Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/3031/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2018 року Подільський районний суд міста Києва

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не одруженого, не працюючого, освіта вища, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Советского районного суду м. Тули від 10.08.2016 року за ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 288.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації з урахування ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації до покарання у виді 15 (п?ятнадцяти) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Ухвалою Апеляційного суду Тульського обласного суду вирок змінено і ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 288.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації з урахування ч. 2 ст. 69 КК Російської Федерації у виді 14 (чотирнадцяти) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі,-

В С Т А Н О В И В :
до Подільського районного суду м. Києва 09.03.2018 року надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Радянського районного суду м. Тули від 10.08.2016 року стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідність із законодавством України.

Як вбачається з даного клопотання та додатків до нього ОСОБА_4 вчинив злочини, передбачені ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 288.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, а саме: замах на незаконний збут наркотичних засобів, організованою групою, у великому розмірі та замах на незаконний збут наркотичних засобів, організованою групою, в особливо великому розмірі.

Так, ОСОБА_4 засуджений за замах на незаконний збут наркотичного засобу метиловий ефір 2[1циклогексилметил-1Н-индазол-3карбонил)-аміно]-3,3-диметилмасляной кислоти, масою не менше 2.75 г. тобто у великому розмірі, скоєного організованою групою, 30 березня 2015 року, приблизно о 13 год. 10 хв. в 3 підїзді буд. АДРЕСА_2 та за замах на незаконний збут наркотичних засобів в особливо великому розмірі: метиловий ефір 2[1-циклогексилметил-1Н-індазол-3 карбонил)-аміно]-3,-диметилмасляной кислоти, масою 2114,1 г.; а-пирролидиновалерофенона (а РVР), який є похідним N-Метилефідрона, загальною масою 141, 49 г. скоєного організованою групою в період часу, який передував 18 год. 07 хв. 01 квітня 2015 року.

Обставини злочинів детально викладені у вироці від 10.08.2016 року за яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 288.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації з урахування ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації до покарання у виді 15 (п?ятнадцяти) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Ухвалою Апеляційного суду Тульського обласного суду вирок змінено і ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 288.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації з урахування ч. 2 ст. 69 КК Російської Федерації у виді 14 (чотирнадцяти) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховується з 10.08.2016 року із зарахуванням часу попереднього утримання під вартою до винесення вироку з 02 квітня 2015 року по 09 серпня 2016 року.

У судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув, про час, день, місяць, рік і місце розгляду клопотання повідомлений належний чином. У самому клопотанні міститься прохання про розгляд клопотання без участі представника.

Заслухавши думку прокурора, який не заперечував щодо розгляду клопотання за відсутності представника Міністерства юстиції України, суд вважає за можливе провести судовий розгляд даного клопотання за відсутності представника Міністерства юстиції України.

У судовому засіданні прокурор клопотання Міністерства юстиції України підтримав та просив його задовольнити.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додатки до нього, суд дійшов висновку про те, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вище вказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.

Згідно із ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Згідно із п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Разом з цим, положеннями ч. 3 та ч. 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Положеннями ч. 1 ст. 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.

Міністерством юстиції України питання про передачу громадянина України ОСОБА_4 , засудженого вироком Советского районного суду м. Тули від 10.08.2016 року, для відбування покарання в Україні погоджено з Міністерством юстиції Російської Федерації із врахуванням змін апеляційної ухвали Тульського обласного суду від 23.11.2016 року.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.

Як вбачається з клопотання та додатків до нього ОСОБА_4 є громадянином України та відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_1 виданого Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві 28.05.1996 року, останнім місцем його реєстрації в Україні є АДРЕСА_1 .

Згідно із заяви ОСОБА_4 він має бажання не відбутий строк покарання відбувати на території України.

З тексту ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 288.1 Російської Федерації, на якій ґрунтується вирок Советского районного суду м. Тули від 10.08.2016 року, вбачається, що замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою у великому розмірі карається позбавленням волі на строк від 10 до 20 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до 20 років або без такого, і зі штрафом в розмірі до одного мільйону рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років, або без такого.

З тексту ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, на якій ґрунтується вирок Советского районного суду м. Тули від 10.08.2016 року, вбачається, що замах на незаконний збут наркотичних засобів, у особливо великому розмірі карається позбавленням волі на строк від 15 до 20 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до 20 років або без такого, і зі штрафом в розмірі до одного мільйону рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років, або без такого, або довічним позбавленням волі.

Як вбачається з тексту ч. 2 ст. 69 КК Російської Федерації якщо всі злочини, вчинені за сукупністю, є злочинами невеликої або середньої тяжкості, або приготуванням до тяжкого або особливо тяжкого злочину, або замахом на тяжкий або особливо тяжкий злочин, остаточне покарання призначається шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом часткового або повного складання призначених покарань. При цьому остаточне покарання не може перевищувати більш ніж наполовину максимальний строк або розмір покарання, передбаченого за найбільш тяжкий з вчинених злочинів.

У відповідності з ч. 3 ст. 66 КК РФ строк чи розмір покарання за замах на злочин не може перевищувати трьох четвертих максимального строку чи розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК РФ.

Відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, як закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів вчинений організованою групою в особливо великих розмірах, оскільки відповідно до чинного законодавства України розмір наркотичних засобів, які були предметом вчинення злочину ОСОБА_4 відноситься до особливо великих розмірів.

Санкція даної частини ст. 307 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Законодавство України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Однак, Статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особи державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Советского районного суду м. Тули у відповідність до законодавства України до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті).

Максимальний строк покарання передбаченй санкцією ч. 3 ст. 307 КК України становить 12 років. Дві третини від даного строку становить 8 років, а мінімальний розмір покарання передбачений ч. 3 ст. 307 КК України становить 9 років, тому в зв?язку із цим суд вважає за необхідне при приведенні вироку у відповідність застосувати до ОСОБА_4 положення ч.3 ст. 68 КК України і призначити покарання, яке не перевищує 2/3 від найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст.307 КК України .

На підставі наведеного, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ч. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, ст.ст. 6, 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 7, ст. 15 ст. 307, ч. 3 ст. 68 КК України, ст.ст. 369-372, 376, 602, 603, 606, 609, 610, 614 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :
клопотання Міністерства юстиції України - задовольнити.

Вирок Советского районного суду м. Тули від 10.08.2016 року, яким громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним та засуджено за вчиненння злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 288.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації з урахування ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації до покарання у виді 15 (п?ятнадцяти) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Ухвалою Апеляційного суду Тульського обласного суду вирок змінено і ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 288.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації з урахування ч. 2 ст. 69 КК Російської Федерації у виді 14 (чотирнадцяти) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі, з відбуванням в колонії суворого режиму, привести у відповідність із законодавством України.

Визначити, що громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 при продовженні відбування покарання на території України, повинен відбувати покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України з урахуванням ч.3 ст. 68 КК України у виді 8 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з 10.08.2015 року.

Зарахувати у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 02.04.2015 року по 09.08.2016 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Cуддя ОСОБА_1