Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/7541/17
Провадження № 1-кп/758/231/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.06.2018 року Подільський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0006237, внесеного до ЄРДР 19.08.2013 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Киргистану, громадянина Узбекистану, маючого середньо спеціальну освіту, працюючого товароведом на ринку «Виноградар», не одруженого, маючого на утриманні доньку ОСОБА_6 , 2009 року народження, доньку ОСОБА_7 , 2016 року народження, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком від 01.06.2010 року Солом`янського РС м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, 24.12.2010 року на підставі ст. 81 КК України звільнений умовно-достроково; вироком від 18.09.2015 року Деснянського РС м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; вироком від 01.12.2015 Соломянського РС м. Києва за ч 2 ст 15 ч 2 ст 185, 70 КК України до 2 років позбавлення волі , на підставі ст 75 КК України звільнено з випробувальним строком на 2 роки, який вироком від 06.02.2018 року Апеляційного суду м. Києва скасований та призначено покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, 70 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, а вирок Деснянського РС м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України виконувати самостійно, вироком від 05.07.2017 року Оболонського РС м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;
обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
18 серпня 2013 року приблизно о 19.09 год. перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину «Фуршет», ТОВ «ДП РІТЕЙЛ ЦЕНТР», що розташований по вул. Ярославській, 56-А в м. Києві, у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, що належить ТОВ «ДП РІТЕЙЛ ЦЕНТР».
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_5 пересвідчившись, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, підійшов до полиць на яких знаходився товар, що належить ТОВ «ДП РІТЕЙЛ ЦЕНТР» та шляхом вільного доступу, взяв та помістив до раніше заготовленої сумки, котру мав при собі: жувальні гумки «Diroll лимонна свіжість» в кількості 60 штук, вартість однієї складає 2 грн. 49 коп. на загальну вартість 149,40 гривень, «Diroll Вайт полуниця» в кількості 30 штук, вартість однієї складає 2 грн. 49 коп. на загальну вартість 74,70 гривень, «Diroll Фреш морозна м`ята» в кількості 60 штук, вартість однієї складає 2 грн. 49 коп. на загальну вартість 149,40 гривень, «Diroll Фреш солодка м`ята» в кількості 30 штук, вартість однієї складає 2 грн. 49 коп. на загальну вартість 74,70 гривень, «Diroll Кавун» в кількості 30 штук, вартість однієї складає 2 грн. 49 коп. на загальну вартість 74,70 гривень, «Diroll Малина коктейль» в кількості 30 штук, вартість однієї складає 2 грн. 49 коп. на загальну вартість 74,70 гривень, «Diroll Тропік коктейль» в кількості 30 штук, вартість однієї складає 2 грн. 49 коп. на загальну вартість 74,70 гривень, «Diroll Містері» в кількості 57 штук, вартість однієї складає 2 грн. 49 коп. на загальну вартість 141,93 гривень та «Wrigleys Єкліпс апельсин-лимон» в кількості 35 штук, вартість однієї складає 2 грн. 93 коп. на загальну вартість 102,55 гривень, а всього майна на загальну суму 916 грн. 38 коп.
Продовжуючи свій злочинний умисел, маючи при собі майно, яке належить ТОВ «ДП РІТЕЙЛ ЦЕНТР» на суму 916 грн. 38 коп. ОСОБА_5 направився до виходу з магазину, пройшовши повз касу без сплати за даний товар.
Проте, через обставини, котрі не залежали від волі ОСОБА_5 , злочин не було закінчено, хоча останній виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки підійшовши до виходу з вищевказаного магазину, намагаючись залишити місце скоєння злочину, він був затриманий працівниками охорони даного торгівельного закладу, а викрадені продукти були вилучені в нього працівниками міліції, які прибули за викликом до приміщення магазину.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України спочатку не визнавав, а потім, під час слухання справи, визнав повністю, визнав всі фактичні обставини вчинення злочину, як вони пред`явлені в обвинуваченні, та дав показання, що він 18 серпня 2013 року приблизно о 19.09 год. був в магазині «Фуршет» на вулиці Ярославська, 56-А, де впевнившись, що за ним з оточуючих ніхто не спостерігає, взяв та помістив до сумки, котру мав при собі: жувальні гумки «Diroll» та «Wrigleys», і направився до виходу з магазину, пройшовши повз касу без сплати за жувальні гумки. Однак підійшовши до виходу з магазину він був затриманий працівниками охорони, а викрадений товар був вилучений в нього працівниками поліції, які прибули за викликом до приміщення магазину.
Допитаний в судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_8 пояснив, що 18.08.2013 року обвинувачений перебуваючи у приміщенні торгового залу магазину «Фуршет» ТОВ «ДП Рітейл Центр», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Ярославська, 56-А, таємно викрав майно, яке належить їхньому товариству, а саме жувальні гумки на загальну суму 916 грн. 38 коп., однак обвинувачений був затриманий працівниками даного торгівельного залу.
Згідно Висновку експерта від 21.06.2016 року № 9636/16-53, ринкова вартість жувальних гумок «Diroll» та «Wrigleys», станом на 18.08.2013 року складала «Diroll» 2 грн 49 коп та «Wrigleys» 2 грн 93 коп. Фактичні дані що містяться в цьому висновку, суд вважає належними, допустимими та достовірними.
Згідно матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, він на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває згідно Довідок № 5531/125/53-17 та № 380256, раніше судимий згідно Довідки № 522/125/53. Фактичні дані, що містяться в цих документах, суд визнає належними, допустимими і достовірними.
За згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Згідно вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 87 КПК України недопустимими, зокрема, є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи , яка не була повідомлена про своє право відмовитись від давання показань та відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит; отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, своїми умисними діями, які виразилися у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, коли особа вчинила усіх дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця та злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкцій ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, що даний злочин відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винного, який раніше судимий, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебуває, працевлаштований, не одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, що передбачено п.1 ч.1 ст.66 КК України.
Обтяжуючих покарання обставин, що передбачено ст. 67 КК України судом не встановлено.
Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_5 до покарання у виді позбавлення волі.
З урахуванням вчиненого злочину, особи обвинуваченого, його відношення до скоєного, суд приходить до висновку що його виправлення та перевиховання можливе лише в місцях позбавлення волі.
Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України чи призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи що 05.07.2017 року Оболонським районним судом м. Києва ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 2 років шести місяців позбавлення волі та 06.02.2018 року Апеляційним судом м. Києва ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року яким ОСОБА_5 призначено покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік та, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 ріка - виконувати самостійно, а як регламентовано ст. 70 КК України, а також п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням ч 4 ст. 70 КК України.
Щодо вироку від 18.09.2015 року Деснянського районного суду м. Києва за яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, то даний вирок має виконуватися самостійно.
Вирішуючи питання про зарахування у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 час його перебування під вартою під час попереднього ув`язнення, суд проаналізував правові висновки, які зроблені в рішеннях Верховного Суду з цього питання.
Так, суд вивчив правові позиції, висловлені в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 759/19973/15-к про тлумачення принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи» та принципу прямої дії закону, та який вважав, що згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-V111 від 26 листопада 2015 року) зараховується у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення до 20 червня 2017 року включно, де одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року до вступу вироку в законну силу включно, рахується час попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі (в редакції Закону України №2046-V111 від 18 липня 2017 року).
Судом також вивчено, що відповідно до висновків щодо правозастосування, які містяться у постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року в справі № 440/853/17 та від 29 березня 2018 року № 552/1164/17, у випадку, коли станом на 20 червня 2017 року особа мала право на застосування до неї положень, передбачених ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України відсутні підстави для застосування відносно неї положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, яким погіршуватиметься становище цієї особи.
Суд, беручи до уваги, що діяння, яке пред`явлено обвинуваченому ОСОБА_5 вчинене 18.08.2013 року та за станом на 20 червня 2017 року він мав право на застосування Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, йому необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з моменту взяття під варту та до дня набрання вироком законної сили у строк покарання, де одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
При цьому суд виходить з наступного.
Так, ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIIІ передбачала, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. За вказаною нормою у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.
Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIIІ, який набрав чинності 21 червня 2017 року, ч. 5 ст. 72 КК України викладено у такій редакції:
"Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування".
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Зазначені права та свободи людини і громадянина мають своє відображення у положеннях ст. 5 КК України. Так, ч. 2 цієї статті передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі.
Конституційний Суд України у своїх Рішеннях наголошує, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності. Зазначені положення дають змогу говорити про межі зворотної дії закону про кримінальну відповідність у часі. Межами дії закону про кримінальну відповідність у часі визнаються початковий та кінцевий моменти певного проміжку часу вчинення злочину, протягом якого мають місце кримінально-правові відносини в результаті дії того самого закону про кримінальну відповідальність (Рішення КСУ від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандату, Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Рішення КСУ від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 у справі про зворотну дію кримінального закону в часі).
Кримінально-правові відносини - це специфічний вид суспільних відносин, які виникають між державною і особою у зв`язку із вчиненням останньою кримінального правопорушення. Вони виникають з моменту вчинення особою злочину і закінчуються в момент набуття обвинувальним вироком законної сили. Попереднє ув`язнення, в свою чергу, є складовою частиною кримінально-правових відносин.
Отже, із урахуванням наведеного Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIIІ є таким, що іншим чином погіршує становище особи, а тому не може розповсюджуватися на кримінально-правові відносини, які виникли до набрання ним чинності, навіть за умови, якщо вони ще існують на момент набуття ним чинності.
Суд також вважає за необхідне керуючись ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи.
Цивільний позов не заявлено.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.373, 374 КПК України, суд ,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 2 роки 6 місяців позбавлення волі.
Згідно ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, з урахуванням вироку Оболонського районного суду м. Києва від 05.07.2017 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 2 років шести місяців позбавлення волі та вироку Апеляційного суду м. Києвавід 06.02.2018 року, яким ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року яким ОСОБА_5 призначено покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік та, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 ріка - виконувати самостійно, остаточне покарання ОСОБА_5 призначити у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 18 вересня 2015 року щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15. ч. 1 ст. 185 КК України, яким йому призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75. 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік - виконувати самостійно.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту затримання, тобто з 23.02.2017 року по 09.11.2017 року та з 28.11.2017 року по 08.06.2018 року.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 , в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з 23.02.2017 року по 09.11.2017 року по вироку Оболонського районного суду м. Києва від 05.07.2017 року та з 28.11.2017 року по 08.06.2018 року.
До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, поклавши на останнього обов`язок: - повідомляти суд про зміну місця проживання, роботи.
Звільнити з під варти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в салі суду негайно.
Цивільний позов не заявлявся.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави витрати за проведення товарознавчої експертизи у розмірі 881 грн. 00 коп.
Речові докази 12 упаковок жувальних гумок вартістю 916, 78 грн. залишити потерпілому ДП «Рітейл Центр», як законному власнику, оптичний диск наданий магазином «Фуршет» - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суду м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1