АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11/796/49/2018 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 307 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

За участю прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в розташуванні суду матеріали кримінальної справи за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 6 березня 2018 року, якою кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 309, ч.2 та 307, ч.2, КК України направлено на додаткове розслідування з метою усунення виявленої неповноти досудового розслідування, яка не може бути усунута при розгляді справи судом, -

в с т а н о в и л а :
Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 6 березня 2018 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 309, ч.2 та 307, ч.2, КК України направлено на додаткове розслідування з метою усунення виявленої неповноти досудового розслідування, яка не може бути усунута при розгляді справи судом.

На обґрунтування суд в постанові описав рух справи за час її провадження в суді першої інстанції з серпня 2014 року; вказав на рішення про оголошення розшуку підсудного без вирішення питання про можливість його затримання та доставки в суд для вирішення питання про обрання йому запобіжного заходу через відсутність відповідного клопотання прокурора; послався на невиконання двох постанов про привід підсудного; зауважив, що дійсне місце перебування підсудного фактично не встановлено, бо в ході спроб призначити справу до розгляду називались, в тому числі і прокурором, чотири місця проживання підсудного, за жодним з яких його не знайдено; вказав, що тим часом ОСОБА_6 бере участь як сторона в цивільному процесі, який розглядається Шевченківським районним судом міста Києва; відзначив, що, незважаючи, що ОСОБА_6 інкриміновано вчинення двох, в тому числі тяжкого, злочинів, орган досудового слідства і прокурор не спромоглися вжити заходів для обрання йому запобіжного заходу і на цих підставах визнав неможливим усунути зазначений недолік, тобто не встановлення дійсного місця перебування ОСОБА_6 при розгляді справи судом.

Не погодившись зі вказаним рішенням, прокурор, який брав участь у розгляді справи, ОСОБА_5 , подав апеляцію, в якій просить оскаржену ним постанову суду скасувати та повернути кримінальну справу відносно ОСОБА_6 до суду першої інстанції на новий розгляд.

При цьому апелянт зауважує, що суд допустив істотне порушення кримінально-процесуального закону, проявив однобічність та неповноту судового слідства, в судовому засіданні 6 березня 2018 року, всупереч положенням ч.2 ст. 281 КПК України 1960 року, питання щодо повернення кримінальної справи на додаткове розслідування не обговорювалось взагалі, а прокурором ставилось питання про застосування повторного приводу щодо підсудного, застосування до нього в його присутності запобіжного заходу, в разі невиконання рішення про примусовий привід, оголошення його в розшук та затримання з метою обрання запобіжного заходу.

На думку прокурора, всі питання, вказані в оскарженій ним постанові суду, в тому числі в частині захворювань, лікувань, дійсного місця перебування ОСОБА_6 та інші, цілком можливо і процесуально правильно вирішити в ході судового розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційних вимог, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи апелянта в сукупності з матеріалами справи, судова колегія визнає наступне.

Відповідно до ст. 281 КПК України 1960 року повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

У цьому конкретному випадку, як видно з тексту постанови від 6 березня 2018 року, підставою для визнання досудового слідства неповним і неправильним суд визнав лише неповно і неправильно встановлені дані про особу підсудного, а саме місце його проживання, наявність певних захворювань і періоди а місця стаціонарного лікування у зв`язку з цими захворюваннями. Інших підстав, які були б пов`язані зі встановленням фактичних обставин справи, юридичною кваліфікацією інкримінованих підсудному діянь чи таких, що їх неповнота або неправильність могла би вплинути на правильність рішення суду по суті справи в цій постанові не зазначено.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 6 березня 2018 року, в цьому засіданні суддя надала слово прокурору щодо повідомлення про причини невиконання приводу, а після такого повідомлення негайно видалилась у нарадчу кімнату, після повернення з якої і проголосила постанову про направлення справи на додаткове розслідування.

При цьому, в самому тексті постанови суд визнав встановленим факт ухиляння підсудного ОСОБА_6 від суду , перешкоджання ним таким способом судовому розгляду та встановленню істини у справі, уникання від відповідальності.

Ці дії суду прямо суперечать положенням ст. 280 КПК України 1960 року, які регламентують порядок відкладення і зупинення розгляду справи та направлення справи на додаткове розслідування, бо, встановивши факт ухилення підсудного від суду о його захворювання на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає розгляд справи, суд повинен зупинити провадження у справі щодо цього підсудного, оголосити розшук підсудного, а при відкладенні розгляду справи суд зобов`язаний вислухати всі клопотання учасників судового розгляду і розв`язати їх.

Суперечать ці дії судді і положенням ч.2 ст. 281 КПК України 1960 року, відповідно до якої, якщо виникне питання про повернення справи на додаткове розслідування, суд, вислухавши думку прокурора та інших учасників судового розгляду, вирішує це питання мотивованою ухвалою, а суддя, - постановою в нарадчій кімнаті.

У цьому випадку суд жодних думок прокурора, його клопотань, не вислухував та не вирішував, отже допустив істотні порушення норм КПК України, які вже самі по собі є достатньою підставою для скасування оскарженої прокурором постанови.

Обґрунтованими є й міркування прокурора про те, що неповнота та неправильність досудового розслідування, відзначені в оскарженій постанові суду, які полягають у не встановленні дійсного місця проживання ОСОБА_6 на цей час, наявності у нього певних захворювань, потреби в лікуванні від них, лікувальних закладах, де він таке лікування проходив цілком можливо в ході судового розгляду, в тому числі шляхом надання передбачених ст. 3151 КПК України 1960 року судових доручень, і цим своїм правом суд жодного разу не скористався.

З матеріалів справи також вбачається, що прокурор, які брали участь у розгляді справи та керівники прокуратури принаймні двічі ініціювали питання про можливість дачі дозволу на затримання ОСОБА_6 з метою доставки його в судове засідання для вирішення питання щодо обрання йому запобіжного заходу, але ці питання судом не вирішувались, всупереч положенням ст. 274 та глави 13 КПК України 1960 року, що також є істотним порушенням кримінально-процесуального закону, який тягне скасування оскарженої ухвали та повернення справи на новий судовий розгляд.

А таких обставин апеляцію прокурора потрібно задовольнити, оскаржену ним постанову суду першої інстанції скасувати та повернути справу на новий судовий розгляд у той же суд першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 365, 366КПК України 1960 року, п. 15 Перехідних положень КПК України 2012 року, судова колегія, -

у х в а л и л а :
Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 6 березня 2018 року, якою кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 направлена для проведення додаткового розслідування скасувати та направити справу на новий розгляд у той же суд першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

[1]