Постанова
Іменем України

17 липня 2018 року

м. Київ
справа № 390/2032/15-к
провадження № 51-1206км 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, засудженого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000172, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Метрофанівка Новгородківського району Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , у силу ст. 89 КК такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 146 Кримінального кодексу України (далі - КК);
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Бельці Республіки Молдова, жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого 27 жовтня 2014 року Новгородківським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК з іспитовим строком тривалістю 1 рік,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 146 КК;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с. Метрофанівка Новгородківського району Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців; ОСОБА_8 визнано невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК та виправдано за відсутністю складу злочину; ОСОБА_9 визнано невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК та виправдано за відсутністю складу злочину; ОСОБА_8 засуджено ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці; ОСОБА_9 засуджено ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 71 КК ОСОБА_9 до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новгородівського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2014 року та остаточно визначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 06 червня 2015 року до набрання вироком законної сили, а ОСОБА_9 з 06 листопада 2015 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 31 травня 2015 року о 7:00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в салоні автомобіля ВАЗ-2104 д.н.з. НОМЕР_1 , разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на перехресті провулку Чапаєва та польової дороги в с. Митрофанівка Новгородківського району Кіровоградської області, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , вийшов із салону автомобіля, взяв останнього за верхній одяг та витягнув його на вулицю, де завдав потерпілому кілька ударів руками та ногами в обличчя та верхню частину тулуба, від яких ОСОБА_12 впав на землю. Після чого, ОСОБА_10 відтягнув ОСОБА_7 від ОСОБА_12 , припинивши нанесення потерпілому тілесних ушкоджень. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 знову підбіг до ОСОБА_12 , який сидів на землі та не чинив опору, штовхнув останнього на землю та знову завдав йому декілька ударів ногами в голову та верхню частину тулуба, тим самим спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер в Новгородківській районній лікарні.
Цього ж дня, о 7:00-07:30 ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою та узгоджено між собою, знаходячись з раніше знайомими ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на перехресті провулку Чапаєва та польової дороги в с. Митрофанівка, з метою з`ясувати стосунки та провчити, шляхом позбавлення волі неповнолітнього ОСОБА_13 , якого підозрювали у викраденні речей з домоволодіння ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зв`язав ОСОБА_13 паском руки та примусили потерпілого проти його волі залізти у багажне відділення автомобіля ВАЗ-2104, д.н.з. НОМЕР_1 , кришку якого зачинили, тим самим позбавили останнього здатності пересуватись та вчиняти будь-які інші дії на власний розсуд, а також чинити опір їх протиправним діям. Після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 разом з іншими сіли до салону того ж автомобіля та поїхали польовою дорогою в напрямку с. Красний Яр Новгородківського району Кіровоградської області, де приблизно через кілька хвилин ОСОБА_8 , під керуванням якого був автомобіль, зупинив транспортний засіб та звільнив неповнолітнього ОСОБА_13 з багажного відділення, який в подальшому втік з місця пригоди.
Також стороною обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачувалися у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, тобто умисному тяжкому тілесному ушкодженні, вчиненому групою осіб, такому, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.
31 травня 2015 року ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 та знайомими йому ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прибули до домоволодіння АДРЕСА_4 , де проживав ОСОБА_12 , з метою з`ясування обставин викрадення речей з домоволодіння ОСОБА_8 , в якому останній підозрював ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зайшли до вищевказаного домоволодіння звідки повернулися разом з ОСОБА_12 , сіли в автомобіль ВАЗ-2104, д.н.з. НОМЕР_1 та вирушили до перехрестя провулку Чапаєва та польової дороги в с. Митрофанівка Новгородківського району Кіровоградської області, де ОСОБА_8 вийшов з салону автомобіля, за верхній одяг витягнув ОСОБА_12 з салону автомобіля на вулицю, де з метою спричинення тілесних ушкоджень, завдав ОСОБА_12 одного удару головою в обличчя, від якого потерплий впав на землю. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , підійшли до ОСОБА_12 , який лежав на землі та не чинив опір, завдали останньому не менше восьми ударів ногами по голові та верхній частині тулуба, тим самим спричинивши йому тяжких тілесних ушкоджень від яких ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер в Новгородківській районній лікарні.
ОСОБА_9 та ОСОБА_8 були визнані судом невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК та виправдані за відсутністю в їх діях складу злочину.
Апеляційний суд Кіровоградської області ухвалою від 29 серпня 2017 року змінив вирок суду першої інстанції. Перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 КК на ч. 1 ст. 121 КК та призначив йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. В порядку ст. 404 КПК скасував вирок суду першої інстанції стосовно виправдання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК та на підставі п. 3 ч. 1 ст.284 КПК та закрив кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинувачених в суді і вичерпаністю можливості їх отримати. У решті вирок залишив без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення в частині виправдання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції через істотне порушення кримінального процесуального закону й неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує на вибіркову оцінку доказів судами першої та апеляційної інстанцій та відсутність належного мотивування з приводу прийняття до уваги одних доказів та відкидання інших. Зокрема, виправдовуючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК, суди безпідставно свої висновки обґрунтували зміненими показаннями свідків, з числа яких ОСОБА_13 надавав показання знаходячись під впливом з боку засуджених внаслідок спільного перебування з засудженими в Кіровоградській УВП, а свідок ОСОБА_10 є другом Казаків, тобто заінтересованою особою. Крім того, на думку прокурора, без належної оцінки залишилися показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_11 про спільне побиття засудженими потерпілого ОСОБА_12 . Вказує на суперечності у висновках суду апеляційної інстанції, оскільки за наявності встановленої причини смерті потерпілого внаслідок сукупності спричинених йому тяжких тілесних ушкоджень не встановлені обставин їх заподіяння.
Захисник ОСОБА_6 в касаційній скарзі просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує на різну оцінку судами першої та апеляційної інстанцій обставин кримінального правопорушення, які ґрунтуються на суперечливих показаннях свідків, а також висновку судово-медичної експертизи. Вважає, що діям ОСОБА_7 дана неправильна юридична оцінка, оскільки за відсутності встановленої суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, зокрема в частині що стосується смерті потерпілого, апеляційний суд не перекваліфікував його дії на статті 128, 119 КК.
Засуджений ОСОБА_7 у касаційній скарзі просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та порушення вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що в основу обвинувального вироку та ухвали були покладені суперечливі показання свідків, дані протоколу слідчого експерименту та висновки судово-медичної експертизи. Вказує на те, що у порушення вимог кримінального процесуального закону органами досудового слідства не було проведено відносно нього освідування особи для встановлення факту заподіяння йому тілесних ушкоджень та стану алкогольного сп`яніння. Зазначає про неповноту судового розгляду в частині встановлення обставин заподіяння потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень з урахуванням висновку судово-медичної експертизи та показань експерта ОСОБА_15 .
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав власну касаційну скаргу та скаргу засудженого ОСОБА_7 , частково підтримав скаргу прокурора; засуджений ОСОБА_7 підтримав скарги сторони захисту, а щодо касаційної скарги прокурора покладався на розсуд суду; прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційні скарги частково, просила скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
У силу ст. 370 КПКухвала апеляційного суду повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Згідно зі ст. 404 КПКапеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку відповідності нормам матеріального та процесуального закону, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
Зважаючи на ці законодавчі положення та приписи ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
Апеляційний суд при перегляді вироку суду першої інстанції зазначених вимог закону належно не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції встановлено винуватість ОСОБА_7 у заподіянні ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого і його дії кваліфіковано за ч. 2 ст.121 КК.

Апеляційний суд, розглядаючи апеляції сторони захисту та прокурора, перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 КК на ч. 1 ст. 121 КК і своє рішення обґрунтував тим, що зважаючи на невстановлений органами досудового розслідування механізм нанесення ОСОБА_12 тілесного ушкодження зазначеного у висновку судово-медичної експертизи, на який також вказувала під час допиту експерт ОСОБА_15 , та показання свідків про те, що ОСОБА_7 завдавав ОСОБА_12 удари, коли потерпілий лежав на землі, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між тілесними ушкодженнями завданими ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_12 та смертю останнього.
Однак, колегія суддів не погоджується з наведеними висновками апеляційного суду і вважає їх передчасними та суперечливими, оскільки суд не врахував всіх досліджених місцевим судом доказів та не встановив всіх фактичних обставин кримінального провадження, яким у їх сукупності, повинен був дати оцінку.
Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що свідок ОСОБА_10 в своїх показаннях детально відтворив динаміку розвитку подій за яких ОСОБА_16 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що потягли смерть потерпілого. Зокрема свідок пояснив, що саме ОСОБА_7 після зупинки автомобіля біля провулку Чапаєва витягнув ОСОБА_12 із салону автомобіля та почав наносити удари, від яких останній впав на землю. Після цього свідок відтягнув ОСОБА_7 від ОСОБА_12 , однак згодом ОСОБА_7 знову підбіг до потерпілого і продовжив завдавати йому ударів. Потім до місця події підійшли брати ОСОБА_17 з ОСОБА_13 , а ОСОБА_12 лежав на траві і харчав.
Зазначені відомості повністю узгоджується з показаннями наданими потерпілим ОСОБА_13 , який підтвердив, що коли вони з братами ОСОБА_17 підійшли до місця події, то побачив ОСОБА_12 , який лежав вже побитий, при ньому ОСОБА_12 ніхто не бив.
Крім того, як встановлено висновками судово-медичної експертизи № 512 від 13 липня 2015 року та додатком до неї від 19 серпня 2015 року, при судово-медичному дослідженні трупу ОСОБА_12 , виявлені ряд тілесних ушкоджень (тяжких, середньої тяжкості та легких). Пошкодження виникли від локальних травматичних впливів тупими предметами із обмеженою контактуючою поверхнею, могли виникнути в строк, вказаний у постанові. Закрита черепно-мозкова травма - крововилив в м`які тканини голови, садна навколо очей з переходом на спинку носу, перелом кісток носа, лінійний перелом потиличної кістки ліворуч, крововилив під м`які оболонки головного мозку і мозочку, виникли внаслідок падіння із заданим прискоренням потиличною частиною голови на переважаюче тверду поверхню, для живих осіб вказані травми відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні в момент спричинення. Закрита тупа травма шиї з переломом щитовидного хряща з крововиливом в сусідні м`які тканини і крововиливом на передній поверхні шиї, а також переломи ребер праворуч - 6-8 по середньо-пахвовій лінії, 9-10 по задньо-пахвовій лінії без пошкодження пристіночної плеври - для живих осіб вказані травми відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Переломи ребер лівобіч - 5-10 по задньо-пахвовій лінії з пошкодженням плеври на рівні 8-9 ребра - щодо живих осіб відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні в момент спричинення. Садна шкіри живота, синець на тильній частині правої кисті щодо живих осіб відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після заподіяння ушкоджень потерпілий міг вчиняти активні дії. Локалізація і взаєморозташування ушкоджень на тілі виключає можливість їх утворення власною рукою, а також внаслідок падіння з висоти власного зросту. Пошкоджень, характерних для боротьби чи самооборони, при дослідженні трупу не виявлено. Смерть ОСОБА_12 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка виникла від сукупності пошкоджень в області голови, яка супроводжувалася переломом кісток черепа, субарахноідальним крововиливом, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа, гістологічним дослідженням. Смерть ОСОБА_12 знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із наявними тілесними ушкодженнями. В пошкодженнях відображені загальні якості тупих предметів, індивідуальних якостей травмуючих предметів не відобразилися.

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції експерт ОСОБА_15 пояснила, що смерть потерпілого наступила від черепно-мозкової травми, яка могла утворитися при падінні із прискоренням. Зразу міг відбутися удар, а потім падіння на тверду пласку поверхню, тобто на стіну, підлогу, дорогу, автомобіль. Також такі травми могли утворитися від стрибків ногами на голову потерпілого, яка була на твердій поверхні.
Під час, апеляційного розгляду експерт ОСОБА_15 також зазначила, що встановила механізм утворення тілесних пошкоджень потерпілого - це перелом потилочних кісток, який виникає при падінні тіла з прискоренням, а також крововилив під м`які тканини головного мозку. Смерть потерпілого настала внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень в область голови. При цьому експерт пояснила, що причиною заподіяння тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого, був один удар значної сили в область голови, що призвів до падіння потерпілого потилицею на тверду поверхню.
За таких об`єктивних даних та зважаючи на те, що в своїх показаннях експерт ОСОБА_15 не виключала можливості утворення травми, яка спричинила смерть потерпілого ОСОБА_12 від стрибків ногами на голову потерпілого, що була на твердій поверхні, зроблений судом апеляційної інстанції висновок про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між тілесними ушкодженнями завданими ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_12 та його смертю, є суперечливим та передчасним.
Не встановлення апеляційним судом обставин спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, які потягли його смерть свідчить про неповноту судового розгляду в суді апеляційної інстанції, що є порушенням цим судом вимог статей 404, 409, 410 КПК.
Допущена судом апеляційної інстанції неповнота судового розгляду не дає можливості касаційному суду з упевненістю зробити висновок щодо правильності застосування у даному кримінальному провадженні закону України про кримінальну відповідальність.
Наведене свідчить про те, що ухвалу суду апеляційної інстанції відповідно до статей 370, 419 КПК не може бути визнано законною і обґрунтованою і, згідно з частиною першою статті412 КПК, вона підлягає скасуванню.
З огляду на зазначене, рішення суду апеляційної інстанції скасовується на підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 438 КПКіз призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Під час нового апеляційного розгляду справи суду слід ретельно перевірити доводи апеляційних скарг з приводу невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, у тому числі, шляхом дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні, після чого діям засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 дати належну юридичну оцінку і, виходячи із достовірно встановлених обставин, прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, п. 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд

ухвалив:
Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2017 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3