дійшов висновку, про повернення прокурору обвинувального акту, так як всупереч вимогам ч.5 ст.17 КПК України в обвинувальному акті допущено порушення презумпції невинуватості, оскільки у обвинуваченні та його кваліфікації містяться твердження про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.3 ст.382, ч.4 ст.185 КК України, що не відповідає поводженню з невинуватою особою.

Суд зазначив, що в обвинувальному акті зазначено, по епізоду крадіжки соняшнику, не встановлено такої обов`язкової складової події кримінального правопорушення як час, дата та місце вчинення кримінального правопорушення, що говорить про неконкретність обвинувачення та порушує право обвинуваченого на захист. Крім того, в обвинувальному акті не зазначено на яких підставах зерно соняшника належало чи було набуто ОСОБА_10 чи то право власності, чи то право користування, що прямо вказує на неконкретність обвинувального акта та не встановлення обов`язкових ознак інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. Також в обвинувальному акті відсутній конкретний і зрозумілий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а ті, обставини, які викладені не узгоджені між собою та мають суперечності одна одній. Обвинувальний акт також не містить фактичних обставин (даних) на підтвердження розміру матеріальної шкоди. Є незрозумілим чим керувався слідчий та прокурор при визначенні розміру шкоди, завданої діями обвинуваченого, та чим розмір шкоди підтверджується документально.

Крім того досліджуючи обвинувальний акт суд встановив, що в ньому відсутні відомості щодо наявності висновку товарознавчої експертизи, відсутні фактичні дані щодо розміру шкоди, завданої ймовірним кримінальним правопорушенням, а також докази на підтвердження вартості викраденого майна та розміру завданих злочином збитків.

Також в обвинуваченні при кваліфікації дій обвинуваченого не вказана кваліфікуюча ознака, яка утворює склад злочину на заподіяння шкоди у великих розмірах.

На переконання суду, обвинувачення було неповним та неконкретним, що вказує на невизначеність події інкримінованого кримінального правопорушення.

Що до викладу фактичних обставин стосовно обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.296 КК України, суд вказав, що не встановлено мотиву та мети ймовірного скоєння кримінального правопорушення. Така неконкретність обвинувачення перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі ст.22 КПК України. Суд вважав, що такі суттєві недоліки обвинувального акту та його невідповідність вимогам ст.291 КПК України перешкоджають об`єктивному судовому розгляду справи.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, не встановлення обов`язкових кваліфікуючих складових інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, як мотиву та мети вчинення кримінального правопорушення, на переконання суду унеможливлювало якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, беззаперечно, порушувало право ОСОБА_7 на захист.

Зазначаючи в обвинувальному акті «в присутності сторонніх осіб» не конкретизовано кількість таких осіб. Не конкретизовано в чому саме виразилася явна неповага до суспільства. Також не конкретизовано, якою ногою нібито ОСОБА_7 наніс ОСОБА_11 два удари в область лівого ока.

У обвинувальному акті не вказувалось, яким чином були припинені ймовірні дії ОСОБА_7 , який час тривали події, що має істотне значення для правильної кваліфікації дій.

Ті обставини, які встановлені органом досудового слідства, а саме нанесення ударів ОСОБА_11 , на думку суду, не свідчили про наявність умислу у ОСОБА_7 на вчинення хуліганських дій, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

В обвинувальному акті не містились вказівки на те, в чому саме проявилась особлива зухвалість обвинуваченого, грубість порушення ним громадського порядку. Тобто не розкрито об`єктивної сторони злочину.

Крім того суд вказав, щодо обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст.382 КК України, з викладу фактичних обставин, не було встановлено конкретних мотивів ймовірного скоєння кримінального правопорушення. Фактично, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, а також відсутні дані щодо неможливості встановити досудовим розслідуванням місця вчинення кримінального правопорушення.

Зміст обвинувачення не розкривавив об`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення. З викладення фактичних обставин суду не було незрозуміло, що саме нібито вчинив ОСОБА_7 , чи то ухилення від виконання рішення, чи то перешкоджання його виконанню. Дані терміни начальник СВ окремо не розділяв, хоча законодавцем виділено два окремих способу вчинення такого злочину (дія або бездіяльність).

Суд дійшов висновку, що обвинувальний акт фактично не розкривав обвинувачення за ч.3 ст. 382 КК України, а містив лише викладення деяких епізодів фактичних подій без визначення ознак злочинів, що відобразилось на кваліфікації дій обвинуваченого, які також фактично в обвинувальному акті не розкриті.

З обвинувального акту було незрозумілим у чому складається причинно-наслідковий зв`язок між діями або бездіяльністю обвинуваченого з наслідками, що настали невиконанням судового рішення. Не встановлено чітко ступінь вини обвинуваченого, а також конкретні дії обвинуваченого, які призвели до невиконання судового рішення.

Обвинувальний акт не містив належним чином сформульованого обвинувачення відповідно до вимог КПК України, що порушувало право обвинуваченого на захист та є істотним порушенням вимог КПК України.

На переконання суду обвинувачення було неповним та неконкретним, що вказувало на невизначеність події інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того судом встановлено ряд недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування доданого до обвинувального акту, в частині зазначення певний процесуальних дій під час досудового розслідування.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , з урахуванням доповнень, посилаючись на необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Прокурор вважає, що суд фактично вийшов за межі судового розгляду під час підготовчого судового засідання почав досліджувати обставини, які підлягають доказуванню лише під час судового розгляду. Повернення обвинувального акту з причин неточності або неповноти реєстру матеріалів досудового розслідування не передбачено чинним КПК України.

За таких обставин, прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 03.01.2018 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 , зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, суперечить вимогам закону та спрямовано на ухилення суду від встановленого порядку розгляду справи. Вважає, що зміст обвинувального акту відповідає вимогам ст.291 КПК України та містить всі необхідні дані для його розгляду в ході судового засідання. Просить ухвалу суду про повернення обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 скасувати, а обвинувальний акт направити до суду першої інстанції.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу процесуального прокурора та потерпілого, просив ухвалу суду скасувати, призначити розгляд провадження в суді першої інстанції; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважали, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 з доповненням та апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_10 підлягають задоволенню.

За вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів, вказаним вимогам ухвала суду не відповідає.

Відповідно до п.3 ч.3, ч.4 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише у випадку, якщо цей акт не відповідає вимогам цього Кодексу.

Статтею 291 КПК України визначені відомості, які має містити обвинувальний акт.

Згідно вимог ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експертів; дату та місце його складання та затвердження.

При перевірці матеріалів провадження колегією суддів встановлено, що висновки суду щодо необхідності повернення обвинувального акта прокурору, з підстав того, що, з точки зору суду, з нього не вбачається, що начальник СВ не конкретно виклав фактичні обставини кримінального правопорушення і формулювання обвинувачення, є безпідставними.

Суду при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта з підстав невідповідності обвинувального акта положенням п.5 ч.2 ст.291 КПК України, належить проаналізувати точний зміст положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК України.

Згідно з зазначеною нормою закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення");

3) формулювання обвинувачення.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Як було зазначено апелянтом, в обвинувальному акті зазначені всі відомості, передбачені ч.2 ст.291 КПК України, та викладені всі ті фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, зазначені анкетні відомості обвинуваченого та місце його проживання, зазначена правова кваліфікація кримінальних правопорушень, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладено чітко і конкретно для його повного розуміння, що спростовує висновок суду про неконкретність обвинувачення та порушення права на захист.

В обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Підставою для повернення обвинувального акта слугувало те, що, на переконання суду, в обвинувальному акті було некоректно викладене формулювання обвинувачення, правова кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення, час , місце, і спосіб його вчинення, а також було допущено порушення права обвинуваченого на захист.

Однак, колегія суддів вважає, що вказані висновки суду першої інстанції є помилковими, адже відомості про час, місце, і спосіб вчинення кримінального правопорушення зазначені в обвинувальному акті, в ньому викладені усі обставини, які прокурор вважав встановленими, до того ж суд вдався до аналізу обставин (правильність кваліфікації), які підлягають з`ясуванню лише під час судового розгляду, що у підготовчому судовому засіданні є недопустимим.

Висновки суду про порушення права на захист (право обвинуваченого знати у вчиненні якого злочину його звинувачують), є необґрунтованими, адже ці висновки носять формальний характер і є похідними від помилкових висновків про неконкретність обвинувального акта, до того ж вказана обставина, так само не свідчить про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що фактичні обставини у обвинувальному акті викладені з достатньою конкретикою, і не чинять перешкод для розгляду обвинувачення щодо нього в судовому засіданні, де це обвинувачення і повинно доводитися стороною обвинувачення. Порушень права на захист ОСОБА_7 , які б давали підстави для прийняття рішення про повернення обвинувального акта, також не встановлено.

Висновки суду про порушення презумпції невинуватості не можуть бути підставою для повернення обвинувальному акту прокурору.

Суд першої інстанції вийшов за межі наданих повноважень на стадії підготовчого судового засідання.

Формулювання обвинувачення в такому вигляді є досить поширеним фактом, при цьому, слід зауважити, що сторона обвинувачення вказує не про наявність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, а зазначає ті обставини, які прокурор вважав встановленим. В будь-якому випадку зазначене формулювання наперед не має значення для суду, як доказ вини, оскільки вказані обставини в обвинувальному акті, мають бути доведені прокурором під час розгляду провадження суті.

Порушень вимог п.4 ч.2 ст.291 КПК України в частині не зазначення в обвинувальному акті ряду прокурорів, а також слідчого який реєстрував відомостей в ЄРДР, колегія суддів не встановила, оскільки вказані прокурори не здійснювали процесуального керівництва у кримінальному провадженні, а згаданий слідчий це кримінальне провадження не розслідував.

Доводи суду про наявність ряду порушень вимог ст.109 КПК України щодо оформлення реєстру матеріалів досудового розслідування (в рамках обвинувального акту за ч.1 ст.296, ч.3 ст.382 КК України), колегія суддів вважає частково слушними, однак вказані порушення носять суто формальний характер, і їх також не можна визнати належною підставою для повергнення обвинувального акту.

Колегія суддів не вбачає достатніх підстав, які б перешкоджали призначенню провадження до судового розгляду, оскільки в оскаржуваній ухвалі не наведено жодної підстави для повернення обвинувального акта прокурору, як такого, що не відповідає вимогам закону, передбаченим ст.291 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що обвинувальний акт повернуто прокурору судом першої інстанції з підстав, не передбачених законом, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а, відтак, оскаржувана ухвала суду, відповідно до положень ст.ст. 409, 412, 415 КПК України, підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При цьому колегія суддів звертає увагу про необхідність дотримання судом вимог ч.3 ст.323 КПК України при призначенні підготовчого судового засідання.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 з доповненням та апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 , задовольнити.

Ухвалу Куйбишевського районного суду Запорізької області від 03 січня 2018 року, якою обвинувальний акт ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.296, ст.382, ч.4 ст.185 КК України, повернуто прокурору Куйбишевського відділу Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області для усунення виявлених недоліків, скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Куйбишевського районного суду Запорізької області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_12 Білоконев