Справа № 504/3954/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" жовтня 2018 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Доброслав обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000404 від 30.10.2017 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця, громадянина України, не одруженого, який проходить військову службу на посаді навідника-мінометника 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,
сторони та учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
31.07.2014 ОСОБА_3 призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та у подальшому направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2014 №161 ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу вказаної частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду навідника- мінометника 1 механізованого батальйону.
Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Відтак, з 31.07.2014, тобто з моменту зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку - проходження військової служби.
Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено гуди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
24.08.2014 ОСОБА_3 від командування військової частини отримав дозвіл на короткочасне звільнення та поїхав до свого місце мешкання адресою: АДРЕСА_1 .
Після звільнення 25.08.2014 солдат ОСОБА_3 повинен був прибути для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 .
Проте, солдат ОСОБА_3 , всупереч вищезазначених вимог закону, будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді навідника-мінометника 1 механізовано батальйону військової частини НОМЕР_1 , з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, о 08 год. 00 хв. 25.08.2014 вчинив нез`явлення вчасно без поважних причин із звільнення на військову службу, вищевказаної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , ухилявся від проходження військової служби до 12 год. 00 хв. 30.10.2017 проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків війсьткової служби.
30.10.2017 о 12 год. 00 хв. ОСОБА_3 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресої: АДРЕСА_3 , заявив про себе та вчинений ним злочин.
Обвинувачений ОСОБА_3 допитаний в суді, в інкримінованому йому злочині передбаченому ч.3 ст.407 КК України, винним себе визнав повністю, розкаявся та пояснив, що дійсно він 24.08.2014 від командування військової частини отримав дозвіл на короткочасне звільнення та поїхав до свого місце мешкання адресою: АДРЕСА_1 .
Після звільнення 25.08.2014 він повинен був прибути для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 .
Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді навідника-мінометника 1 механізовано батальйону військової частини НОМЕР_1 , він з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, о 08 год. 00 хв. 25.08.2014 вчинив нез`явлення вчасно без поважних причин із звільнення на військову службу до військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , ухилявся від проходження військової служби до 12 год. 00 хв. 30.10.2017 проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
30.10.2017 о 12 год. 00 хв. він самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресої: АДРЕСА_3 , заявив про себе та вчинений ним злочин.
У вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) щиро розкаявся, не заперечував проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, доведена, а дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані якнез`явлення вчасно на службу без поважних причин із звільнення тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Крім того, судом враховується при визначенні обвинуваченому ОСОБА_3 міри покарання, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу, а також те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та за місцем проходження служби характеризується позитивно, вчинений ним злочин віднесений законодавцем до категорії злочинів середньої тяжкості.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.66 КК України є щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи наявність цих обставин, що пом`якшують відповідальність та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який позитивно характеризується за місцем служби, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання за ч.3 ст.407 КК України із застосуванням положень ст.ст. 75,76 КК України.
До обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувались засоби забезпечення кримінального провадження.
Цивільний позов, речові докази та судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.369-371, 374 КК України, суд,
УХВАЛИВ:
Обвинуваченого ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року і 6 (місяців) іспитового строку не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1