Справа № 188/1177/15-к
Провадження № 1-кп/188/3/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в cмт. Петропавлівка обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 від 11.03.2015р., відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Феодосія Республіки Крим,

зареєстрованого та проживаючого

по

АДРЕСА_1 , громадянина України,

освіта середня, не одруженого, не працюючого,

раніше судимого:

1) 30.06.2005 року Першотравенським міським

судом Дніпропетровської області за ч. 1ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки з застосуванням ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

2) 18.10.2005 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць;

3) 01.04.2008 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки з

застосуванням ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

4) 25.12.2009 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309, ст.71 КК України до поз¬бавлення волі на строк 2 роки 1 місяць;

5) 14.05.2010 року Першотравенським міським

судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці;

6) 11.11.2011 року Першотравенським міським

судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.309,

ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць;

7) 22.03.2012 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 263, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць, звільнений 22 трав¬ня 2014 року по відбуттю покарання;

8) 19.01.2015 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 11.03.2015 року в період часу з 10.30 години до 11.45 години, з метою викрадення чужого майна, через незамкнені двері проник у приміщення кабінету директора Миколаївського будинку культури, який розташований по вул. Першотравневій, 174 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, звідки повторно як особа, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: футляр з окулярами вартістю 300,00 грн., який лежав на столі, та із сумочки, щ була на стільці, - барсетку вартістю 200,00 грн., в якій знаходилась книга «Біблія» вартістю 50,00 грн., паспорт, пенсійне посвідчення та реєстраційний номер облікової картки платника податків, видані на ім`я ОСОБА_5 , дві картки АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_5 , спричинивши своїми діями останній майнову шкоду в загальному розмірі 550, 00 грн.

Після чого, ОСОБА_3 11.03.2015 року в період часу з 10.30 години по 11.45 годину, перебуваючи у приміщенні Миколаївського будинку культури, яке розміщене по вулиці Першотравневій, 174 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, у коридорі на першому поверсі побачив велосипед марки «Рекорд», який належить ОСОБА_5 , після чого у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, керуючись корисливими мотивами, ОСОБА_3 11.03.2015р. в період часу з 10.30 години до 11.45 години, впевнившись у тому, що його ніхто не бачить і за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з коридору приміщення Миколаївського будинку культури, умисно, таємно, повторно викрав, викотивши на вулицю, велосипед марки «Рекорд» вартістю 550,00 грн., який належить гр. ОСОБА_5 , спричинивши потерпілій майнову шкоду в розмірі 550,00 грн.

Суд вважає юридичну кваліфікацію скоєних обвинуваченим кримінальних правопорушень вірною за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення, за епізодом викрадення речей з службового кабінету потерпілої, та за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за епізодом викрадення велосипеда.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе не визнав і пояснив, що 11.03.2015 року він цілий день перебував на окраїні м. Першотравенськ Дніпропетровської області, де допомагав знайомій ОСОБА_7 , прибираючи у неї на дачі з 09.00 години до 17.00 години. З приводу викраденого велосипеду обвинувачений пояснив, що він у квітні 2015 року зі своїм знайомим ОСОБА_8 на машині останнього їхали з с. Миколаївка до м.Першотравенськ іншою дорогою в об`їзд стаціонарного пості міліції, сталася поломка автомобіля, і поки ОСОБА_8 ремонтував автомобіль, обвинувачений в кущах випадково знайшов велосипед, на якому був пакет з документами. Ці документи обвинувачений особисто передав знайомому працівнику поліції в м. Першотравенськ Дніпропетровської області ОСОБА_9 , пояснивши, що знайшов їх у поштовому ящику. Про велосипед він ОСОБА_10 не повідомив, бо продав велосипед господарю магазину «Вело-мото» в м.Першотравенськ Дніпропетровської області ОСОБА_11 за 200 грн., оскільки йому необхідні були гроші.

Обвинувачений показав, що він не скоював викрадення майна потерпілої, а зізнавальні показання на досудовому слідстві давав під психологічним тиском та за вказівкою слідчого, обмовив себе при допиті в якості підозрюваного та при проведенні слідчого експерименту.

Проте, суд вважає, що привласнивши майно потерпілої у виглядівелосипеду, обвинувачений тим самим визнав факт вчинення таємно, повторно, викрадення вказаного велосипеду, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, але за інших обставин, ніж вказані у обвинувальному акті.

Незважаючи на те, що обвинувачений не визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, вказаних у обвинувальному акті, його вина в судовому засіданні доказана повністю дослідженими судом доказами в їх сукупності.

Суд вважає показання обвинуваченого недостовірними, нелогічними, такими, що спростовуються доказами обвинувачення.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 показала, що станом на березень 2015 року вона працювала директором Миколаївського будинку культури. 11.03.2015 року вона приїхала на роботу на велосипеді «Рекорд» синього кольору, який зранку залишила в коридорі на першому поверсі у місці, де всі працівники завжди залишали свої велосипеди. Близько 10.30 години вона вийшла в магазин, двері свого кабінету не замикала, біля входу до будинку культури помітила чоловіка, якого добре запам`ятала: худорлявий, зріст 1,7 м, очі світлі, волосся світле, брови коричневі. На цього чоловіка вона звернула увагу, бо до будинку культури рідко заходять люди, а він із не місцевих, вона подумала, що він прийшов до будинку побуту, який знаходиться на 2 поверсі цієї ж будівлі, коли вона підійшла до нього, щоб запитати чому він прийшов, останній відвернувся. Через 10 хвилин, коли вона повернулася із магазину, то виявила, що зі столу в кабінеті зник футляр з окулярами, а із сумки, що була на стільці, викрадено барсетку, в якій знаходилась книга «Біблія», паспорт, пенсійне посвідчення та реєстраційний номер облікової картки платника податків, видані на ім`я потерпілої ОСОБА_5 та дві платіжні картки АТ «Ощадбанк», теж на ім`я потерпілої ОСОБА_5 , які вона відразу заблокувала. Коли вона вийшла з кабінету, то виявила і пропажу свого велосипеда. Потерпіла повідомила про крадіжку міліції і коли приїхали працівники міліції, вона їм сказала, що підозрює у крадіжці того немісцевого чоловіка, якого бачила біля будівлі, описала його, і заявила, що може впізнати. Працівники міліції прийняли від неї заяву про вчинену крадіжку і оглянули місце події. Через кілька місяців через сусіда вона отримала свої документи, які їй передав працівник міліції м.Першотравенськ ОСОБА_12 , а ще через деякий час зять потерпілої повідомив їй, що побачив викрадений у неї велосипед у магазині «Вело-мото» у м.Першотравенськ. Цей велосипед їй повернули працівники міліції, але без коліс, які вона змушена була купити за 200 грн. Під час досудового розслідування потерпіла брала участь у слідчій дії пред`явлення особи для впізнання, де вона серед інших осіб впізнала ОСОБА_3 , як особу, яку вона бачила у день вчинення крадіжки біля будинку культури. Інші викрадені речі їй не повернули, тому свій цивільний позов в розмірі 750,00 грн. вона підтримала в повному обсязі.

Потерпіла зазначила в судовому засіданні, що в подальшому просить розглядати справу у її відсутність, про що надала відповідну заяву.

Допитана в якості свідка ОСОБА_13 пояснила, що працює в сільському будинку побуту, який знаходиться на 2 поверсі тієї ж будівлі, в якій розміщений будинок культури. В один із днів на початку березня 2015 року біля входу до будинку культури помітила чоловіка, якого вона добре запам`ятала. На цього чоловіка вона звернула увагу, бо він не місцевий, вона подумала, що він прийшов до будинку побуту, в якому вона працює, коли вона підійшла до нього, щоб запитати чому він прийшов, останній відвернувся і нічого не відповів. Через декілька днів дізналася, що у директора будинку культури ОСОБА_5 було викрадено велосипед та барсетку, це сталося у той день, коли вона бачила цього чоловіка. У подальшому під час слідчої дії у кабінеті слідчого вона по фотокарткам впізнала ОСОБА_3 як чоловіка, якого у день крадіжки бачила біля будинку культури. Крім того, вона була понятою під час проведення слідчого експерименту, у ході якого ОСОБА_3 добровільно, без будь-якого примусу у коридорі будинку культури показував, де знаходився велосипед, який він викрав, а в кабінеті ОСОБА_5 - стілець, на якому лежала сумка, в якій була барсетка з документами та стіл, на якому лежав футляр із окулярами. Підписи у протоколі проведення слідчого експерименту свідок ставила біля автомобіля працівників міліції, також в протоколі розписувався інший понятий - чоловік, якого вона не знає та бачила вперше.

Допитана як свідок ОСОБА_14 показала, що працювала в Миколаївському будинку культури, була присутня при проведенні слідчого експерименту, не будучи ні понятою, ні учасником слідчої дії, під час якої в приміщенні будинку культури ОСОБА_3 добровільно, без будь-якого примусу показував, де лежали викрадені ним із кабінету директора будинку культури ОСОБА_5 речі, при цьому він зазначив, що футляр з окулярами лежав на столі, який на час крадіжки стояв по-іншому. ОСОБА_14 відзначила, що дійсно після крадіжки обстановку в кабінеті було змінено, а саме переставлено стіл.

Допитана як свідок ОСОБА_15 вказала, що вона приймала участь у якості понятої у слідчій дії пред`явлення особи для впізнання, яка відбувалася у приміщенні Петропавлівського відділення міліції, під час якої потерпіла вказала на ОСОБА_3 , як на особу, що вчинила крадіжку. Під час слідчої дії були присутні слідча, працівник відділення міліції, який здійснював фотографування, три чи чотири статиста. Крім того, свідок була понятою під час проведення слідчої дії пред`явлення особи для впізнання за фотокартками.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_16 показав, що приймав участь у якості статиста у слідчій дії пред`явлення особи для впізнання, яка відбувалася у приміщенні Петропавлівського відділення міліції, під час якої потерпіла вказала на ОСОБА_3 , як на особу, що вчинила крадіжку. Під час слідчої дії були присутні слідча, працівник міліції, який здійснював фотографування, чи були присутні при цьому поняті достовірно вказати не може, бо не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_17 дав аналогічні покази.

Допитана як свідок ОСОБА_18 показала, що вона приймала участь у слідчих діях, яких саме вона не пам`ятає так як це було досить давно.

Допитаний як свідок ОСОБА_19 вказав, що він приймав участь у якості понятого у слідчій дії пред`явлення особи для впізнання з участю обвинуваченого та у проведенні слідчого експерименту, враховуючи, що брав участь у багатьох слідчих діях як понятий, то обставин всіх слідчих дій не пам`ятає. Він недавно звільнений з місць позбавлення волі, де перебував після цих подій. Коли він відбував покарання у місцях позбавлення волі, до нього приходили невідомі особи, які йому погрожували та казали не свідчити проти ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_12 показав, що працював в Першотравенському відділенні міліції, по роботі знайомий з ОСОБА_3 , на початку весни 2015 року йому подзвонив ОСОБА_3 та повідомив, що знайшов у поштовому ящику документи на ім`я ОСОБА_20 і подумав, що вона є родичкою свідка, тому ці документи він приніс свідку для того щоб він передав ці документи потерпілій. Про велосипед йому ОСОБА_21 нічого не розповідав. Свідок через сусіда потерпілої передав їй документи, які приніс йому ОСОБА_3 .

Крім того, в ході судового слідства судом були досліджені наступні письмові докази, що містяться у матеріалах досудового розслідування:

протокол огляду місця події від 11.03.2015 року, в ході якого було оглянуто приміщення Миколаївського будинку культури, розташованого по вул. Першотравневій, 174 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, звідки з коридору викрадено велосипед марки «Рекорд» синього кольору, з кабінету директора будинку культури - футляр з окулярами, який лежав на столі, а з сумочки, що знаходилася на стільці, документи ( а. 10-13);

протокол огляду велосипеда марки «Рекорд» синього кольору від 12.08.2015р., який надав для огляду ОСОБА_11 і який було вилучено працівниками міліції як майно, викрадене у потерпілої (а. 15-16);

розпискою потерпілої від 12.08.2015р. про отримання від працівників міліції викраденого у неї велосипеду, але без коліс (а. 28);

протокол пред`явлення особи для впізнання від 18.08.2015р., в ході якого в присутності понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_15 потерпіла ОСОБА_5 серед пред`явлених осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 впізнала обвинуваченого ОСОБА_3 (а. 33-34);

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.08.2015р., в ході якого в присутності понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_15 свідок ОСОБА_13 впізнала серед чотирьох фотознімків фото обвинуваченого, як такого, кого вона бачила 11.03.2015р., тобто в день скоєння крадіжки речей потерпілої ОСОБА_5 , біля Миколаївського будинку культури (а. 37);

довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс 3» від 28.08.2015р., за якою станом на 11.03.2015р. вартість окулярів становить 160, 00 грн., барсетки із шкірозамінника розміром 12х8 см становить 200,00 грн., футляру для окулярів із шкірозамінника становить 140,00 грн. (а. 40);

довідка від 28.08.2015р. приватного підприємця ОСОБА_23 про вартість станом на 11.03.2015р. одного колеса до велосипеду марки «Рекорд» - 100,00 грн. (а. 41);

довідка від 28.08.2015р. приватного підприємця ОСОБА_24 про вартість станом на 11.03.2015р. книги «Біблія» - 50,00 грн. (а. 42);

висновок експерта у товарознавчій експертизі № 70/34-536 від 28.08.2015р., за яким ринкова вартість велосипеду марки «Рекорд» станом на 28 серпня 2015 року, без урахування зносу експлуатації, втрати товарного виду та умов, в яких він зберігся, могла складати 550,00 грн. (а. 47-49);

протокол проведення в присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_19 слідчого експерименту від 31.08.2015р., в ході якого ОСОБА_3 на місці події в с.Миколаївка Петропавлівського району добровільно показав та розповів про обставини вчинення ним викрадення майна потерпілої ОСОБА_5 з приміщення будинку культури (а. 79-83);

Судом також досліджені докази, що містяться в матеріалах судового слідства:

протокол тимчасового доступу до інформації про мобільний зв`язок ОСОБА_3 від 06.11.2015р. та роздруківкою отриманої інформації, з яких вбачається у день крадіжки 11.03.2015р. мобільний телефон ОСОБА_3 у період часу з 08:58 години до 15:43 години не працював, на початку квітня 2015 року (у період часу з 01 по 10) ОСОБА_3 в с. Миколаївка не перебував (т.1, а.с. 41-43; т.2, а.с. 25);

протокол тимчасового доступу до інформації про мобільний зв`язок ОСОБА_8 від 03.11.2015р., з отриманої під час якого інформації вбачається, що на початку квітня 2015 року (у період часу з 01 по 10) ОСОБА_8 в с. Миколаївка не перебував (т.1, а.с. 45-48);

протокол тимчасового доступу до інформації про мобільний зв`язок ОСОБА_7 від 03.11.2015р., з отриманої під час якого інформації вбачається, що у період часу з 11.03.2015р. по 17.03.2015р. з 10.00 години до 17.00 години ОСОБА_7 перебувала в межах м. Першотравенськ Дніпропетровської області, але в радіусах дії різних станцій мобільного зв`язку(т.1, а.с. 45-48);

матеріали перевірки по факту скарги ОСОБА_3 на дії слідчого та прокурора, що здійснював нагляд за досудовим слідством (т.1, а.с. 69-76).

Допитані судом свідки захисту показали наступне.

Свідок ОСОБА_8 показав, що на початку квітня 2015 року (з 1 по 10 число) він разом із обвинуваченим на автомобілі їздив до с. Миколаївка для підготовки городу до посівних робіт. Додому їхали після обіду іншою дорогою і біля залізничної дороги автомобіль зламався. ОСОБА_3 пішов шукати проволоку для ремонту та знайшов у посадці велосипед, на якому був пакет із документами. В подальшому від ОСОБА_21 від отримав за проданий велосипед 50 грн.

Свідок ОСОБА_7 зазначила, що 11-12 березня 2015 року вона разом із ОСОБА_3 працювала на дачі цілий день і він нікуди не відлучався. Дату вона запам`ятала тому, що це було через день після дня народження її сина, який народився 09 березня.

Суд не може взяти до уваги вказані свідчення, оскільки вони спростовуються дослідженими протоколами тимчасового доступу до інформації про мобільний зв`язок ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , згідно яких у день крадіжки 11.03.2015р. мобільний телефон ОСОБА_3 у період часу з 08.58 години до 15.43 години не працював. У період часу з 11.03.2015р. по 17.03.2015р. з 10.00 години до 17.00 години ОСОБА_7 перебуває в межах м. Першотравенськ, але в радіусах дії різних станцій мобільного зв`язку, так само як і ОСОБА_3 , що спростовує їх твердження стосовно того, що вони перебували весь час в одному місці та разом на дачі 11-12.03.2015р. На початку квітня 2015р. (у період часу з 01 по 10 квітня 2015р.) ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_3 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області не перебували, тобто їх свідчення є недостовірними (т.1, а.с. 41-43; т.2, а.с. 25; т.1, а.с. 45-48).

Згідно з приписами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» суд вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Оцінюючи належні та допустимі докази у вигляді показань потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 ; протоколів слідчих дій: огляду місця події, речового доказу у вигляді велосипеду «Рекорд», пред`явлення особи для впізнання, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведення слідчого експерименту, тимчасового доступу до інформації про мобільний зв`язок; інших письмових доказів; аудіозапис розмови обвинуваченого з працівниками міліції, суд робить висновок про їх переконливість, узгодженість між собою і відповідність встановленим обставинам справи.

Суд не вбачає істотних протиріч між доказами, які б спростовували обвинувачення, або свідчили про незаконність отримання доказів обвинувачення, а неузгодженості в показах свідків обвинувачення стосовно подробиць проведення слідчих дій суд вважає наслідком індивідуальних особливостей цих осіб, їх спостережливості та пам`яті, і враховує, що з моменту подій, стосовно яких вони допитуються, пройшов тривалий час, а для свідків інформація про ці події не є особисто значимою.

Потерпіла ОСОБА_5 , свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_25 не заперечували свою участь в слідчих діях в даному кримінальному провадженні, правильно називали ці слідчі дії та свій статус в них, підтвердили свої підписи під протоколами цих слідчих дій.

Невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, заяви про обмову себе та психологічний тиск з боку працівників міліції під час досудового слідства, подання скарги на дії цих працівників і показання про те, що він привласнив велосипед потерпілої за інших обставин, ніж зазначені у обвинувальному акті, суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнення покарання. Мотив таких дій пояснюється тим, що обвинувачений вчинив нові злочини у період іспитового строку, призначеного при звільненні від відбування покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком суду, та правовою позицією, що міститься в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за якою у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК і у таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. Підтвердження такого мотиву міститься у аудіозаписові розмови обвинуваченого зі слідчим ОСОБА_26 і оперативним працівником міліції ОСОБА_27 , яку надав суду обвинувачений за клопотанням сторони захисту, під час якої обвинувачений просить їх допомогти уникнути покарання у виді позбавлення волі, обіцяючи за це надати інформацію стосовно кримінальних правопорушень, вчинених іншими особами.

На підставі аналізу досліджених доказів у їх сукупності суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

При призначенні покарання суд керується положенням ст. 65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності зі ст. 12 КК України вчинені обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, відноситься до середньої тяжкості, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Обставин, які відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України, є такими, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України є такою, що обтяжує покарання, є рецидив злочину.

Обвинувачений має вісім непогашених та не знятих судимості, за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, але раніше перебував на обліку в останнього, скоїв нові кримінальні правопорушення протягом іспитового строку, визначеного при звільненні від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком суду, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкціями ч. 2 ст. 185 та ч.3 ст.185 КК України, що на думку суду буде достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Відповідно до ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Розмір покарання у виді позбавлення волі суд визначає спочатку за приписами ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, потім за ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків.

Потерпілою ОСОБА_5 заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 750,00 грн., який складається з вартості неповернутого їй викраденого майна, а саме: футляра з окулярами вартістю 300,00 грн., барсетки вартістю 200,00 грн., книги «Біблія» вартістю 50,00 грн., двох коліс вартістю 200,00 грн.

Ринкова вартість викраденого і неповернутого потерпілій майна підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження довідками ТОВ «Альянс 3» та приватних підприємців ОСОБА_23 та ОСОБА_24 (а. 40-42).

Виходячи із доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, суд вважає, що позов про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

Речовий доказ - велосипед марки «Рекорд» синього кольору без коліс, який згідно з розпискою від 12.08.2015р. переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , слід залишити останній (а. 28).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, витрати на залучення експерта для проведення з метою визначення ринкової вартості велосипеда марки «Рекорд» судово-товарознавчої експертизи № 70/34-536 від 28.08.2015 року в розмірі 491,04 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави ( а. 46).

Захід забезпечення кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 374, 392, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України і ч. 3 ст. 185 КК України,

Призначити покарання ОСОБА_3 :

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік;

за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19.01.2015 року і визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Строк відбування покарання обчислювати з дня затримання засудженого в порядку виконання вироку.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 відшкодування шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, в розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Речовий доказ - велосипед марки «Рекорд» синього кольору без коліс, який зберігається у потерпілої ОСОБА_5 , залишити їй.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 491 (чотириста дев`яносто одна) грн. 04 коп.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1