АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/280/18 Справа № 199/7807/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

адвоката ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0002417, за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від від 19 липня 2017 року, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Усть-Ілімськ Іркутської області Російської Федерації, громадянина України, не працюючого, з неповною середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

-24.09.2013 вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 21.12.2012 року, до відбуття 1 рік 6 місяців позбавлення волі. Звільнився: 09.09.2014 року з Бердянської ВК № 77 на підставі ст. 7 ЗУ «Про амністію»,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст.185, ч.2, ст. 296 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців;

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- за ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання ОСОБА_10 зараховано строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 09.08.2016 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення, за два дні позбавлення волі,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с. Леб`яже Зачепилівського району Харківської області, громадянки України, не працюючої, з повною середньою освітою, заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України, та призначено їй покарання:

- за ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 8 533 грн., та в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 визнано винними та засуджено за те, що вони приблизно о 02:30 годині 06.08.2016 року, перебували біля магазину «АТБ» по вул.Червоного Козацтва,25А (вул. Терещенківська) у м.Дніпрі, де побачили раніше невідомого їм потерпілого ОСОБА_14 , який стояв зі своїм знайомим - потерпілим ОСОБА_15 та спілкувався з ним. В цей момент ОСОБА_10 направився до кіоску, який знаходиться неподалік вказаного магазину «АТБ», щоб придбати сигарети для своєї дружини, а ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, попрямувала до раніше незнайомих їй ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , щоб попросити сигарету, на що останні їй відмовили. Після цього обвинувачена ОСОБА_9 відійшла від потерпілих на декілька метрів, а ОСОБА_14 направився в магазин «АТБ» придбати продукти харчування. В той момент, коли ОСОБА_10 повернувся з кіоску з сигаретами, у нього разом з ОСОБА_9 раптово виник спільний злочинний намір, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, шляхом умисного спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 та умисного завдання побоїв ОСОБА_15 , які завдали останньому фізичної шкоди.

Далі, приблизно о 02:45 годині 06.08.2016 року ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_9 , яка знаходилась у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи перебувати у громадському місці біля будівлі магазину «АТБ» за вказаною адресою, реалізуючи раптово виниклий спільний злочинний намір, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, грубо ігноруючи існуючі у суспільстві загальновизнані правила поведінки і моральності, використовуючи нікчемний привід, підійшли до потерпілого ОСОБА_15 , який в цей момент стояв неподалік від вказаного магазину та почали висловлюватись у бік ОСОБА_15 нецензурною лайкою. Після цього ОСОБА_10 , розуміючи, що знаходиться в громадському місці і своїми діями грубо порушує громадський порядок, вчиняючи хуліганські дії, безпричинно наніс потерпілому ОСОБА_15 в обличчя один удар лівою рукою, стиснутою в кулак, ще один удар кулаком в обличчя, та один удар ногою в область тулуба, через що останній втратив рівновагу та впав обличчям на асфальт, чим спричинив потерпілому фізичний біль. Після чого ОСОБА_15 підвівся та направився у бік свого будинку.

Приблизно о 02:50 годині, потерпілий ОСОБА_14 вийшов із вищевказаного магазину «АТБ» та направився у бік свого будинку, де ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_9 , між будинками АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , грубо ігноруючи існуючі у суспільстві загальновизнані правила поведінки і моральності, використовуючи нікчемний привід, підійшли до потерпілого ОСОБА_14 , та розуміючи, що знаходяться в громадському місці і своїми діями грубо порушують громадський порядок, ОСОБА_10 , продовжуючи вчиняти хуліганські дії, діючи групою осіб, безпричинно наніс потерпілому ОСОБА_14 в обличчя один удар лівою рукою, стиснутою в кулак, а ОСОБА_9 , діючи в стані алкогольного сп`яніння, руками хаотично наносила удари потерпілому по тулубу ззаду. Потерпілий намагався захищатися та ОСОБА_10 наніс ще один удар в обличчя правою рукою, стиснутою в кулак, в результаті чого потерпілий втратив рівновагу та впав на асфальт. Після того, як потерпілий ОСОБА_14 підвівся, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_9 , з метою доведення свого спільно умисного злочинного наміру до кінця, підійшов до потерпілого ОСОБА_14 та з великою силою, наніс йому два удари в обличчя кулаком та в результаті чого останній втратив рівновагу та впав на асфальт та ОСОБА_10 наніс ще приблизно чотири удари ногами в область грудної клітини потерпілого.

В цей момент до потерпілого ОСОБА_14 підійшла ОСОБА_9 та, з метою доведення спільного злочинного наміру до кінця, користуючись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_14 , діючи умисно, з великою силою, нанесла останньому кулаком близько двох ударів, в область тулуба знизу.

В результаті спільних умисних злочинних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як таких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день); та які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних в момент заподіяння. ОСОБА_10 , окрім того, особисто спричинив потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

В той же день, тобто приблизно о 02:45 годині, 06.08.2016, ОСОБА_10 , продовжуючи знаходитись біля приміщення магазину «АТБ» за вищевказаною адресою побачив, що у потерпілого ОСОБА_14 , викрав з карману мобільний телефон, взяв його та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_10 , спричинив потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду в сумі 2485 гривень.

В апеляційних скаргах:

- прокурор, ОСОБА_12 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю, на його думку, призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 296, ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк вісім років та ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 121, ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 70 КК Україна у виді позбавлення волі на строк 6 років. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вважає, що невмотивовано призначено покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі на строк 7 років та ОСОБА_9 5 років 6 місяців, яке на його думку, є необґрунтованим внаслідок мґякості.

Вважає, що судом не враховано низку обставин, які вказують на необхідність призначення обвинуваченим більш суворого покарання, а саме: ступінь тяжкості вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких; ОСОБА_10 разом з ОСОБА_9 , яка знаходилась у стані алкогольного сп`яніння, вчинили небезпечні насильницькі дії по відношенню до потерпілого ОСОБА_14 , внаслідок чого він отримав в тому числі і тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

На його думку, судом не надано належної оцінки і тому, що обвинувачені за час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не виявили бажання виправити ситуацію, добровільно не відшкодували завдані збитки, заподіяні потерпілому ОСОБА_14 внаслідок злочину. Також не надано оцінки і тому, що обвинувачений ОСОБА_10 раніше судимий за вчинення умисного злочину, знову вчинив чотири умисні злочини, ніде не працює, дітей не має, стійких соціальних зв`язків у суспільстві не має. Обвинувачена ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння вчинила два умисні злочини, які відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких, ніде не працює, дітей не має, та стійких соціальних зв`язків у суспільстві також не має.

Вважає, що зазначене у сукупності свідчить про те, що ОСОБА_10 разом з ОСОБА_9 ведуть соціально девіантний спосіб життя, не мають постійного законного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків у суспільстві, що є причиною вчинення ними злочинів проти життя та здоров`я особи.

На його думку, судом першої інстанції обвинуваченим призначено надто м`яке покарання.

-обвинувачений ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить належно перевірити справу та винести вмотивоване рішення, або відмінити вирок першої інстанції для повторного перегляду справи. Спирається на те, що слідчі дії, на його думку, були проведені неналежним чином, та не в повному обсязі, а суд першої інстанції неналежним чином проаналізував докази, не врахував обставини, які пом`якшують його вину.

Вважає, що суд зробив невірні висновки, призначивши занадто суворе покарання.

-захисник ОСОБА_13 , яка діє від інтересах ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, та пом`якшити її підзахисній покарання шляхом застосування до неї ст.69 та 75 КК України, зменшити розмір стягнення моральної шкоди.

Призначене покарання, на його думку, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

-захисник ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, у зв`язку, на його думку, з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Просить визнати винним обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити йому покарання із застосуванням положень ст.ст. 65,75 КК України.

Мотивує свою скаргу тим що, призначене покарання не погоджується, оскільки не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 1 ст.185 КК України, яку суд визнав доведеною, є невірною, оскільки суд зробив цей висновок проаналізувавши показання обвинуваченого ОСОБА_10 , в яких він свою вину не визнав.

Вважає, що він підібрав з землі мобільний телефон, який лежав біля ОСОБА_14 , однак він його викинув тоді, коли його дружина сказала, що це не її телефон. Вважає, що ця обставина судом залишилась не дослідженою. Умислу на скоєння вказаних правопорушень він не мав.

Вважає, що висновки суду є неправильними, вину не доведено. На його думку, допущені суттєві порушення вимог Закону, а вирок не відповідає вимогам Закону.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , обвинувачену ОСОБА_9 , які підтримали доводи своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, доводи прокурора, який просив скасувати вирок суду, в частині призначеного покарання, та ухвалити свій вирок, призначивши більш суворе покарання, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисників, обвинуваченого ОСОБА_10 не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Зі змісту ст. 370 КПК України вбачається, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, порушень кримінального процесуального закону, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , на кваліфікацію їх дій, та призначення покарання, не виявлено.
Як видно з матеріалів провадження, в суді першої інстанції ОСОБА_10 свою вину у скоєному визнав частково.

Доводи ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та захисника про недоведеність вини обвинувачених, неправильність висновків суду спростовані:

Поясненнями свідка ОСОБА_16 про те, що в ніч з 05 на 06 серпня 2016 року бачила, як чоловік з жінкою, як з`ясувалося пізніше це був ОСОБА_17 та ОСОБА_9 били ОСОБА_14 , наносячи удари кулаками та ногами по голові та тулубі потерпілого. Вони били ногами чоловіка, він просив допомоги, просив його відпустити. Під час побиття казали: «Подивися, що тебе б`є жінка, це ганьба». ОСОБА_16 також пояснила, що чула, як говорили: «Дивись по кишенях, бери телефон». Коли поліція приїхала і підозрюваних затримали, вона їх впізнала.
Поясненнями свідка ОСОБА_18 встановлено, що він приїхав за викликом про допомогу, та затримав ОСОБА_9 та ОСОБА_17 , які були у нетверезому стані, а на їх одежі була кров. Коли потерпілого привели до машини швидкої, він заявляв, що телефон пропав. Тому вони пішли оглядати територію, де затримали осіб і знайшли у них телефон.
Вину обвинувачених також доведено: протоколом місця події від 06.08.2016 року; висновком експерта № 1626 від 03.10.2016 року, № 1648 від 03.10.2016 року, № 3446е від10.10.2016 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 16.09.2016 року з фото таблицею до нього; висновком експерта № 3846е від 10.10.2016 року, з якої вбачається, що локалізація та характер виявлених у ОСОБА_14 тілесних ушкоджень не суперечить механізму їх спричинення на який вказує потерпілий в ході проведення слідчого експерименту; висновком судово-товарознавчої експертизи № 38 від 21.10.2016 року.

Як видно із журналу судового засідання та технічного запису, судове слідство було проведено належним чином, були вірно встановлені обставини кримінального провадження та ретельно перевірені всі доводи обвинувачених та захисту.

У зв`язку з вищевикладеним, доводи захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Не знайшли в хожі перевірки матеріалів і доводи апелянтів про суттєві порушення вимог КПК України, оскільки досудове слідство та судовий розгляд проведено з дотриманням вимог КПК України.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Як видно із тексту вироку, він є належно обґрунтованим, вмотивованим та законним.

У вироку надано критичну оцінку всім доводам обвинувачених, які намагались пом`якшити свою роль у скоєному.

Суттєвих порушень, вимог КПК, які б слугували для скасування чи зміни вироку колегією суддів ,- не встановлено.

Стосовно доводів захисника ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_10 про перекваліфікацію дій його підзахисного на ч. 1 ст.121 КК України та необхідності призначення йому покарання із застосуванням ст.75 КК України, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, вбачається, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів. При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 покарання, у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених ними кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України віднесено до злочинів середньої тяжкості та тяжких, дані про особу, що ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 не працюють, характеризуються задовільно, ОСОБА_10 раніше судимий за вчинення умисного злочину, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебувають, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченим не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд першої інстанції визнав рецидив злочинів, а обвинуваченій ОСОБА_9 вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння, та правильно прийшов до висновку про те, що обвинувачені повинні відбувати міру покарання у вигляді позбавлення волі, відповідно до вчиненого призначивши їм строк покарання, який є необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, призначаючи ОСОБА_10 , ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції вимог ст.ст.65-67 КК України не порушив, призначене їм покарання з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження відповідає характеру та тяжкості вчиненого.
При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до практики Європейського суду, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Тому прийняте рішення щодо призначення покарання належно обґрунтоване вимогами національного законодавства та не суперечить і рішенням ЄСПЧ.

Доводи захисника ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що мірою покарання, необхідною для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів є лише реальне позбавлення волі без застосування ст.ст.69,75 КК України, не підлягають задоволенню, оскільки вони характеризуються негативно, ОСОБА_10 раніше неодноразово судимий, скоїв тяжкий злочин, не відшкодував збитки потерпілим.
Суд першої інстанції при ухваленні вироку із врахуванням всіх обставин кримінального провадження, особи обвинуваченої ОСОБА_9 , призначив обвинуваченій остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, що позбавляє застосування ст.75 КК України.
Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для подальшого пом`якшення призначеного обвинуваченим покарання, про що йдеться в апеляційних скаргах захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_11 в інтересах обвинувачених та обвинуваченого ОСОБА_10 , судом не встановлено.
Стосовно доводів адвоката ОСОБА_13 щодо застосування до її підзахисної вимог ст.69 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Підставами призначення більш мґякого покарання за ч.1 ст.69 КК України визнані дві групи чинників, які характеризують вчинений злочин і особу винного, а саме: а) наявність декількох обставин, які помґякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, які певним чином характеризують особу винного.
З огляду на вищевикладене, обвинувачена ОСОБА_9 не має підстав для призначення більш мґякого покарання, оскільки судом не встановлено обставин, які пом`якшують її покарання, відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачена характеризується задовільно. Колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_9 скоїла тяжкий злочин, не відшкодувала збитки.
Колегія суддів вважає за необхідне привести вирок у відповідність до вимог ст..72 ч5 КК України враховуючи, що фактично ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були затримані з 06.08.2016 до 08.08.2016 року по вказаному кримінальному провадженню, та не врахований строк відповідного попереднього ув`язнення обвинувачених підлягає зарахуванню із розрахунку 1 день попереднього ув`язненя за 2 дні позбавлення волі.

Відповідно до абзацу першого ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VII від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України № 2046- VII від 18 травня 2017 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування попереднього ув`язнення» ч.5 ст.72 КК України викладено в наступній редакції: попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування. Вказаний Закон набрав чинності 21 червня 2017 року.

Оскільки попереднє ув`язнення має триваючий у часі характер і застосовано судом першої інстанції щодо ОСОБА_10 до 20 червня 2017 року включно (тобто під час дії ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України № 838-VIII, який визначав правило зарахування попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі), а після того, починаючи з 21 червня 2017 року (коли набрав чинності Закон України № 2046-VIII, яким ч. 5 ст. 72 КК викладена в новій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі), на думку колегії суддів, підлягає зарахуванню обвинуваченому період затримання та попереднього ув`язнення, з 06.08.2016 року до 08.08.2016 року включно, та з 09.08.2016 року до 20.06.2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за правилами ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України № 838-VIII (з урахуванням принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи»). В той же час період попереднього ув`язнення, який триває, починаючи з 21 червня 2017 року, до теперішнього часу, - за правилами ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України № 2046-VIII (відповідно до принципу прямої дії закону), 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Тому доводи апеляційної скарги адвоката про зарахування 1 дня попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі з 20.06.2018 до 24.07.2018р. є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах Закону.

Вирішуючи питання про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної і моральної шкоди, колегія суддів також погоджується з висновками суду про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд першої інстанції обгрунтовано вирішив заявлений ОСОБА_14 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоровґя, внаслідок кримінального правопорушення, з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`я особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю лікування, придбання ліків, які визначаються на підставі довідок, рецептів лікарів, рахунками про їх вартість тощо.

Тому, колегія суддів погоджується і з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними стосовно вирішення заявленого потерпілою цивільного позову про стягнення з

ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в солідарному порядку матеріальної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я ОСОБА_14 , адже суд вірно встановив, що потерпілий поніс витрати на лікування в сумі 8 533 грн., що підтверджено належним чином.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, на думку колегії суддів, судом було обґрунтовано враховано характер та обсяг душевних та психічних страждань позивача, а також те, що в результаті злочинних дій обвинувачених потерпілий перебував у сильному шоковому стані, та пережив нервове потрясіння, у зв`язку із заподіяними тілесними ушкодженнями. Також наслідком вищевказаних протиправних дій обвинувачених у потерпілого зґявилося безсоння, різні занепокоєння, систематичне почуття страху за своє життя.

Тому, суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливо оцінив моральну шкоду, спричинену позивачу протиправними діями відповідачів, - в сумі 100 000 грн.

Підстав для задоволення доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 в частині необхідності зменшення стягнення розміру моральної шкоди, колегія суддів не вбачає, оскільки суд першої інстанції об`єктивно розглянув цивільний позов потерпілого у відповідності до норм КПК України і вірно врахував та оцінив характер та обсяг страждань, переживань, яких зазнав потерпілий, наявні докази, обставини кримінального провадження, доводи сторін і виходив із засад розумності, виваженості і справедливості. Підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката і в цій частині, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає, та не знаходить підстав для задоволення вищезазначених скарг.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від від 19 липня 2017 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , - залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, (в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року) зарахувати обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 06.08.2016 року до 08.08.2016 року включно, та з 09.08.2016 року по 20.06.2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. З 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку, - один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, ОСОБА_10 , що тримається під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Судді: