АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(резолютивна частина)
"26" червня 2018 р. м. Чернівці
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:
Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових рішень за №0000023, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Сокирянського району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, одруженого, раніше не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369 - 2 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Новоселицького району Чернівецької області, мешканця м. Чернівці, зареєстрованого по АДРЕСА_3 , на утриманні неповнолітній син ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , одруженого, громадянина України, пенсіонера МВС, раніше не судимого,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369 - 2 КК України, за апеляційними скаргами військового прокурора Чернівецького гарнізону ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на
ЄУНС:725/3152/16-к
КП №11-кп/794/6/18 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_14
Категорія ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст.369-2 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_15
вирок Першотравневого районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2017 року,-
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнаний винним за ч. 2 ст. 369-2 КК України, та призначено йому покарання у вигляді однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 25500 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати в сумі 2861 грн. 30 коп.
ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та виправдано за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369 - 2 КК України.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку районного суду встановлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді начальника Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області 08 лютого 2016 року о 20 годині 00 хвилин в приміщенні Хотинського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області, розташованому в м. Хотин Чернівецької області по вул. Незалежності, 21 від слідчого цього ж відділення поліції ОСОБА_16 дізнався, що відносно останнього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУПАП та у зв`язку з цим призначено службове розслідування, яке проводитимуть службові особи кадрового забезпечення ГУНП в Чернівецькій області. За результатами цього службового розслідування буде вирішуватись питання про подальше перебування слідчого ОСОБА_16 на посаді і продовження служби взагалі.
Під час цієї розмови ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_16 про можливість вплинути на прийняття рішення посадовими особами управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернівецькій області щодо позитивного висновку службового розслідування і рішення про його ( ОСОБА_16 ) не звільнення з органів внутрішніх справ.
ОСОБА_7 також повідомив, що за такий вплив на рішення ОСОБА_16 необхідно буде надати кошти в якості винагороди, розмір якої він повідомить пізніше.
В подальшому, 13 квітня 2016 року ОСОБА_16 повідомив ОСОБА_7 про те, що Хотинським районним судом Чернівецької області винесено постанову про закриття справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУПАП стосовно нього через відсутність складу адміністративного правопорушення.
ОСОБА_7 знову повідомив, що вплине на прийняття позитивного рішення по службовому розслідуванню та не звільнення ОСОБА_16 з органів внутрішніх справ.
16 квітня 2016 року ОСОБА_16 , за попередньою домовленістю, прибув до службової квартири ОСОБА_7 в м. Хотин. Тут о 14 годині 10 хвилин ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_16 , що з метою позитивного вирішення результату службової перевірки і не звільнення його з органів внутрішніх справ останньому необхідно надати 500 доларів США та 500 євро.
16 квітня 2016 року о 17 годині 40 хвилин в м. Чернівці біля будинку № 22Д по вул. Севастопольська начальник Хотинського відділення поліції Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_7 отримав від слідчого цього ж підрозділу поліції ОСОБА_16 500 доларів США та 500 євро, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 16 квітня 2016 року становило 12823 гривні 82 копійки та 14429 гривень 36 копійок відповідно, за вплив на прийняття рішення особами, які уповноважені на прийняття рішення стосовно виявлених в ході службового розслідування порушень законності та надання пропозицій перед керівництвом органів внутрішніх справ щодо заходів реагування до винних осіб, тобто щодо позитивного вирішення службового розслідування та не готування відносно слідчого ОСОБА_16 документів на звільнення з органів внутрішніх справ.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що діючи умисно з корисливих мотивів, охоплених єдиним спільним умислом, діючи за попередньою змовою з начальником Хотинського відділення поліції Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_7 , який діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , перебуваючи на вулиці Севастопольська, 22Д в м. Чернівці отримав від слідчого Хотинського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_16 500 доларів США та 500 євро як неправомірну винагороду для себе у розмірі 152 євро, що згідно офіційного курсу становило 3898 гривень та для третіх осіб у розмірі 348 євро (в перерахунку станом на 16.04.2016 року 10042 гривні) і 500 доларів США (12823 гривні) за вплив на прийняття рішення особами, які уповноважені на прийняття рішення стосовно виявлених в ході службового розслідування порушень законності та надання пропозицій перед керівництвом органів внутрішніх справ щодо заходів реагування до винних осіб, тобто щодо позитивного вирішення службового розслідування та не готування відносно слідчого ОСОБА_16 документів на звільнення з органів внутрішніх справ.
На вказаний вирок районного суду військовий прокурор Чернівецького гарнізону ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Прокурор ОСОБА_5 просить вирок районного суду скасувати, та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 28 ч. 2, ч. 2 ст. 369-2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень, а також посади у правоохоронних органах, на строк 3 роки.

Визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 28 ч. 2, 369-2 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень, а також посади у правоохоронних органах, на строк 3 роки.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2017 є незаконним і таким, що підлягає скасуванню, з наступних підстав: ОСОБА_8 - безпідставно виправданий судом першої інстанції у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, щодо ОСОБА_7 - у частині правової кваліфікації протиправних дій обвинуваченого, а саме безпідставного виключення судом першої інстанції обтяжуючої обставини «вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб» у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також у частині виду призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за своєю м`якістю.

Апеляційну скаргу мотивує і тим, що надаючи оцінку доказам вини ОСОБА_8 , суд у своєму рішенні необґрунтовано зазначає, що матеріали виділеного в окреме кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 є фактичною копією кримінального провадження відносно ОСОБА_7 і аналіз цим доказам надано вище, тобто під час оцінки доказів відносно ОСОБА_7 , оскільки, конкретного переліку цих доказів суд не надає і не наводить мотивів, з яких визнає або не визнає їх доказами.

Зазначає, що така оцінка доказів є не вмотивованою та не об`єктивною, оскільки не можна незастосування доказів вини однієї особи в обов`язковому порядку вважати такими, що не можуть застосовуватись для доведення вини іншої.

Вказує, що оцінку доказів щодо кожної особи, необхідно розглядати крізь призму дій або бездіяльності цієї конкретної особи. Під час такої «узагальнюючої» оцінки доказів нівелюється одне з головних завдань кримінального провадження, передбачене ст. 2 КПК України, а саме те, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Посилається на те, що хоча дії підсудних під час скоєння кримінального правопорушення пов`язані єдиним умислом, це не є підставою, щоб при оцінці поданих доказів суд, відкидаючи як докази винуватості однієї особи, автоматично без належного обґрунтування відкидав ці докази як такі, що не доводять вину іншої особи.

Вважає, помилковим невизнання судом як доказ доведення вини обох обвинувачених Висновок службового розслідування та Постанову Хотинського районного суду Чернівецької області відносно ОСОБА_16 , так як сам факт проведення службового розслідування став основою для вимагання від ОСОБА_16 неправомірної вимоги, оскільки останній був зацікавлений у позитивному результаті службового розслідування, щоб в подальшому не бути звільненим із місця роботи.

В обґрунтування хибного висновку районним судом щодо невинуватості ОСОБА_8 , прокурор посилається і на неврахування частини показів свідка ОСОБА_17 , зокрема щодо систематичних йому запитань від ОСОБА_8 про можливість не звільнення ОСОБА_16 з органів внутрішніх справ, оскільки ці покази підтверджують неправомірні дії ОСОБА_8 у впливі на особу, яка уповноважена на виконання функцій держави ОСОБА_17 , для отримання позитивного результату службового розслідування щодо ОСОБА_16 .

Активні дії ОСОБА_8 направлені на отримання інформації щодо ОСОБА_16 та впливу на результати службового розслідування щодо останнього, на думку апелянта, підтверджуються і іншими доказами даного провадження, яким суд не надав належної оцінки, зокрема: протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та ОСОБА_17 . Вказані матеріали підтверджують факт попередньої домовленості обвинувачених щодо злочинного наміру та постійну узгодженість спільних дій та свідчать про наявність кваліфікуючої ознаки «за попередньою змовою, групою осіб».

Вказує, що суд не дав належної правової оцінки поясненням на досудовому слідстві ОСОБА_7 , щодо призначення отриманих від ОСОБА_16 коштів у розмірі 500 доларів США та 500 Євро для ОСОБА_17 .

Неповнота судового розгляду в частині обвинувачення ОСОБА_8 , на думку апелянта, полягає у не досліджені речового доказу мобільного телефону ОСОБА_7 , на який він здійснював запис власних телефонних розмов, хоча клопотання про таку дію було судом задоволено.

На думку прокурора, невмотивоване та незаконне виправдання ОСОБА_8 призвело до зміни кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та призначення йому покарання у виді штрафу, яке за своєю м`якістю не відповідає його особі та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Посилається на те, що при призначенні покарання ОСОБА_7 , районним судом не враховано, що хоча інкримінований злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості, проте, вчинений підполковником поліції на посаді керівника правоохоронного органу, і призначення покарання обвинуваченому без позбавлення волі, слугуватиме для утвердження відчуття безкарності у інших службових осіб органів Національної поліції.

Крім того, вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд необґрунтовано відкинув доводи сторони обвинувачення про призначення останньому додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади у правоохоронних органах, і жодним чином не обґрунтував призначення такого м`якого покарання як штраф.

Захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок районного суду частково щодо ОСОБА_7 , та ухвалити новий вирок яким визнати останнього невинуватим у пред`явленому йому обвинувачені у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України та виправдати.

Вирок районного суду на думку апелянта є не законним та не обґрунтованим у зв`язку з невідповідності висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, районний суд постановляючи вирок в частині щодо ОСОБА_7 в основу вироку поставив єдиний доказ (диск DVD+R, в матеріалах кримінального провадження має номер 1928), який, на думку сторони захисту, є суперечливим, сумнівним, а тому недостовірним, не обґрунтувавши в повній мірі з цього приводу своїх доводів щодо узгодженості чи неузгодженості даного доказу з усіма іншими доказами,

В процесі судового слідства районний суд, на думку апелянта, помилково дійшов до висновків, що доказ у вигляді вищевказаного диску DVD+R, відповідає фактичним обставинам справи, хоч насправді дійсні обставини справи свідчать про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального провадження та вказують на неправомірність дій заявника та необ`єктивність працівників правоохоронних органів, які з порушенням вимог КПК України та обвинувальним ухилом документували обставини дійсних подій.

Також апелянт вказує на те, що судом першої інстанції правильно оцінено та зроблено висновки, що вина ОСОБА_8 в інкримінованому діянні стороною обвинувачення не доведена, а судом не встановлена. У зв`язку з цим, не підтверджені доводи сторони обвинувачення, що ОСОБА_8 виступав «зв`язуючим елементом» між ОСОБА_7 та ОСОБА_17 , а тому районний суд при доведеності вини ОСОБА_7 повен був обґрунтувати спосіб вчинення кримінального правопорушення та кінцевого адресата на якого останній мав здійснювати вплив.

Крім того, суд у своїх висновках взагалі не відобразив яким чином ОСОБА_7 міг вчинити інкриміноване йому діяння, передбачене ст. 369-2 ч.2 КК України за відсутності (не встановленості) особи, уповноваженої на виконання функцій держави, на яку нібито мав бути здійснений вплив; не встановлено і не підтверджено жодними доказами чи такий впив мав бути здійснений безпосередньо ОСОБА_7 чи невстановленою особою.

На думку захисту, районний суд визнаючи ОСОБА_7 винним за ч. 2 ст. 369-2 КК України належним чином не дослідив та не узяв до уваги той факт, що всі докази у кримінальному провадженні, на які сторона обвинувачення посилалася, як на доводи щодо доведеності вини ОСОБА_7 не відповідають вимогам належності та допустимості, та у відповідності з вимогами ст. 84, 85, 86 КПК України не можуть розглядатися як належні та допустимі докази. В той же час судом першої інстанції були досліджені докази невинуватості ОСОБА_7 , які суд належним чином не оцінив та не врахував при обґрунтуванні своїх висновків.

Суд першої інстанції, зіславшись на покази свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , на думку захисту, не оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку з єдиним доказом, який суд визнав як такий що підтверджує винуватість ОСОБА_30 , не відобразив їх узгодженість нібито з висновками щодо винуватості ОСОБА_7 .

Також районний суд на думку апелянта, не спростував доводів сторони захисту щодо неналежності і недопустимості як доказів показів свідків (понятих) ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , оскільки вони є штатними працівниками військової прокуратури, просить врахувати, що повідомлення про підозру обґрунтовано на показах вищевказаних зацікавлених свідків, які є неправдиві та сфальсифіковані і не відповідають реальним обставинам справи.

Посилається також на те, що суд першої інстанції упереджено не взяв до уваги зауваження та заяви захисту та обвинуваченого, в яких викладені доводи про необ`єктивність досудового слідства, упередженість щодо дій та висновків слідчого та прокуратури щодо незаконності як доказів носіїв інформації, на яких зафіксовані процесуальні дії та матеріали НСРД.

Також апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що судом першої інстанції під час судового слідства не тільки не допитано заявника ОСОБА_16 , а що й такого допиту не проведено у відповідності до ст. 225 КПК України, а тому останній безпосередньо не підтвердив та не спростував належність останньому словесного змісту інформації, відображеної в матеріалах НСРД, в тому числі на вищевказаному диску DVD+R, який в матеріалах кримінального провадження має номер 1928, який згідно вироку суду є єдиним доказом, на який посилається суд у висновках щодо доведеності вини ОСОБА_7 .

Звертає увагу суду і на те, що суд першої інстанції припустився процесуальної помилки щодо визнання відповідного носія інформації допустимим доказом, оскільки він є додатком до відповідного протоколу за результатами проведення негласної слідчої дії №75/14/2017 від 20 квітня 2016 року, який на думку сторони захисту є неналежним та недопустимим доказом, однак він у своїй описовій частині не відобразив процесуальної оцінки даного протоколу.

Посилається на те, що суд першої інстанції у вироку не наводить жодного факту щодо спростування доводів ОСОБА_7 та сторони захисту щодо провокації відносно нього з боку заявника ОСОБА_16 , оскільки згідно показів ОСОБА_7 та матеріалів кримінального провадження (протокол судового засідання) встановлено та доведено неналежність фіксації звернення з повідомленням про нібито вчинення кримінального правопорушення; не попередження заявника про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, відсутність можливості судом безпосередньо з`ясувати у заявника обставини дійсних подій.

На вказану апеляційну скаргу військовий прокурор Чернівецького гарнізону ОСОБА_5 подав заперечення в якому вважає, що доводи сторони захисту про невинуватість ОСОБА_7 є необґрунтованими, а апеляційна скарга сторони захисту не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, сторона захисту в апеляційній скарзі зазначає, що судом належним чином не досліджено протоколи за результатами проведення негласних слідчих(розшукових) дій, а саме: не визнано їх не допустимими доказами через їх, з точки зору захисту, фальсифікованість. У той же час, сторона захисту вказує на нібито провокативність дій правоохоронних органів у даному кримінальному провадженні, а також на те, що судом не взяті до уваги покази ряду свідків. Вказане не відповідає дійсності, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що працівники правоохоронних органів у встановленому порядку, отримавши заяву ОСОБА_16 , діяли у межах контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, у тому числі на підставі відповідних ухвал суду про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Прокурор вважає надуманими доводи адвоката обвинуваченого ОСОБА_7 щодо використання правоохоронними органами штатних понятих, оскільки стороною захисту не наведено жодних обставин, які б це доводили. Натомість, одна лише приналежність ОСОБА_24 та ОСОБА_25 до військової служби не позбавляє їх права бути залученими у якості понятих до проведення слідчих дій.

Також прокурор вказує на те, що у ході досудового розслідування сторона захисту жодного разу не ставила під сумнів відео, та аудіо-записів за результатами проведення НСРД, хоча повною мірою була з ними ознайомлена у встановленому КПК України порядку.

Зазначає, що судом першої інстанції підтверджено спосіб вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину шляхом спілкування з ОСОБА_16 з метою створення умов для вимагання та отримання від нього неправомірної вигоди за вирішення питання щодо не звільнення з місця роботи, і в кінцевому результаті досягнення отримання неправомірної вигоди.

Подано заперечення захисником ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на апеляційну скаргу прокурора, в якому зазначає, що висновки про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому діянні не знайшли свого підтвердження ні на досудовому слідстві, ні під час судового розгляду через процесуальні порушення допущені стороною обвинувачення, неналежність та недопустимість доказів, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала свої доводи щодо підтвердження винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інкримінованих їм діяннях.

Захисник вказує, що позиція обвинувачення не відображає доводів на наявність та встановлення у даному кримінальному провадженні особи, уповноваженої на виконання функцій держави. Будь яких доказів на припущення, що цією особою є ОСОБА_17 не здобуто та матеріали кримінального провадження не містять.

Вважає надуманими доводи прокурора стосовно помилкового невизнання судом як доказ доведення вини обох обвинувачених Висновок службового розслідування та Постанову Хотинського районного суду Чернівецької області відносно ОСОБА_16 , оскільки останній за власним бажанням звільнився з органів Національної Поліції 02 червня 2016 року, і враховуючи закриття адміністративного провадження відносно ОСОБА_16 , правових підстав для його звільнення не було, а тому необхідності спроб незаконним шляхом сприяти не звільненню останнього з посади не було.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_5 , який просив задовольнити його апеляцію та відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , аналогічну думку прокурора ОСОБА_6 пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які просили змінити вирок районного суду в частині обвинувачення ОСОБА_7 , а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, та підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , провівши допит свідків, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченим, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області,-
У Х В А Л И Л А:
Відмовити у задоволенні апеляційних скарг військового прокурора Чернівецького гарнізону ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена до Кримінального касаційного Суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Повний текс ухвали буде проголошений 27 червня 2018р. на 16-00 год. за адресою: вул. Емінеску, 4 м. Чернівці.
Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
"Копія. Згідно з оригіналом."
Суддя доповідач _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

26.06.2018 року

(дата засвідчення копії)