Постанова Іменем України

03 липня 2018 р.

м. Київ
справа № 127/452/15

провадження № 51-95 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5

розглянув касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, засудженої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 26 вересня 2017 року у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002853, № 0007439, № 0000372 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, не судимої
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Степанівка Вінницького району Вінницької області, мешканки АДРЕСА_2 , громадянки України, не судимої в силу ст. 89 КК України
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Цим же вироком ОСОБА_8 засуджено:
за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці;
за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015) в строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 31.03.2016 по 18.11.2016 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнено її з-під варти із залу суду в зв`язку з повним відбуттям призначеного судом покарання.

Ухвалено стягнути:
з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 солідарно на користь ОСОБА_9 47 204 грн 41 коп. матеріальної шкоди;
з ОСОБА_8 на користь держави 2397 грн 90 коп. витрат на проведення експертиз.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26 вересня 2017 року апеляційні скарги прокурора та захисника засудженої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 залишено без задоволення, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково. Вирок місцевого суду відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 змінено в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 . Постановлено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 солідарно на користь ОСОБА_9 47 214 грн 41 коп. матеріальної шкоди та 20 000 грн моральної шкоди.
За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_8 визнано винними і засуджено за те, що вони за обставин, викладених у вироку, за попередньою змовою між собою в кінці квітня 2013 року з корисливих спонукань, маючи умисел на заволодіння чужим майном, під приводом здійснення посередницьких функцій щодо продажу кв. АДРЕСА_3 , однією із власників якої є ОСОБА_8 , не маючи дійсного наміру та фактичної можливості на продаж квартири, вдаючи із себе працівників агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_3 », маючи на меті отримання від ОСОБА_11 заставної суми на придбання квартири, запропонували останній придбати дану квартиру та укласти попередній договір, згідно якого ОСОБА_11 та ОСОБА_8 зобов`язуються в подальшому укласти між собою договір купівлі-продажу вищевказаної квартири.
Отримавши згоду ОСОБА_11 на придбання квартири, ОСОБА_6 приблизно о 12.00 год. 01 травня 2013 року, перебуваючи в приміщенні даної квартири, в присутності ОСОБА_11 та ОСОБА_8 заповнила попередній договір про наміри продажу квартири, який підписали ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , а ОСОБА_6 засвідчила його своїм підписом та печаткою агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Після чого ОСОБА_11 передала ОСОБА_8 та ОСОБА_6 кошти в сумі 3000 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становило 24 000 грн, як заставну суму за купівлю квартири. В подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_8 договір купівлі-продажу квартири не оформили та не повернули потерпілій кошти після закінчення строку попереднього договору, а розпорядилися коштами на власний розсуд, чим завдали потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 3000 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становило 24 000 грн.
Крім цього, на початку червня 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, з корисливих мотивів, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, під приводом здійснення посередницьких функцій щодо продажу кв. АДРЕСА_3 , однією із власників якої є ОСОБА_8 , не маючи дійсного наміру та фактичної можливості на продаж квартири, вдаючи із себе працівників агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_3 », маючи на меті отримання від ОСОБА_9 та його дружини ОСОБА_12 заставної суми на придбання квартири, знаючи про неможливість продажу даної квартири через отримання завдатку від ОСОБА_11 , запропонували ОСОБА_9 та ОСОБА_12 придбати дану квартиру та укласти попередній договір, згідно якого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зобов`язуються в подальшому укласти між собою договір купівлі-продажу вищевказаної квартири.

Отримавши згоду ОСОБА_9 на придбання квартири, ОСОБА_6 приблизно о 10.00 год. 10 червня 2013 року, перебуваючи в приміщенні агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 заповнила попередній договір про наміри продажу квартири, який підписали ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а ОСОБА_6 засвідчила його своїм підписом та печаткою агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Після чого ОСОБА_9 передав ОСОБА_8 та ОСОБА_6 кошти в сумі 3000 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становило 24 000 грн, як заставну суму за купівлю квартири.
Не маючи наміру повертати грошові кошти ОСОБА_9 , 09.07.2013 року обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_6 переконали його повторно укласти попередній договір, продовживши кінцевий термін його дії.
В подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_6 договір купівлі-продажу квартири не оформили та не повернули потерпілому кошти після закінчення строку попереднього договору, а розпорядилися коштами на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 3000 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становило 24 000 грн.
Крім цього, ОСОБА_8 за обставин, викладених у вироку, вчинила ряд злочинів у м. Вінниці, а саме:
в період часу з вересня до 22 жовтня 2015 року з кв. АДРЕСА_4 таємно повторно викрала ювелірні вироби ОСОБА_13 на загальну суму 22 489 грн 76 коп.;

у невстановлений слідством час 09 жовтня 2015 року з кв. АДРЕСА_3 таємно повторно викрала планшет «Nomi А07002», чим спричинила ОСОБА_14 матеріальну шкоду у розмірі 973 грн;
у невстановлений слідством час 23 жовтня 2015 року, перебуваючи в кв. АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, умисно, повторно, шляхом обману та зловживання довірою потерпілої ОСОБА_14 , під приводом тимчасового користування, шахрайським шляхом заволоділа фотоапаратом «Nikon D3100 Kit» з картою пам`яті «Silikon Power SDHC 32 GB», чим спричинила ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 3 522 грн 37 коп.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів та особам засуджених, ставить вимогу про скасування оскарженої ухвали апеляційного суду відносно ОСОБА_6 і ОСОБА_8 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Вважає, що судом апеляційної інстанції не повною мірою враховані доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_9 щодо невиправданої м`якості призначеного ОСОБА_6 і ОСОБА_8 покарання. Ці доводи суд апеляційної інстанції усупереч положенням ст. 419 КПК України належним чином не спростував і, залишивши вирок місцевого суду в частині призначеного засудженим покарання без зміни, - своє рішення не мотивував.
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженої внаслідок суворості, ставлять вимогу про зміну оскаржених судових рішень відносно ОСОБА_6 та звільнення останньої від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
В запереченнях на касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_9 просить залишити їх касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені ними судові рішення без зміни.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор не підтримала касаційну скаргу прокурора і заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженої та її захисника.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, та кваліфікація їхніх дій у касаційних скаргах не піддаються сумніву.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції достатньо повно врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочинами середньої тяжкості, особу винної, яка не судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується позитивно, думки потерпілих, обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 реального покарання у розмірі, передбаченому санкцією частини статті, за якою її визнано винною.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочинами середньої тяжкості, особу винної, яка не судима в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується позитивно, думки потерпілих, обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття, знаходження на її утриманні двох неповнолітніх дітей, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 реального покарання у розмірі, передбаченому санкціями частин статей, за якими її визнано винною.
Також судом правильно призначено ОСОБА_8 остаточне покарання на підставі ст. 70 КК України.
Суд апеляційної інстанції переглянув це кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора і потерпілого ОСОБА_15 , які кожен окремо посилалися на невиправдану м`якість призначеного засудженим покарання, захисника ОСОБА_10 , яка посилалася на несправедливість призначеного ОСОБА_6 покарання внаслідок суворості та постановив мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а призначене ОСОБА_6 і ОСОБА_8 покарання таким, що повною мірою відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.
Доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора та захисника засудженої ОСОБА_6 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості злочинів та особам засуджених, зокрема ті, на які прокурор, засуджена ОСОБА_6 і її захисник посилаються в касаційних скаргах, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та спростовані з наведенням відповідного обгрунтування.
З висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Ухвала апеляційного суду є достатньо вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування оскаржених судових рішень, немає.
Враховуючи викладене, а також відсутність як у касаційній скарзі прокурора переконливих доводів на обґрунтування невиправданої м`якості призначеного засудженим покарання, так і в касаційній скарзі захисника ОСОБА_7 й засудженої ОСОБА_6 доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного останній покарання, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення цих скарг.
Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України та § 3 Закону України № 2147Л/ІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 26 вересня 2017 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, засудженої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 С. 0. Стороженко