Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
Номер провадження 1-кс/711/1290/18

Справа № 711/3563/18

16 травня 2018 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 , за участю:
секретар ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Придніпровського районного суду міста Черкаси скаргу адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора прокуратури Черкаської області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Заявник звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність прокурора прокуратури Черкаської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 12.04.2018.
В обґрунтування заяви зазначено, що заявник вважає відповідь прокуратури Черкаської області незаконною, а в діях працівників правоохоронних органів вбачає істотні порушення кримінально-процесуального законодавства, що регулюють порядок реагування органів прокуратури на заяви та повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень.
В судове засідання заявник вдруге не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Варто зауважити, що частиною третьою ст.306 КПК передбачено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Водночас, закріплюючи участь скаржника як обов`язкову умову розгляду скарги, кримінально-процесуальний закон не регламентує дій слідчого судді в разі неявки скаржника в судове засідання. Статтею 26 КПК передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а відтак суд не має права примушувати заявника до участі у судовому засіданні з розгляду його скарги, але і не може вважати неявку як не підтримання ним своїх вимог. Крім того, відповідно до ч.2 ст.306 КПК скарги на постанови про закриття кримінального провадження мають бути розглянуті не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження. За таких обставин, вбачається можливим проведення розгляду скарги у відсутність особи, яка її подала, оскільки в інакшому випадку слідчим суддею будуть порушені вимоги ст.116 КПК та права заявника на розгляд його скарги судом протягом розумного строку.

Прокурор також в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву, в якій просив провести судовий розгляд без його участі та відмовити у задоволенні скарги через її необґрунтованість.

Дослідивши зміст скарги та надані учасниками досудового провадження документи, прихожу до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів скарги та доданих до неї документів вбачається, що 12.04.2018 адвокатом ОСОБА_3 , була подана заява про скоєння кримінального правопорушення в порядку ст. 214 КПК України.

Як зазначено заявником обставини справи, у приміщенні Тальнівського районного суду Черкаської області було призначено підготовче судове засідання, яке мало відбутись 16.03.2018 з розгляду кримінального провадження по справі № 704/262/18 за обвинуваченням: ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п. 3,12,13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України; ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 255 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 255 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України. Внаслідок неналежного повідомлення, на думку заявника, та неналежного забезпечення присутності обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , захисника обвинувачених ОСОБА_10 останні до суду не з`явились. Тому, колегія суддів у складі: головуючої - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , за погодженням з прокурором своєю ухвалою від 16.03.2018 року відклала підготовче судове засідання та продовжила строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ..

Крім того, цього ж дня - 16.03.2018, було винесено судове рішення (ухвалу) про виправлення описки в зазначеній ухвалі, а саме: в третьому абзаці резолютивної частини ухвали суду прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_6 виправлено на - ОСОБА_7 .

Захисник вважає, що постановлені 16.03.2018р. судові рішення по справі №704/262/18 є завідомо неправосудними та вбачає в діях суддів наявний склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.371, ч.1 ст.375 та ч.2 ст.397 КК України.

12.04.2018 про вказані факти адвокат ОСОБА_3 , який є захисником ОСОБА_7 , письмово повідомив про правопорушення шляхом подачі заяви в порядку ст. 214 КПК України, на що 25.04.2018р. ним був отриманий лист від 19.04.2018 №17/7-715-14 за підписом прокурора прокуратури області ОСОБА_14 , з якого стало відомо, що відомості викладені у заяві ОСОБА_3 не були внесені до Єдиного реєстру досудового розслідувань.

Не погоджуючись з такими діями прокурора заявник звернувся до слідчого судді з зазначеною скаргою.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені дії чи бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Надаючи оцінку доводам заявника слідчий суддя виходить з наступного.
Положення ч.1 ст.214 КПК та пункт 2.2 Інструкції, затвердженої наказом МВС України №700 від 14.08.2012р., зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.
На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги частин 3, 4 і 5 ст.214 КПК, згідно з якими до ЄРДР вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто Кримінального кодексу України (далі КК), зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування.
Тож положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Таким чином, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). При цьому реальність конкретної події злочину має визначатись наявністю об`єктивних даних, що свідчать про ознаки об`єктивної сторони злочину, тобто даних про наявність суспільно небезпечного діяння для злочинів з формальним складом та, додатково, даних про наслідки для злочинів з матеріальним складом.
Аналіз змісту заяви ОСОБА_3 від 12.04.2018 свідчить, що її зміст не відповідає вищезгаданим вимогам кримінально-процесуального законодавства, оскільки не містить даних про реальність кримінально-караного діяння. Вбачається, що заявник не погоджується з діями суддів під час здійснення ними судочинства і в нього є сумніви щодо законності таких дій та змісту постановленого судового рішення.
Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, у межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Отже власно сумніви заявника щодо законності судового рішення не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування, якщо ці сумніви не підтверджені об`єктивними даними, тобто обставинами, які підтверджуються належними доказами.
Варто звернути увагу на особливості діяльності суду та суддів. Завданням суду є забезпечення кожному права на справедливий суд шляхом здійснення правосуддя на засадах верховенства права (ст.2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»). Виконання завдань суду покладається, зокрема, на суддів, які безпосередньо здійснюють правосуддя. Законом передбачено, що суддя зобов`язаний, зокрема, безсторонньо вирішувати судові справи відповідно до закону, виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів (ч.7 ст.56 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»). З огляду на незалежність судової гілки влади та засади діяльності судів і суддів держава гарантує, що правосуддя здійснюється на засадах законності і правомірності, незалежним і безстороннім судом. Отже за загальним правилом діє презумпція відповідно до якої правомірність дій судді презюмується доки не доведено іншого.
Таким чином, припущення заявника про постановлення колегією суддів завідомо неправосудного рішення ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених обставин заявника, оскільки неправомірність таких дій не підтверджується ніякими об`єктивними даними, а тому зазначене не може бути підставою для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування.
В цьому контексті необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо постановлення суддею завідомо неправосудного рішення не є безумовним свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади. Достовірність такого припущення має бути встановлена у передбаченому законом порядку (перегляд судових рішень, дисциплінарне провадження щодо судді тощо) і лише у разі підтвердження допущення суддею порушень законодавства можна обґрунтовано припускати про можливість вчинення кримінально караного діяння, що є підставою для здійснення кримінального провадження.
Варто також звернути увагу, що чинний КПК не передбачає можливості оскарження дій слідчого, прокурора щодо внесення відомостей до ЄРДР у випадку відсутності достатніх об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки вчинення кримінального правопорушення, у відповідних заяві чи повідомленні. Разом з тим необґрунтоване порушення кримінального провадження є підставою для проведення слідчих дій, в процесі здійснення яких неминучим є обмеження конституційних прав і свобод особи, що саме по собі порушує такі засади кримінального провадження, як верховенство права, законність, невтручання у приватне життя тощо. Натомість кримінальне провадження має здійснюватися із додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Отже, внесення до ЄРДР відомостей на підставі заяв, які не містять достатньо об`єктивних фактичних даних, що підтверджують реальність події злочину (в даному випадку висновок відповідного державного органу про вчинення суддею неправомірних дій), не відповідатиме засадам верховенства права і не може обумовлюватись суто формальним підходом до такої процедури.
Таким чином, враховуючи, що заява ОСОБА_3 від 12.04.2018 не відповідає вищезазначеним критеріям повідомлення про кримінальне правопорушення, що тягне відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР, то прокурором не порушено вимог кримінально-процесуального законодавства, що регламентують порядок розгляду заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення, а тому скарга задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного і керуючись ст.303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1