Справа № 521/493/17
Номер провадження:1-кп/521/531/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 липня 2018 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисників-адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
законних представників
неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 ,

представника служби у справах дітей
Одеської міської ради у
Малиновському районі ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України, -
В С Т А Н О В И В
До обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 застосовані запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, строк дії яких закінчується 13 липня 2018 року, у зв`язку із чим судом, в порядку статті 331 КПК України, на обговорення учасникам судового провадження було постановлено питання щодо доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.
Прокурор під час судового засідання вважала за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 під вартою оскільки існують ризики передбаченні ст. 177 ч. 1, п. п. 1, 3, 5 КПК України, та обвинувачені можуть впливати на експерта під час проведення експертизи.
Захисник ОСОБА_6 заперечував проти продовження строку тримання під вартою, та просив суд змінити ОСОБА_12 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Обвинувачений ОСОБА_12 та його законний представник думку адвоката підтримали.
Захисник ОСОБА_4 з обвинуваченим ОСОБА_10 заперечували проти продовження строку тримання під вартою та вважали за можливе змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_5 заперечував проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченим.
Обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та її законний представник погодились з позицією захисників.
Представник служби у справах дітей Одеської міської ради у Малиновському районі заперечував проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченим.
Вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає за необхідне змінити ОСОБА_10 та ОСОБА_12 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, при цьому виходить з наступного.
Вимогами частини 1 та 2 статті 331 КПК України, передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Як вказано в Постанові Верховного Суду України від 23 жовтня 2017 року (справа № 5-131кс15), суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права сторін у справі, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, а метою запобіжного заходу є подальший розгляд справи судом, який повинен підтвердити або спростувати підозру, яка була підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд приймає до уваги практику Європейського Суду з прав людини, який звертає увагу на те, що одного дотримання національного законодавства під час вирішення питань щодо тримання під вартою недостатньо. ЄСПЛ визначає: «§1 ст. 5 Конвенції вимагає, аби будь-яке позбавлення волі відповідало меті захисту людини від свавілля… Це основоположний принцип... і поняття «свавілля» виходить за межі національного законодавства. Тобто позбавлення волі може бути законним з точки зору внутрішнього законодавства, але свавільним і, отже, таким, що суперечить конвенції (п.67 рішення у справі «Saadi v. the United Kingdom»)».
Основним критерієм розмежування свавільності та законності тримання під вартою ЄСПЛ називає добросовісність. Аби позбавлення волі не було розцінене як свавільне, «воно має бути тісно пов`язане з підставами затримання згідно з конвенцією; місце та умови тримання повинні бути відповідними; тривалість затримання не повинна перевищувати розумні межі для його цілей (рішення у справах «A. and others v. the United Kingdom», п.164 і, з відповідними змінами, «Saadi v. the United Kingdom», п.74).
Також суд зобов`язаний забезпечувати всебічний захист прав неповнолітніх осіб у кримінальному провадженні та вчинення дій, спрямованих на застосування адекватних заходів впливу, з урахуванням особливостей особи, віку, стану здоров`я, рівня розвитку або зрілості, характеру й ступеня суспільної небезпеки вчиненого діяння.
Вище наведене, свідчить про те, що суд повинен ураховувати, що тримання під вартою має застосовуватися до неповнолітнього тільки у виняткових випадках, як винятковий захід, з визначенням якомога коротших термінів такого тримання та із забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування чи продовження ( рішення ЄСПЛ від 29.10. 1998 року у справі « Ассенов та інші проти Болгарії». Реалізуючи положення ч.5 ст.199 КПК України, суд відповідно до ч.3 ст.331 КПК України має враховувати, що після спливу строку дії попередньої ухвали саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянути можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою ( рішення ЄСПЛ від 20.012011 у справі «Прокопенко проти України», від 05.11.2008 у справі «Єлоєв проти України»).
З огляду на обставини справи, виходячи з принципів гуманності, верховенства права і поваги до людської гідності, суд вважає, що застосований до обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути змінений на домашній арешт, з встановленням заборони обвинуваченим залишати житло цілодобово.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
З урахуванням положень статті 177 КПК України, суд зазначає, що головними ризиками, які на думку суду продовжують існувати щодо обвинувачених у вказаному кримінальному провадженні є можливість переховуватись від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.
У попередніх ухвалах суду про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд вказував на наявність ризику, передбачених ст. 177 КПК України, щодо незаконного впливу на потерпілих та свідків. Однак слід зазначити, що на теперішній час вказаний ризик зник, так як всі потерпілі та свідки по даному кримінальному провадженню судом допитані. Судом також дослідженні письмові документи, речові докази та відеозаписи, тому такий ризик, як знищення, спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, необхідно вважати зниклим.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 05.10.2017 року у справі «Сташук проти України» встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції. Зокрема, зазначив, що заявник тримався під вартою більше одного року та одинадцяти місяців. Крім цього, Європейський суд вказав, що мотивуючи продовжуване тримання заявника під вартою, районний суд посилався на аналогічні підстави, наведені при затриманні, не вказуючи жодних нових деталей, або взагалі не обґрунтовували обрання такого запобіжного заходу.
Суд вважає, що тяжкість вчинених обвинуваченими злочинів, в подальшому не можуть бути підставою для їх тримання під вартою, при цьому суд враховує, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_12 тримається під вартою один рік та вісім місяців.
Розглядаючи питання, щодо зміни обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 запобіжного заходу, суд зазначає, що існування інших ризиків на які суд вказував вище, саме домашній арешт може забезпечити обвинуваченим запобігання цим ризикам, тому суд приходить до обґрунтованого висновку про необхідність зміни обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на цілодобовий домашній арешт.
Загальне положення щодо розумних строків викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою "розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам вчинити певні дії, що можуть будь яким чином перешкодити кримінальному провадженню, тобто існування певних ризиків для виконання завдань кримінального провадження.
Однак тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосується виключно у разі якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України. Застосування запобіжного заходу на підставі лише однієї тяжкості вчинених обвинуваченими злочинів, суд вважає недопустимим.
З огляду на викладене, суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 необхідно змінити запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту, з покладенням на них певних процесуальних обов`язків, які на думку суду будуть достатні для належної поведінки обвинувачених.
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.
Підставою для застосування такого запобіжного заходу на думку суду є наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватись від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.
Стосовно наявності ризику незаконно впливати на експерта під час проведення експертизи на який посилався прокурор.
Про те суд не може з цим ризиком погодитись, оскільки прокурор переконливих доказів цього ризику не навів.
При зміні запобіжного заходу суд враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України, відомості про осіб ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , неповнолітній вік ОСОБА_12 , інформацію яка міститься у досудовій доповіді органу пробації, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими (за кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.187 КК України може бути призначено покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років), стан здоров`я обвинувачених, міцність соціальних зв`язків в місці постійного мешкання в місті Одесі, відсутність судимостей, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачуються ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .
Керуючись ст. ст.176, 177, 178, 181, 194, 196, 205, 376 КПК України, суд -
Змінити ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 - цілодобово.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_10 невідкладно прибути до місця свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 . Роз`яснити обвинуваченому його обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язки строком на 60 (шістдесят) днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати за кожною вимогою до прокурора чи суду;
2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
3) утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками та обвинуваченими по цьому кримінальному провадженні;
Змінити ОСОБА_12 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 - цілодобово.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_12 невідкладно прибути до місця свого проживання, а саме: АДРЕСА_2 . Роз`яснити обвинуваченому його обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_12 обов`язки строком на 60 (шістдесят) днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати за кожною вимогою до прокурора чи суду;
2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
3) утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками та обвинуваченими по цьому кримінальному провадженні;
Роз`яснити ОСОБА_10 та ОСОБА_12 що в разі невиконання покладених на них обов`язків до них може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Звільнити ОСОБА_10 та ОСОБА_12 з-під варти в залі суду.
Строк дії ухвали становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту її оголошення, тобто з 04 липня 2018 року. Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 02 вересня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1