АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/520/17 Номер провадження 11-кп/786/390/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Лубни Полтавської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз був засуджений 22.09.2016 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,

засуджений за ч.2 ст.185 КК України на один рік позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 22.09.2016 року у виді одного року шести місяців позбавлення волі, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що він 06.10.2016 року, близько 11.00 год., перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , в якому він винаймав житло, повторно, таємно, взяв у одній із кімнат електродриль радянського виробництва вартістю 382 грн. 50 коп., що належала ОСОБА_9 , та покинув місце вчинення злочину. Даним викраденим майном ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 382,50 грн.
На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.09.2016 року, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Виключити з мотивувальної частини вироку як докази показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , довідку із ПТ „Ломбард „Свіжа копійка, оскільки ці докази, всупереч положенням ст.290 КПК України, попередньо не були відкриті стороні обвинувачення, а отже є недопустимими.
Також прокурор зазначив, що при призначенні міри покарання суд не врахував, що ОСОБА_8 раніше неодноразово засуджувався за вчинення корисливих та інших злочинів, має незняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, перебуваючи в розшуку за попереднім вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.09.2016 року знову вчинив новий умисний корисливий злочин відносно жінки похилого віку, що вказує на його небажання стати на шлях виправлення.
В апеляційних скаргах адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 просять вирок суду скасувати, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. Вказали, що судом не взято до уваги показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та довідки із ПТ „Ломбард „Свіжа копійка, та жодним чином не доведено належність викраденого майна (електродрилі) потерпілій ОСОБА_9 .
Із показань понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 неможливо встановити, чи проводилося слідчим вилучення електродрилі у встановленому законом порядку, що ставить під сумнів допустимість протоколу огляду електродрилі від 02.11.2016 року як доказу у кримінальному провадженні.
Показання свідка ОСОБА_14 щодо придбання ним викраденого майна у ОСОБА_8 не відповідають дійсності та є сумнівними, а висновок про вартість майна №Л/1212/1 не відповідає вимогам закону, оскільки слідчий призначав товарознавчу експертизу, а не оцінку вартості майна, яка мається у матеріалах провадження.
При цьому, вини у вчиненому ОСОБА_8 не визнає та вказує, що електродриль була надана йому потерпілою в користування, і цю дриль він здав в ломбард 01.10.2016, а на момент вчинення інкримінованого злочину 06.10.2016 року перебував в с.Пуленці, де допомагав по господарству ОСОБА_10 і нікуди не відлучався.
Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги з підстав, в них наведених, доводи прокурора на підтримання своєї апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Судовий розгляд даного провадження проведено повно та всебічно, суд першої інстанції дослідив усі надані сторонами кримінального провадження докази, перевірив усі обставини, що можуть мати значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у таємному викраденні належної потерпілій дрилі за обставин, викладених у вироку, належним чином мотивований та ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах. Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України є правильною.

ОСОБА_8 не заперечує того факту, що він на власний розсуд розпорядився дрилем, належним потерпілій.

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні в суді першої інстанції вказала, що ОСОБА_8 зі своєю сім`єю проживав у її будинку як квартирант. Вона дозволяла обвинуваченому користуватись належним їй майном, у тому числі дрилем. Нікому іншому дриль не давала. Вказала, що обвинувачений заволодів її дрилем в той час, коли вона перебувала у м.Київ, про крадіжку речей дізналась від сусідів. Також підтвердила, що ОСОБА_8 01.10.2016 перераховував їй на банківську картку 50 грн., однак наполягала, що ці кошти були сплачені в рахунок оплати за користування її житлом.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що він придбав на базарі у незнайомого чоловіка дриль, який потім видав працівникам поліції.

Згідно протоколу огляду від 02.11.2016 ОСОБА_14 в присутності понятих видав працівникам поліції дриль. Як вбачається із цього протоколу, дриль має надпис « ОСОБА_15 », що відповідає ініціалам потерпілої. (а.п.102-104 т.1)

Відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 17.01.2017 (а.п.105-109 т.1), потерпіла впізнала серед наданих їй речей виданий ОСОБА_14 дриль, який у неї було викрадено, і саме цей дриль відповідає тим характеристикам, які вона наводила. Підстав не довіряти показанням потерпілої колегія суддів не вбачає.

Доводи захисника та обвинуваченого про недопустимість як доказу протоколу огляду дрилю від 02.11.2016, оскільки допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_16 не могли пригадати, чи був присутній під час огляду ОСОБА_14 , та не змогли навести ідентифікуючі ознаки дрилю, є необґрунтованими. Так, свідки не заперечували свою присутність в якості понятих під час проведення даної слідчої дії, достовірність власних підписів на протоколі не спростовували, лише вказували, що не пам`ятають деяких обставин. При цьому, до даного протоколу приєднано фото, на якому відображено процес проведення огляду, а саме зафіксовано понятих та ОСОБА_14 , який тримає в руках дриль. Отже, підстав для визнання даного протоколу недопустимим доказом немає.

Є необгрунтованими і доводи захисника та обвинуваченого про недопустимість доказу висновку про вартість майна №Л/1212/1. Цей висновок складений уповноваженою особою, на підставі постанови слідчого. Призначаючи експертизу, слідчий ставив перед експертом питання про оцінку вартості майна, і даний висновок дає відповідь на це питання. При цьому визначена вартість майна є об`єктивною, ніхто такої вартості не оспорює. Тому підстав для визнання цього доказу недопустимим колегія суддів не вбачає.

Таким чином, винуватість ОСОБА_8 у заволодінні майном потерпілої є доведеною.

Як вбачається із встановлених судом обставин, в момент заволодіння дрилем ОСОБА_8 усвідомлював, що він діє непомітно для потерпілої, яка на цей момент перебувала поза межами місця свого проживання і не була обізнана, що обвинувачений взагалі користується дрилем. Тобто, спосіб заволодіння вказаним майном не був пов`язаним із обманом чи зловживанням довірою потерпілої. Отже, дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковано судом першої інстанції за ч.2 ст.185 КК України як повторне, таємне викрадення чужого майна.

Всупереч доводам захисника, обвинуваченого та прокурора, місцевий суд вірно оцінив показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також довідку із ПТ «Ломбард «Свіжа копійка», та дійшов обгрунтованого висновку, що показання свідків в частині алібі обвинуваченого є суперечливими і не можуть бути взяті до уваги судом, а довідка не спростовує винуватості ОСОБА_8 у викраденні дрилю потерпілої за обставин, викладених у вироку.

Покарання обвинуваченому призначено відповідно до положень ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину та даних про особу винного. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлені. Таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Тому доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченим покарання є безпідставними.

Враховуючи викладене, вирок суду першої інстанції є законним і підстав для його зміни чи скасування немає.

Оскільки злочин ОСОБА_8 вчинив до 20.06.2017 року, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зарахування обвинуваченому строку попереднього ув`язнення за правилами ч.5 ст.72 КК України у редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року (відповідно до принципу прямої дії закону), тобто із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора, захисника та обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2017 року відносно ОСОБА_8 без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції, що діяла до 20.06.2017, зарахувати ОСОБА_8 період попереднього ув`язнення за даним вироком за період з 03.11.2017 по 11.09.2018 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4