АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1213/18 Справа № 211/5545/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши 03 липня 2018 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження № 0001711 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має неповнолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсіонера, зареєстрованого та який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

В апеляції:
- захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_9 та визнати його невинуватим у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 125 КК України.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, захисник посилається на те, що судом першої інстанції покладено в основу вироку обставини, які не відповідають дійсності. Так, суд першої інстанції у вироку послався на покази потерпілого та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , при цьому не надав цим показам належної оцінки, обмежившись лише вказівкою про те, що він ставиться до них критично.

Ніхто із свідків не дав пояснень, що вони бачили момент завдання ударів ОСОБА_9 потерпілому, та що саме він умисно заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження.

Звертає увагу на те, що під час допиту малолітніх свідків в залі були присутні педагог та психолог, які зазначили що свідки надали правдиві покази, а в показах потерпілого вбачаються сумніви в правдивості, що ставить під сумнів чи взагалі була така подія.

Суд першої інстанції посилається на висновки експертиз, але при цьому судмедексперт визначаючи механізм отриманих тілесних ушкоджень, в своєму висновку не дає однозначної оцінки механізму отриманих потерпілим тілесних ушкоджень.

Звертає увагу що сторона обвинувачення не довела винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 в скоєнні ним злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а вирок суду першої інстанції ґрунтується лише на припущеннях.

Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року ОСОБА_9 визнано винним та призначено покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 08.10.2017 року приблизно о 13 годині 40 хвилин знаходячись поруч зі стадіоном Криворізької загально освітньої школи І ІІІ ступенів №94, що розташована за адресою вул. Промислова, 1А, в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, проявляючи агресію, умисно, цілеспрямовано наніс малолітньому ОСОБА_7 один удар ногою в область живота, від чого малолітній впав на землю. Надалі ОСОБА_9 схопив ОСОБА_7 за водолазку та наніс один удар долонею своєї правої руку в область носу, від чого у малолітнього з носу пішла кров. Після чого схопив ОСОБА_7 за ліве плече, тим самим піднявши його з землі та повів малолітнього на стадіон КЗОШ №94, де проходив товариський матч по футболу.
В результаті протиправних дій ОСОБА_9 спричинив малолітньому ОСОБА_7 умисні тілесні ушкодження у вигляді: ділянки забою м`яких тканин, синця та перелому кісток носу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день) та тілесні ушкодження у вигляді синця та садна лівого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів.

Заслухавши захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи та вимоги апеляції, думку прокурора, потерпілого та його законного представника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляції захисника щодо недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 в скоєнні інкримінованого йому злочину, колегія суддів, вважає безпідставними і необґрунтованими та такими, що спростовуються дослідженими у суді першої інстанції в їх сукупності доказами.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані.
Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази в їх сукупності беззаперечно вказують на вину ОСОБА_9 у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, що виразилися в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 в скоєнні ним злочину за ч.2 ст. 125 КК України. а саме в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я малолітньому ОСОБА_17 в повній мірі відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, з показів свідка ОСОБА_16 вбачається, що 08.10.2017 року приблизно о 15 годині, вона зі своєю дитиною дивилась гру, у кінці другого тайму вона знаходилась біля тренера, побачила, як ОСОБА_9 привів ОСОБА_18 за передплеччя, він був увесь у крові, синець на носі, з м`ячем у руках. ОСОБА_18 пояснив, що цей дядя вдарив його спочатку ногою в живіт, а потім в ніс. Ми запитали у ОСОБА_9 як так, а він відповів, що той хотів вкрасти м`яч. Спочатку ОСОБА_9 казав, що так це він його вдарив, що буде знати наступного разу як красти.

Потерпілий малолітній ОСОБА_7 , в судовому засіданні в присутності педагога, вказав саме на обвинуваченого ОСОБА_9 , який наніс йому удар в живіт, після чого, він обмочився, схватив за шиворіт і ударив в ніс, взяв за руку, підняв, дав у руки м`яч, різко взяв його та повів до тренера.

В судовому засіданні в апеляційній інстанції малолітній потерпілий в присутності законного представника- своєї матері, впевнено підтверджував надані ним покази у суді першої інстанції.

Покази потерпілого ОСОБА_7 підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_16 , які узгоджуються між собою, а тому обґрунтовано покладені в основу вироку суду.
Також покази потерпілого і свідків узгоджуються з висновком судово-медичного експерта № 1884 від 09.11.2017 року, дослідженому у суді першої інстанції згідно якого, виявлені у неповнолітнього ОСОБА_7 тілесні ушкодження, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день) та тілесні ушкодження у вигляді синця та садна лівого плеча, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 1884 від 09.11.2017 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів. За цими висновками, виникнення тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту малоймовірне, потерпілому було завдано не менше 2-х прикладень фізичної сили травмуючим предметом в ділянки носу та лівого плеча у верхній третині, характер тілесних ушкоджень у потерпілого свідчить про те, що ушкодження у нього в проекції носу виникли від ударної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок удару (ударів) кулаками, взутими ногами; синець на лівому плечі не виключено заподіяний від сдавлення пальцями рук.
Судом першої інстанції відповідна надана оцінка й висновку експерта №2021 від 28.11.2017 року, де зазначено, що малоймовірно, що хлопець почав пролазити під парканом та у нього виникли внаслідок цього синці та садна носу. Для виникнення перелому кісток носу необхідне більш значне прикладення фізичної сили.

Висновки експертиз і покази потерпілого узгоджуються і підтверджуються дослідженим судом першої інстанції протоколом слідчого експерименту від 14.11.2017 року за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_7 та фототаблицею до нього.

Надані потерпілим та свідком ОСОБА_16 покази у суді першої інстанції узгоджуються між собою і дослідженими судом доказами наявними в кримінальному провадженні та не мають суттєвих суперечностей ні за своїм змістом, ні за своє суттю. Наявність даних або доказів, які б свідчили про неправдивість показів потерпілого і свідків, покази яких судом першої інстанції покладено в основу вироку не встановлено, що спростовує посилання захисника обвинуваченого в апеляції на неправдивість показів потерпілого.
Вищезазначені докази були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції та їх належність і допустимість перевірялася в ході розгляду справи судом першої інстанції і їм дано належну оцінку, а тому доводи захисника з цих підстав є необґрунтованими.

Є безпідставним ствердження сторони захисту, що судом першої інстанції не надано оцінку показам свідків, зокрема ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Зазначене спростовується змістом оскаржуваного вироку, де суд ретельно перевірив доводи сторони захисту щодо стверджень обвинуваченого про те, що він не вчиняв інкримінованого йому злочину при вказаних стороною обвинувачення обставинах. Судом безпосередньо допитані як потерпілий так і зазначені стороною захисту свідки, яким судом надана відповідна оцінка, в тому числі і показам обвинуваченого і свідків в частині того, що ОСОБА_9 не бив потерпілого ОСОБА_7 до яких з наведених у вироку мотивів суд віднісся критично.

Таким чином, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості.

Посилання обвинуваченого та його захисника на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, фактично загалом зводяться до переоцінки ними досліджених судом першої інстанції доказів та показів свідків.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів під час перевірки кримінального провадження не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку та визнання ОСОБА_9 невинуватим в інкримінованому йому злочині з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального та процесуального закону і на підставі об`єктивно з`ясованих обставин в їх сукупності, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 376, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року, ухвалений стосовно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4