Провадження 11-кп/792/211/18
Справа № 670/354/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_3 ,
суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000368 від 21 грудня 2015 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Віньковецького районного суду від 26 грудня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Віньковецького районного суду від 26 грудня 2017 року

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із вищою освітою, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, працюючого головним інженером Віньковецького РЕМ, на військовому обліку не перебуває, раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на два роки.
Звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь Державного бюджету 1801,20 грн як витрат за проведення судових експертиз.
Арешт, який був накладений ухвалами слідчого судді Віньковецького районного суду від 23.12.2015 року скасовано, та автомобілі марки «Форд Ескорт», державний номерний знак НОМЕР_1 та марки «ЗАЗ Славута», державний номерний знак НОМЕР_2 , які зберігаються на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Віньковецького ВП Ярмолинецького ВП ГУНП у Хмельницькій області, повернуто власникам, відповідно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 39204 грн як втраченого заробітку (доходу) та 148343 грн. 90 коп. на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто із Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», 03062, м. Київ, пр. Перемоги, буд. № 65, , МФО 320649, р/р НОМЕР_3 у філії Розрахунковий центр ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_8 1656 грн 10 коп. на відшкодування моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_8 відмовлено, та в позові ОСОБА_8 до ПАТ «Хмельницькобленерго» відмовлено.

За вироком суду, ОСОБА_11 21.12. 2015 року близько 11 год. 35 хв. на 22 км + 200 м автодороги «Солобківці-Віньківці-Нова Ушиця», поблизу Ярмолинецького лісового цеху, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ Славута» державний номерний знак НОМЕР_2 з несправною робочою гальмівною системою, що заключалась в розтріскуванні гальмівних шлангів передніх коліс автомобіля, рухаючись зі сторони смт. Віньківці в напрямку до с. Зіньків Віньковецького району, не врахував дорожньої обстановки та стан транспортного засобу, щоб постійно контролювати його рух, не обрав безпечної швидкості руху та під час проїзду лівого повороту не впорався з керуванням автомобіля, внаслідок чого перетнув вузьку суцільну лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1, яку перетинати забороняється, виїхав на смугу зустрічного руху, та допустив дотичне зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Форд Ескорт», д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_14 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля «ЗАЗ Славута» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми грудної клітини, хребетного стовпа, тазу, органів черевної порожнини у вигляді переломів 5, 6, 7, 8 ребер правої половини грудної клітини, крововиливів в легені, розриву легеневої тканини в ділянці нижньої долі правої легені, черезкапсулярного розриву паренхіми селезінки по діафрагмальній поверхні, розриву лобкового симфізу, обох клубово-крижових з`єднань, перелому правої лобкової кістки, розривів брижі тонкого та товстого кишківника, крововиливів в брижу та стінки тонкої та товстої кишки, перелому задньої дужки 2 шийного хребця справа, крововиливів в скелетні м`язи шиї на рівні 1, 2, 3 шийних хребців по задній поверхні і потиличної області, крововиливів в зв`язки на рівні 1, 2, 3 шийних хребців по задній поверхні, крововиливів в праву плевральну порожнину, черевну порожнину, в хребетний канал, яка супроводжувалась нерівномірним кровонаповненням внутрішніх органів, набряком головного мозку, інтерстиціальним набряком легенів, помірним набряком спинного мозку в шийному відділі, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті на місці події.
Пасажир автомобіля «Форд Ескорт», державний номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки зі зміщенням уламків та скалкові переломи головки правої плечової кістки, що на момент проведення комісійної судово-медичної експертизи 20.06.2017 року не загоїлися та ускладнилися деструкцією головки плечової кістки з порушенням функції правої верхньої кінцівки, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які не були небезпечними для життя в момент заподіяння, але в своєму клінічному перебігу спричинили стійку втрату працездатності не менш ніж на одну третину, а також тілесні ушкодження у вигляді рани лівої скроневої ділянки голови з переходом на ліву виличну ділянку та з частковим відривом лівої вушної мушлі, передньої поверхні шиї, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та забій нирки, який проявився наявністю крові в сечі на першу та на третю добу після дорожньо-трансортної пригоди, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мали незначні скороминущі наслідки.
Пасажир автомобіля «Форд Ескорт», державний номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_16 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки, яке відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а водій цього ж автомобіля ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді саднених ран обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Своїми діями ОСОБА_11 порушив вимоги п.п. 8.4 а), 10.1, 12.1, 31.4 а), 34.1 Правил дорожнього руху України та лінії горизонтальної розмітки 1.1.
Вищезазначені порушення ОСОБА_11 правил безпеки дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - спричинені смерті потерпілому ОСОБА_15 та заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 і тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості ОСОБА_16 .

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок змінити в частині зменшення розміру відшкодування моральної шкоди та відмовити у задоволенні вимоги про сплату втраченого заробітку (доходу). При цьому вказує, що вчинив дорожньо транспортну пригоду з необережності, так як не врахував стан дорожнього покриття та погодні умови, свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся, активно сприяв слідству у розслідуванні кримінального провадження, давав чіткі та послідовні показання щодо обставин ДТП. Крім того, зазначає, що сам отримав в результаті ДТП тілесні ушкодження, отримав 2 групу інвалідності, у зв`язку з чим потребує періодичного лікування, має на утриманні неповнолітнього сина. Звертає увагу, що розмір моральної шкоди є надуманим і нічим не підтверджено, а стягнута сума моральної шкоди є завищеною та не відповідає ступеню тяжкості моральних страждань. Посилається і на те, що судом не взято до уваги клопотання про відхилення позовних вимог ОСОБА_8 щодо втраченого заробітку, оскільки він задовго до ДТП був звільнений з роботи за власним бажанням і на будь яку іншу роботу не влаштувався, а з 10 липня 2017 року ОСОБА_8 зареєстрований фізичною особою підприємцем, за видом діяльності вантажний автомобільний транспорт та працює водієм автомобіля КАМАЗ та здійснює вантажні автомобільні перевезення.

В поданій апеляційні скарзі потерпілий ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, просить вирок суду скасувати та призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення та задоволити в повному обсязі цивільний позов. Вказує, що до особи, внаслідок дій якої загинула особа та діти якої залишились сиротами та отримало ще декілька осіб тілесні ушкодження різного ступеня, не можливо застосовувати амністію, оскільки у вчиненому ОСОБА_11 не розкаявся. На думку апелянта, розмір моральної шкоди, визначений судом є таким, що не відповідає ступеню спричиненої моральної шкоди, оскільки став особою з інвалідністю, не зданий забезпечити свою сім`ю, не зможе працювати за професією, оскільки є водієм, не в змозі одягнутися без сторонньої допомоги. Звертає увагу і на те, що ним надано для долучення до справи докази здійснення витрат на лікування зубів та протезування, однак судом відмовлено в задоволенні позову у цій частині.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 потерпілий ОСОБА_8 просить відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого на підтримання доводів поданої ним апеляційної скарги, захисника обвинуваченого, потерпілого на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, представника потерпілого, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_11 підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненому злочині при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами і не оскаржується будь ким із учасників судового процесу, в тому числі і самими обвинуваченими.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та заподіяння потерпілим тяжких тілесних ушкоджень та тілесних ушкоджень середньої тяжкості, є вірною.

Покарання обвинуваченим ОСОБА_11 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням особи винного, ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено, не знаходить таких і суд апеляційної інстанції.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд врахував: що обвинувачений у скоєному щиро розкаявся, повністю визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, критично відноситься до скоєного, готовий нести покарання, добровільно відшкодував завдану злочином шкоду на користь потерпілих, частково відшкодував шкоду ОСОБА_8 , у судовому засіданні попросив вибачення за скоєне, вчинив злочин вперше, з необережності; за місцем проживання та місцем роботи обвинувачений характеризується виключно позитивно; має на утриманні неповнолітню дитину; на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про призначення ОСОБА_11 покарання ближче до мінімальної межі, що передбачена ч. 2 ст. 286 КК України.
Вирішуючи питання щодо доцільності призначення ОСОБА_11 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України як альтернативне, суд врахував: що злочин, вчинений обвинуваченим, відноситься до злочинів, вчинених з необережності; наслідки, що настали від вчиненого у вигляді настання таких суспільно-небезпечних наслідків як смерть потерпілого, тому прийшов до висновку про необхідність призначити обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016р., № 1810-VIII звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами;

За п. «е» ст. 9 Закону № 1810-VIII амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", а також до осіб, яких засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів (частина друга статті 286 КК України 2001 р.; частина друга статті 215 КК України 1960 р.).

Відповідно до висновку експерта № 2531 було проведено судово-токсикологічнц експертизу зразка кврові громадянина ОСОБА_11 (початок дослідження 25.12.2015 р., закінчення дослідження 28.12.2015 р.). Згідно вказаного висновку наявність алкоголю не виявлено (а.п. 29).

Судом встановлено, що в обвинуваченого ОСОБА_11 на утриманні знаходиться неповнолітній син ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і обвинувачений в суді першої інстанції подав письмову заяву про звільнення від покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Враховуючи наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від призначеного покарання суд першої інстанції обґрунтовано застосував до ОСОБА_11 . Закон України «Про амністію в 2016 році» від 22.12.2016 р.

За таких обставин не можуть бути задоволенні доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 про призначення ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення без застосування амністії.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_11 моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинуваченим потерпілому ОСОБА_8 , заподіяна моральна шкода у розмірі 148343 грн 90 коп.

Колегія суддів апеляційного суду з таким розміром моральної шкоди не погоджується та вважає, що на користь потерпілого ОСОБА_8 з обвинуваченого ОСОБА_11 підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 100 000 грн з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; (п.п.1, 2 ч.2 ст. 23 ЦК України).

За ч.ч. 3, 4 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ч. 2ст.1167 ЦК України).

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно висновку висновком комісійної судово-медичної експертизи від 20.06.2017 року, у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки зі зміщенням уламків та скалкові переломи головки правої плечової кістки, що на момент проведення комісійної судово-медичної експертизи 20.06.2017 року не загоїлися та ускладнилися деструкцією головки плечової кістки з порушенням функції правої верхньої кінцівки, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які не були небезпечними для життя в момент заподіяння, але в своєму клінічному перебігу спричинили стійку втрату працездатності не менш ніж на одну третину, а також тілесні ушкодження у вигляді рани лівої скроневої ділянки голови з переходом на ліву виличну ділянку та з частковим відривом лівої вушної мушлі, передньої поверхні шиї, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та забій нирки, який проявився наявністю крові в сечі на першу та на третю добу після дорожньо-транспортної пригоди, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мали незначні скороминущі наслідки. Повільноконсолідуючий перелом правої плечової кістки, що в клінічному перебігу ускладнився асептичним некрозом головки правої плечової кістки з порушенням функції суглоба ІІІ ступені та привідною контрактурою правого плечового суглоба у ОСОБА_8 на момент проведення даної комісійної судово-медичної експертизи становить 55 % втрати професійної працездатності (а.п. 21-28 т.2).

Відповідно до листів заступника начальника Кам`янець-Подільської ОДПІ начальника Віньковецького відділення від 16.01.2018 р., від 20.02.2018 р., наданого на запит адвоката ОСОБА_10 , ОСОБА_8 знаходиться на обліку як фізична особа-підприємець за видом діяльності вантажний автомобільний транспорт з 10.07.2017 р. по даний час, отримує доходи від підприємницької діяльності та у своїй діяльності не використовує працю найманих працівників.

Згідно листа в.о. начальника регіонального сервісного центру в Хмельницькій області станом на 13.02.2018 р. згідно регіональної АІПС «Автомобіль» та Єдиного державного реєстру МВС на ім`я громадянина ОСОБА_8 зареєстровані транспортні засоби: ВАЗ 2106 1975 року випуску, ПГМФ НОМЕР_5 2016 року випуску, КАМАЗ 592 року випуску, ОДАЗ 9370 1988 року випуску.

Тому враховуючи характер заподіяних ОСОБА_8 обвинуваченим моральних страждань, перенесений фізичний біль, проходження лікування у зв`язку із заподіяними ушкодженнями здоров`я, стан здоров`я потерпілого тяжкість вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках, а також те, що з 10.07.2017 р. потерпілий ОСОБА_8 зареєстрований як фізична особа-підприємець та надає послуги по перевезенню вантажів, отримує доходи від підприємницької діяльності, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду від 26.12.2017 р. відносно ОСОБА_11 в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди слід змінити та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у сумі 100 000 грн.

Підстав для зміни або скасування вироку суду в іншій частині колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги потерпілого про задоволення позову про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі.

Необгрунтованими є твердження апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 , про те, що ним були надані докази здійснення витрат на лікування зубів та протезування, проте суд відмовив у задоволенні позову у цій частині.

Місцевий суд у вироку правильно вказав, що ОСОБА_8 не доведені понесені ним витрати у сумі 1750 грн на лікування зубів та 11600 грн на протезування.

У висновку експерта від 20.06.2017 р. відсутні посилання на виявлення у ОСОБА_8 ушкоджень зубів, тому у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову ОСОБА_8 про стягнення коштів на лікування та протезування зубів.

Також суд першої інстанції правильно у вироку суду вказав про відсутність правових підстав для стягнення моральної та майнової шкоди з ПАТ «Хмельницькобленерго», оскільки на час ДТП ОСОБА_11 , який перебував та перебуває на даний час на посаді головного інженера ВП ПАТ «Хмельницькобленерго» керував власним транспортним засобом «ЗАЗ Славута» з власної ініціативи, що обвинувачений також не заперечував під час розгляду справи. Згідно розпорядження по ВАТ ЕК «Хмельницькобленерго» від 06.12.2005 р. № 143 «Про управління транспортними засобами в умовах їх зимової експлуатації» заборонено працівникам ВПК використовувати власні транспортні засоби в інтересах виробництва (а.п. 221). З вказаним наказом ОСОБА_11 був ознайомлений.

Не впливають на законність вироку суду доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що судом не взято до уваги клопотання про відхилення позовних вимог ОСОБА_8 щодо втраченого заробітку, оскільки він задовго до ДТП був звільнений з роботи за власним бажанням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Стаття 1197 ЦК України передбачає порядок визначення заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором

Зокрема згідно ч.3 цієї статті якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості.

Таким чином положення ст.ст. 1195, 1197 ЦК України передбачають обов`язок особи, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності і у випадку, якщо на момент заподіяння ушкодження здоров`я потерпілий не перебував у трудових відносинах.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Віньковецького районного суду від 26 грудня 2017 року відносно ОСОБА_11 в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

В решті вирок Віньковецького районного суду від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом:
суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_3