АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1278/18 Справа № 211/1039/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора області ОСОБА_7 на ухвалу Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року, -

В с т а н о в и л а:
цією ухвалою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, інваліда 3 групи, розлученого, на утриманні має двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

задоволено клопотання про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Вирішено долю речових доказів.

В ухвалі суду вказано, що ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він о 16-45 годині 30 листопада 2017 року в приміщенні магазину ТОВ «АТБ- Маркет» Продукти 87» по вул. Магістральна, 17- Б у м.Кривому Розі, умисно, скориставшись відсутністю уваги зі сторони працівників та відвідувачів вищезазначеного магазину, шляхом вільного доступу, взяв ковбасу, масло та інші продукти харчування, які склав в сумку та не сплативши за товар, пройшов повз непрацюючу касову зону, направившись до виходу. Однак не довів задумане до кінця, оскільки був затриманий охоронцем, а товар на загальну суму 308 грн. 40 коп. у нього було вилучено.
Задовольняючи клопотання районний суд послався на те, що ОСОБА_8 вчинив скоєне у стані неосудності, та в той же час вказав про умисні дії ОСОБА_8 ..

В апеляційній скарзі:

- прокурор ОСОБА_7 просить ухвалу змінити, виключити з мотивувальної частини посилання на спрямованість умислу, мету і мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння. В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Вважає, що має місце неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначив, що відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 в період вчинення інкримінованого йому діяння страждав та страждає на хронічне захворювання в формі шизофренії.

Вважає, що вказане хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_8 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період інкримінованого діяння. Тому, за своїм психічним станом в теперішній час ОСОБА_8 не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Зазначив, що стан ОСОБА_8 є юридичним критерієм неосудності, а тому несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

На його думку, висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно-небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
У відповідності з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Але районний суд не дотримався цих вимог Закону.
Відповідно до ст.512 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні, а в силу ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції, при визначенні виду примусового заходу медичного характеру враховано характер душевного захворювання ОСОБА_8 , який страждає на хронічне захворювання у формі шизофренії, тяжкість злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, ступінь порушень на момент скоєння кримінального правопорушення, що він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На думку колегії суддів, районний суд вірно прийшов до висновку про те, що зазначені дії ОСОБА_8 вчинені у стані неосудності, оскільки на період вчинення суспільно-небезпечного діяння він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок психічного захворювання.
Однак, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначено про те, що ОСОБА_8 діяв умисно,. при вчиненні суспільно-небезпечного діяння. Тому доводи прокурора про те, що висновки суду про те, що психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно-небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону, заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.19 КК України, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Згідно ст.ст. 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

З матеріалів кримінального провадження та висновку судово-психіатричної експертизи № 49 від 15.03.2018 року відносно ОСОБА_8 вбачається, що в період вчинення інкримінованого діяння він страждав та страждає на хронічне захворювання в формі шизофренії. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_8 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період вчнення кримінального правопорушення. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_8 не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Колегія суддів погоджується з думкою прокурора про те, що зазначений стан ОСОБА_8 є юридичним критерієм неосудності а тому має місце несумісність наявності у нього свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Але районний суд в ухвалі вказав, що ОСОБА_8 діяв умисно. Таке посилання в ухвалі не можна визнати законним.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст.413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою зміну судового рішення.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора заслуговують на увагу, а тому ухвала суду, в цій частині, підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме виключенню з мотивувальної частини посилання на умисний характер дій ОСОБА_8 , тобто на спрямованість умислу, мету і мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння.

В іншій частині ухвалу слід залишити без змін .

Отже, виходячи з вищевикладеного апеляційна скарга прокурора, - підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413,419, КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , задовольнити.
Ухвалу Довгинцівського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року відносно ОСОБА_8 , змінити.
Виключити з мотивувальної частини посилання суду: на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_8 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з дня проголошення, та оскарженню не підлягає.
Судді: