Провадження № 1-кс/520/4285/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2018 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру за №0002535 від 12.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

17.09.2018 року в провадження слідчого суді надійшло клопотання слідчого, погодженого прокурором про арешт майна.

Як вбачається з клопотання, 11.09.2018 року до Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від гр. ОСОБА_4 , про те, що 08.09.2018 року, невстановлена особа, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, заволоділа грошовими коштами у розмірі 80 000 гривень, а також паспортом гр. України, ІПН, медичною карткою на ім`я заявниці, технічним паспортом та витягом з реєстру на квартиру за місцем проживання заявниці, чим спричинила матеріальний збиток ОСОБА_4 на 80000 гривень.
Потерпіла ОСОБА_4 звернулась із заявою, в якій виявила прохання звернутись до суду із клопотанням про накладення арешту у вигляді заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності.
Згідно показань потерпілої ОСОБА_4 , свою заяву із проханням накласти арешт на належне їй нерухоме майно вона мотивує тим, що будь-які оригінали, дублікати, копії правовстановлюючих документів на зазначене майно у неї відсутні, як і її паспорт громадянки України, податковий номер. Зазначені документи є предметом злочинного посягання та перебувають у невстановленої особи, що може надати можливість останній заволодіти правом власності на майно ОСОБА_4 без її відому. ОСОБА_4 ніколи не укладала будь-яких угод щодо передачі права власності, розпорядження чи користування належною їй квартирою, до теперішнього часу проживає в зазначеній квартирі, використовуючи її як житлове приміщення.
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира за АДРЕСА_1 є приватною власністю і належить ОСОБА_4 .

Слідчий звертається з клопотанням про накладення арешту на майно, обґрунтовуючи клопотання тим, що на теперішній час є достатні підстави вважати, що вищезазначене майно може містити ознаки предмету злочину, на яке спрямоване кримінальне правопорушення, може використовуватись як предмет злочинного посягання, існує ризик, що відсутність заборони на відчуження, розпорядження цим майном може призвести до його зникнення, втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, що ускладнить встановлення об`єктивної істини за кримінальним провадженням.

В судовому засіданні слідчий клопотання про арешт майна підтримав у повному обсязі.

Власник майна в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку слідчого та власника майна, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, кримінальне провадження, в рамках якого подається клопотання про арешт майна здійснюється за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Зокрема, згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 11.09.2018 року, невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа зокрема, паспортом громадянки України ОСОБА_4 , її ІПН, технічним паспортом та витягом з реєстру на квартиру.

Враховуючи викладене, зокрема беручи до уваги, що у ОСОБА_4 відсутні її паспорт громадянки України, ідентифікаційний код, оригінали документів на належну їй квартиру, слідчий суддя приходить до переконання, що підставами для застосування запобіжного заходу у вигляді арешту майна являється сукупність підстав та розумних підозр вважати, що зазначена у клопотанні квартира може стати предметом кримінально-протиправних дій, а тому в обґрунтування необхідності дії такого заходу забезпечення кримінального провадження покладається необхідність запобігання можливості відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність достатніх підстав вважати, що квартира АДРЕСА_1 , може бути об`єктом кримінально-протиправних дій, слідчий суддя приходить до переконання, що існує необхідність в накладенні арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що з метою запобігання можливій втраті, використання, передачі зазначеної у клопотанні квартири АДРЕСА_1 , існує необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна з накладення заборони розпорядження вищевказаним майном.

На підставі вищевикладеного, враховуючи обґрунтованість клопотання сторони обвинувачення, наявність правових підстав та необхідності в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, беручи до уваги також думку власника майна, та таким чином враховуючи розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру за №0002535 від 12.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на належну на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартиру АДРЕСА_1 , з забороною розпорядження вказаним майном.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 ..

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до апеляційного суду Одеської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1