Справа № 307/185/18
Провадження № 1-кп/307/365/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, кримінальне провадження за № 0000011, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, не одруженого, сезонного робітника, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , який рішенням Тячівського районного суду від 15.04.2013 р. був зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 550 грв. щомісячно, на утримання сина ОСОБА_6 до досягнення ним повноліття, у період з 03.04.2013 р. по 28.12.2017 р., злісно ухилявся від сплати аліментів, внаслідок чого допустив заборгованість у сумі 30250 грв.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснив, що йому було відомо про рішення суду яким із нього було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі 550 гривень на місяць. З 2013 по 2018 рік він працював на роботах в тому числі і за кордоном. Аліменти за цей період не сплачував. У 2016 році він надав потерпілій 100 доларів США та 500 грв. і більше не брав участі в утримані дитини. На даний час влаштувався на роботу, але поки що погасити заборгованість по аліментах не має можливості. Обіцяє погасити її якнайскоріше. Просить суворо його не карати.
Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що за період з 2013 року по грудень 2017 року ОСОБА_5 дав їй один раз 100 доларів США та 500 гривень, хоча час від часу вона з ним бачилася та просила надати їй хоч якісь кошти на утримання сина.
Розглянувши матеріали кримінального провадження суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена повністю.
Із рішення Тячівського районного суду від 15.04.2013 року вбачається, що ОСОБА_5 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 550 грв. щомісячно, починаючи з 03.04.2013 р. і до його повноліття.
Розрахунком заборгованості по сплаті аліментів стверджено, що станом на 28.12.2017 року заборгованість ОСОБА_5 становить 30250 грв.
Таким чином, оцінивши надані стороною обвинувачення докази, які узгоджуються із показаннями обвинуваченого та потерпілої та не суперечать один одному, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 ухилився від сплати аліментів у користь ОСОБА_4 на утримання свого сина ОСОБА_6 .
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 164 КК України по кваліфікуючій ознаці злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Обираючи обвинуваченому покарання суд враховує обставини, які його пом`якшують: вину свою визнав, покаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину; обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р. звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Враховуючи наведені пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України.
Покарання у вигляді обмеження волі фактично є найтяжчим із покарань передбачених ч. 1 ст. 164 КК України, однак суд, вважає, що його призначення із іспитовим строком дасть можливість обвинуваченому влаштуватися на роботу та сплачувати аліменти і погашати наявну заборгованість, в той час, як відбуваючи покарання у вигляді громадських робіт чи арешту він не зможе повноцінно працювати.
Тому, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і призначити йому покарання у виді одного року і шість місяців обмеження волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного йому покарання, якщо він протягом одного року і шести місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання або роботи.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1