Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1810/18
Провадження № 1-кп/376/137/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" серпня 2018 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Сквира кримінальне провадження №0000296 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дубно, Рівненської області, громадянина України, з повною вищою освітою, неодруженого, на утриманні одна малолітня дитина, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

встановив:

16.06.2018 року близько 20 год. 40 хв. ОСОБА_3 , маючи посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого МРЕВ ДАІ МВС-УВС м. Біла Церква 17.06.1998 року, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito 111», д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 07.08.2013 року належить ОСОБА_3 , рухався автодорогою Н-02/М-06/ Кременець-Біла Церква-Ржищів-Канів-Софіївка в напрямку від с. Шамраївка, Сквирського району, Київської області до м. Біла Церква, Київської області. Проїжджаючи ділянку км 377+00-377+200 вказаної автодороги, він, всупереч п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, введеними в дію 01 січня 2002 року, згідно з яким «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху (безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах) водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не обрав безпечної швидкості та в супереч п. 10.1. згідно з яким «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 1.5 ПДР - «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків» та п. 2.3 «б» ПДР - «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі». Однак, в момент виконання маневру обгону транспортного засобу, який рухався в попутному напрямку, ОСОБА_3 проявив неуважність до прийомів керування транспортним засобом, не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, невірно обрав безпечну швидкість руху у вказаній дорожній обстановці, що позбавило його змоги контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, внаслідок чого допустив виїзд автомобіля на ліве узбіччя, відносно напрямку його руху, з подальшим зіткненням на узбіччі з деревом.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Mercedes-Benz Vito 111», д.н.з. НОМЕР_2 : ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: церебрастинічний синдром, закрита травма грудної клітки, забій грудної клітки, відкритий 1-го ступеня перелом кісток правої гомілки, який згідно висновку експерта № 42 від 25.07.2018 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя; ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закрита черепно-мозкова травма, забійна рана голови, закрита травма грудної клітки, перелом-вивих кісток правого передпліччя зі зміщенням (відкритий І ст.), який згідно висновку експерта № 41 від 25.07.2018 року відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як викликає довготривалий розлад здоров`я; ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: забій грудної клітини, забій правого стегна, садна нижньої третини правого стегна, забійні гематоми правого стегна, садна тіла, кінцівок, закритий перелом обох кісток лівого передпліччя в нижній третині зі зміщенням, який згідно висновку експерта №43 від 25.07.2018 року, відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як викликає довготривалий розлад здоров`я.
Грубі порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 10.1, 12.1, 1.5 та 2.3 «б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, введеними в дію 01 січня 2002 року, перебувають в прямому причинному зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 та середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Між прокурором, підозрюваним ОСОБА_3 та захисником ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування справи, укладено угоду про визнання винуватості.
Вирішуючи питання про можливість затвердження цієї угоди суд приходить до такого висновку.

Відповідно до статті 472 КПК України сторони узгодили міру покарання ОСОБА_3 не виходячи за межі загальних засад призначення покарання, встановлених КК України. При цьому було враховано ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, особу винуватого і обставини, що пом`якшують покарання.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора, підозрюваного або обвинуваченого.

Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надано письмові згоди прокурору на укладення угоди про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_3 , клопочуть про розгляд кримінального провадження в їхній відсутності.
Прокурор, обвинувачений та захисник просять суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Перевіривши вказану угоду, заслухавши думку учасників підготовчого провадження, суд вважає, що укладення угоди є добровільним та відповідає вимогам ст.469, 472 КПК України і може бути затверджена судом.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України відноситься до тяжких злочинів, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, існують достатні фактичні підстави для визнання винуватості, обвинувачений характеризується посередньо, не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, виконання угоди обвинуваченим є можливим.
Укладенню угоди передувало досягнення домовленості між сторонами, зміст яких відображено в угоді. Зокрема, це беззастережне визнання ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Тобто, між прокурором та підозрюваним досягнуто домовленість про співпрацю, що позитивно характеризує його особу та свідчить про щире каяття у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Кваліфікація дій ОСОБА_3 не оспорюється, отже суд вважає доведеним, що його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.
Сторони узгодили покарання ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідно до ст. 75 КК України з випробуванням, визначивши іспитовий строк тривалістю один рік і покладенням обов`язків, передбачених п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України, з урахуванням того, що на день укладення угоди про визнання винуватості підозрюваний щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував завдані збитки.

Суд, роз`яснивши ОСОБА_3 права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим та згоден на призначення покарання, узгодженого з прокурором, переконався в тому, що ОСОБА_3 цілком розуміє наслідки затвердження угоди, зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Після перевірки угоди на відповідність діючому законодавству та за відсутності зазначених у ст.474 КПК України підстав для відмови в її затвердженні, суд вважає за необхідне угоду про визнання винуватості затвердити.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Суд приходить до висновку, що в подальшому в застосуванні арешту автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito 111», д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору, який належить ОСОБА_3 відпала потреба.
Процесуальні витрати по справі покласти на обвинуваченого.
Речові докази по справі: автомобіль повернути власнику, решту залишити в матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст. 100,124,174,314,369-374,468-470,472-476 КПК України, суд, -

засудив:

Затвердити угоду, укладену 30 липня 2018 року між прокурором Сквирського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області, юристом 1 класу ОСОБА_2 , захисником ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 про визнання ним винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст.286 КК України на чотири роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк тривалістю один рік.
Відповідно до п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1430,00 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 18.06.2018 року на автомобіля марки «Mercedes Vito 111», зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , належний ОСОБА_3 .
Речові докази у кримінальному провадженні №0000296: паперові конверти, в яких містяться вирізи з подушок безпеки водія та пасажира зі слідами РБК - залишити в матеріалах кримінального провадження; автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 111», д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору повернути ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Сквирський районний суд, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1