11-кп/775/310/2018(м)
221/1215/17

Категорія: ч.1 ст.115 КК України
Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2018 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
та справах про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 17.05.2016 року уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посаді номера обслуги взводу вогневої підтримки роти ДШР військової частини НОМЕР_1 у званні «старшого матросу», і згідно з наказом №32-ре від 17.05.2016 року його було призначено на вищевказану посаду у званні «старшого матросу».
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, старший матрос військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , у порушення вимог ст.ст.9,11,13,14,16,49,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи умисел умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчинив вбивство матроса цієї ж військової частини ОСОБА_9 при наступних обставинах.
ОСОБА_7 01.12.2016 року приблизно о 14.15год., перебуваючи у приміщенні КПП ВОП військової частини НОМЕР_1 , яке розташоване на околиці АДРЕСА_2 на території колишнього току, де в ході вживання спиртних напоїв між ним та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, на грунті особистих неприязних стосунків, які у нього раптово склалися з останнім, використовуючи малозначний привід, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи умисел умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, у спосіб, небезпечний для життя, взяв в руки автомат АКС74У № НОМЕР_2 , який утримуючи в руках, здійснив постріл автоматичною чергою в ділянку життєво-важливих органів тулубу ОСОБА_9 , від чого останній помер на місці.
Смерть ОСОБА_9 настала від наскрізних кульових вогнепальних поранень грудної клітини справа і зліва з ушкодженням верхньої та нижньої долі правої легені, нижньої долі лівої легені, крововиливам у праву і ліву грудну порожнину, з переломом VІІ ребра справа і зліва та дірчастим переломом правої лопатки, багато уламкового перелому правої ключиці та підключичної вени і артерії, наскрізних кульових вогнепальних поранень правого і лівого плеча з багато уламковими переломами правої і лівої плечової кістки, крововиливами у м`які тканини, наскрізного кульового вогнепального поранення лівого передпліччя з багато уламковим переломом лівої променевої кістки і крововиливами у м`які тканини, дотичних кульових вогнепальних поранень обличчя та тільній поверхні лівої кістки, ускладненою кровотечею в праву і ліву плевральну порожнину, гострою крововтратою, нерівномірним кровонаповненням внутрішніх органів з переважним недокрів`ям, дистрофічними змінами внутрішніх органів, набряком легенів і головного мозку.
Не погодившись з судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 і його захисник адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Обвинувачений просить змінити кваліфікацію його дій, з урахуванням ст.36 КК України. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, судом неправильно застосовний закон України про кримінальну відповідальність, призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вважає, що оскільки на момент вчинення злочину він був військовослужбовцем ЗСУ, повинна була проводитись щодо нього військова експертиза для встановлення обставин, що призвели до настання тяжких наслідків і загибелі людей, після чого прокурор повинен був подати клопотання до Міністерства оборони про проведення ратифікації і аудита службового розслідування з залученням військового спеціаліста. Тому, на його думку, досудове розслідування було проведено не у повному обсязі, обвинувальний акт щодо нього за ч.1 ст.115 КК України є необґрунтованим, що у подальшому сприяло постановленню незаконного судового рішення.
Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги його показання і показання свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які свідчили про неадекватну поведінку ОСОБА_9 в день загибелі, який знаходився у стані алкогольного сп`яніння і погрожував вбивством йому і ОСОБА_10 , а свідок ОСОБА_11 свідчив, що коли побачив місце події, то поруч з загиблим лежав кухонний ніж.
Зауважує, що погрозу вбивством з боку ОСОБА_9 сприйняв реально, умислу на вбивство останнього у нього не було, раніше між ними не було конфліктів і сутичок, тому він захищав своє життя і життя інших військовослужбовців.
Вважає, що матеріали кримінального провадження не містять достатніх та допустимих доказів його вини за пред`явленим обвинуваченням.
Захисник в апеляційній скарзі просить змінити вирок суду першої інстанції шляхом зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення на ст.118 КК України - умисне вбивство при перевищені меж необхідної оборони, і призначити його підзахисному за цією статтею покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
На думку апелянта, суд першої інстанції у вироку не вмотивував, чому надав перевагу одним доказам над іншими, не взяв до уваги показання обвинуваченого, не дослідив обставин, які пов`язані з метою скоєння злочину, а саме, заподіяння шкоди особі, яка здійснила протиправне посягання на життя.
Вважає, що суд помилково дійшов висновку про наявність в діях обвинуваченого складу злочину як умисне вбивство лише з тих підстав, що свідок ОСОБА_12 вказав, що в момент здійснення пострілів у руках загиблого він не бачив ножа, а після пострілів виявив кухонний ніж на полу біля трупу ОСОБА_9 , але цей свідок не міг бачити ножа в руках загиблого під час його нападу на обвинуваченого, тому як знаходився збоку від обвинуваченого і ОСОБА_9 , вони не попали в момент нападу в поле його зору, він тільки чув їх розмови і не міг спостерігати за їх діями. Свідок ОСОБА_12 спостерігав за діями обвинуваченого після того, як пролунали постріли, що свідчить про те, що сам обвинувачений не міг після здійснення пострілів кинути ножа на підлогу рядом з тілом загиблого з метою інсценування нападу з холодною зброєю, що дійсно вказує на дії обвинуваченого у стані необхідної оборони.
Відповідно до показань обвинуваченого при проведенні досудового розслідування, слідчого експерименту, судового слідства, ОСОБА_9 01.12.2016 року з самого ранку перебував у стані алкогольного сп`яніння, чіплявся до військовослужбовців, ображав їх, намагався вчинити бійки, знаходячись у приміщенні КП ВОПу, де у той час ніс бойове чергування зі зброєю ОСОБА_12 погрожував військовослужбовцям позбавленням життя, і коли на нього не звертали уваги, взяв зі столу кухонний ніж і намагався ним завдати удар ОСОБА_7 , наближався з ножем до обвинуваченого, після чого останній схопив на столі автомат і здійснив постріли у бік ОСОБА_9 , чим спричинив йому вогнепальні поранення, які призвели до смерті.
Ці показання обвинуваченого, як в частині віктимної поведінки загиблого, так механізму і причин заподіяння йому смерті, підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які дійсно бачили загиблого незадовго до смерті так і одразу після пострілів, які здійснив обвинувачений, бачили ніж, який знаходився на підлозі біля трупа (на відстані 50см від лівої ноги).
Також на те, що було дійсно посягання на життя обвинуваченого з боку загиблого вказує і обстановка на місці події, що це було невелике приміщення, ОСОБА_7 не міг з нього втекти, не проходячи близько до ОСОБА_9 , про що також свідчать письмові докази: протокол огляду місця події, предметів, які були знайдені біля трупа загиблого.
Прокурор надав заперечення на апеляційну скаргу захисника, в яких просить залишити без задоволення останню, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, і посилається на те, що матеріали кримінального провадження не містять свідчень про наявність стану необхідної оборони, а лише наявність на місці злочину ножа не дає суду підстав для висновків про наявність такого стану.
Позиції учасників судового провадження
В ході апеляційного розгляду обвинувачений показав, що погрози потерпілого сприймав реально, захищав себе та інших. Він має відповідну підготовку, тому миттєво зреагував на випад ОСОБА_9 , не чекав, коли той спричинить йому тілесні ушкодження. Вважає винними командирів, які допустили до служби ОСОБА_9 , який схильний до вживання алкоголю.
Прокурор показав, що потерпілий був невеликого зросту, помешкання, де сталася подія мале, між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 була незначна відстань, якби потерпілий замахувався ножем та йшов на обвинуваченого, він не встиг би взяти автомат, зняти з запобіжника та здійснити постріли, тому доводи обвинуваченого вважає неспроможними.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, прокурора, який просив апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають з таких підстав.
Мотиви Суду
В апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник оскаржують кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення за ст. 115 ч.1 КК України, захисник вважає, що дії ОСОБА_7 повинні бути кваліфіковані за ст. 118 КК України, оскільки він не мав умислу на вбивство ОСОБА_9 , а тільки захищав своє життя та здоров`я, обвинувачений наполягає, що він був у стані необхідної оборони.
Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого та його захисника, у тому числі і зазначені в апеляційних скаргах, які свого підтвердження не знайшли.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.
Апеляційні доводи обвинуваченого про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_9 спростовуються матеріалами кримінального провадження та добутими по кримінальному провадженню доказами, а саме:
- показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні показував, що ОСОБА_9 взяв зі столу ніж та став йти в його сторону, при цьому перекладав ніж з однієї руки в іншу та виражався нецензурною лайкою, він сказав ОСОБА_9 заспокоїтись та вийти з кімнати, але ОСОБА_9 відреагував агресивно, зробив крок в його сторону й замахнувся на нього правою рукою з ножем на рівні шиї, він взяв автомат зі столу, зняв з запобіжника, натиснув на спусковий гачок автомати та здійснював постріли у ОСОБА_9 чергою, пересуваючи автомат справа наліво, зробив 5-6 пострілів,
- показаннями свідка ОСОБА_12 , який показував, що ОСОБА_9 нічого погрожуючого не робив, тільки всіляко проявляв свою перевагу та неповагу до них й казав, що таких він вбивав у 2014 році та вимовив фразу, що й ОСОБА_7 вб`є, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були збоку від нього на відстані одного метра один від одного, в цей момент ОСОБА_7 , сидячі на стільці, схопив його автомат АК74У, який лежав на столі з патронами й почав стріляти у ОСОБА_9 , він вихопив в нього автомат, у ОСОБА_9 він ножа в той момент не бачив, а після пострілів виявив кухонний ніж на полу на відстані півметра від потерпілого, дійсно конфлікт спровокував потерпілий, але в даній ситуації реальної загрози життю не було, не було приводу ОСОБА_7 стріляти,
- показаннями свідка ОСОБА_11 , який показував, що коли почув коротку чергу пострілів, забіг до приміщення, де побачив потерпілого ОСОБА_9 , який лежав на спині, а на відстані півметра від нього лежав ніж, також він побачив ОСОБА_7 , який в той день знаходився у стані алкогольного сп`яніння, та зрозумів, що це саме ОСОБА_7 стріляв у ОСОБА_9 . ОСОБА_9 мав залежність від спиртних напоїв, коли ОСОБА_9 був п`яний, поводиться неадекватно, міг погрожувати на словах вбити, але це тільки на словах,
- висновками судово-медичних експертиз №220 від 02.12.2016 року, № 1/220 від 14-15 березня 2017 року, згідно яких наявні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворилися від дії вогнепальних снарядів (куль), незадовго до настання смерті, враховуючі кількість вхідних кульових ран -7, а також 2-х дотичних ран, можна стверджувати, що вогнепальні поранення утворилися не більше ніж від 9 пострілів. По наявним даним точно судити про послідовність спричинення вогнепальних поранень не надається можливим, оскільки тілесні ушкодження були нанесенні в достатньо короткий проміжок часу. Враховуючи що ранові канали від вхідних кульових ран №2,3,4, розташовані на передній поверхні тіла, та вхідні кульові рани №16,14, розташованих на задній поверхні тіла можна припустити, що постріли були здійснені автоматичною чергою. В момент заподіяння пострілів рани №2,3,4,8 ОСОБА_9 знаходився передньою поверхнею тіла до нападника, а рани №16,14,6 ОСОБА_9 знаходився задньою поверхнею тіла до нападника. Після надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги ОСОБА_9 не міг залишитися живим.
- протоколами слідчих дій та іншими письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції.
Свідок ОСОБА_12 , в ході проведення слідчого експерименту 02.12.2016 року із відео-фіксацією, в присутності понятих, виклав обставини вчинення ОСОБА_7 вбивства, при цьому він показував, що між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт, вони сперечалися, він побачив, що ОСОБА_7 схопив автомат та почав стріляти короткими чергами, він вирвав у нього автомат, вибіг з приміщення та став кликати на допомогу, після цього повернувся та подивився на стан ОСОБА_9 та на його поранення. При цьому свідок нічого не вказує про ніж, тоді як слідчий експеримент проводився на другий день після події.
Так, в ході судового розгляду було встановлено, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних стосунків, які у нього раптово склалися з останнім, використовуючи малозначний привід, взяв в руки автомат та усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті, здійснив постріл автоматичною чергою в ділянку життєво-важливих органів тулуб ОСОБА_9 , від отриманих тілесних ушкоджень останній помер на місці події.
Вважати наведені докази недостатніми для обґрунтування винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України на думку колегії суддів підстав немає, оскільки ОСОБА_7 проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді номера обслуги взводу вогневої підтримки роти ДШР у званні «старшого матросу», взявши в руки автомат та здійснивши постріли, а саме не менше 9 пострілів, в ділянку життєво-важливих органів ОСОБА_9 , усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого та бажав їх настання, при відсутності підстав вважати, що мало місце реальне суспільно-небезпечне посягання з боку потерпілого.
Таким чином, колегія суддів вважає, що перевіряючи кваліфікацію дій обвинуваченого, суд першої інстанції дав оцінку тим обставинам, що ні один із свідків, в тому числі безпосередній очевидець ОСОБА_12 , не підтвердили, що потерпілий ОСОБА_9 , озброївшись ножем, скоїв напад на обвинуваченого, а наявність на місці злочину ножа, який було виявлено вже після скоєння злочину, а також тільки словесні погрози потерпілого, якого характеризують як особу, схильну до вживання алкоголю та постійно всім погрожуючу, при цьому жодного разу не реалізувавши ці погрози, не можуть свідчити про наявність стану необхідної оборони у обвинуваченого.
На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції не містять протиріч, за встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, виходячи з сукупності вказаних та інших досліджених в судовому засіданні доказах, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, в межах висунутого обвинувачення, суд першої інстанції обґрунтовано та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України.
Також є безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого про проведення досудового розслідування неповно, з тих підстав, що стосовно нього, як військовослужбовця ЗСУ не була проведена військова експертиза для встановлення обставин, що призвели до настання тяжких наслідків і загибелі людей, оскільки одним з основних завдань військової експертизи є встановлення обставин застосування та дій військових формувань, а також встановлення обставин, які призвели до тяжких наслідків, загибелі людей (військовослужбовців, співробітників Служби безпеки України, Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших представників міністерств і відомств, цивільного населення), тобто щодо кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби (військові злочини), тоді як ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи.
Суд першої інстанції правильно, відповідно кримінального закону призначив вид і розмір покарання обвинуваченому, врахував обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, і правильно прийшов до висновку про призначення ОСОБА_7 покарання необхідного та достатнього для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції частини 1 ст.115 КК України.
Колегія суддів вважає, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому, відповідає вимогам ст.65 КК України, по своєму виду та розміру є справедливим й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить апеляційних підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого та його захисника. Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.
Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.03.2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4