Справа № 344/7066/18
Провадження № 11-сс/779/193/2018
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 травня 2018 року про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання відмовити.

В обґрунтування апеляційних доводів посилається на те, що слідчий суддя, в порушення вимог ч. 5 ст. 196 КПК України, не вручив підозрюваному копію ухвали про застосування запобіжного заходу негайно після її проголошення, а обмежився складанням і оголошенням її резолютивної частини, посилаючись на ч. 2 ст. 376 КПК України. Вважає, що до ухвал слідчого судді не можуть застосовуватися вимоги ст. 376 КПК України як загальні вимоги до ухвал суду, а мають застосовуватися спеціальні норми, передбачені вимоги ст. 196 КПК України.

Крім того, захисник вказує на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, про відсутність наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду свідчить бездоганна та законна поведінка його підзахисного, який щоразу прибував до слідчого на його вимогу, отримав повідомлення про підозру і самостійно прибув до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу. Також зазначає, що підозрюваний немає наміру впливати на потерпілого та свідків, оскільки 03 квітня 2018 року підозрюваний перебував в правоохоронних органах з приводу даного кримінального правопорушення і по дату обрання йому запобіжного заходу 24 травня 2018 року він не чинив тиску на потерпілого. А щодо свідків, то, як свідчать матеріали провадження, вони не можуть нічого повідомити про причетність його підзахисного до даного кримінального правопорушення, тому йому не має потреби на них впливати. Вважає безпідставним посилання слідчого на ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, зокрема причетність до вчинення ним кількох кримінальних правопорушень, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів готування ОСОБА_8 до цього іншого кримінального правопорушення. Крім того вказує на те, що ОСОБА_8 працює та має джерело доходів як і міцні соціальні зв`язки, а також є раніше не судимим.

При цьому захисник вказує на те, що в доданих до клопотання матеріалах немає жодного доказу перебування ОСОБА_8 на місці злочину. З матеріалів провадження вбачаються розбіжності в часі вчинення розбійного нападу між тим, який вказаний потерпілою під час її допиту та тим, що зазначений в повідомленні про підозру, що, на думку захисника, свідчить про підігнання фактів під матеріали справи. А також зазначає, що потерпіла вказувала на вік нападників як осіб до 30 років, що явно суперечить особі підозрюваного, який є старшим по віку.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 травня 2018 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 22 липня 2018 року включно без визначення розміру застави.

Слідчий суддя виходив з того, що наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України. Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя врахував також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 вказаних вище злочинів, характеризуючі особу підозрюваного дані, його вік, стан здоров`я та майновий стан, міцність соціальних зв`язків, раніше не судимого. Вважав, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання необхідно задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 22 липня 2018 року, без визначення розміру застави.

Під час апеляційного розгляду підозрюваний ОСОБА_8 повідомив, що пам`ятку про процесуальні права отримав, вони зрозумілі, жодних заяв та клопотань не заявляв.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисники просили задовольнити апеляційну скаргу, з мотивів викладених у ній, вважають ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу слідчого судді залишити без змін, з наступних підстав.

На думку суду апеляційної інстанції, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 слідчим суддею в повній мірі дотримані вимоги ст. ст. 176, 177, 178, 183 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, 24 травня 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України (а.п. 36-40), а саме у вчиненні розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу, погрозою застосування такого насильства, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло; у готуванні до злочину розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу, погрозою застосування такого насильства, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, особою, яка раніше вчинила розбій; у незаконному придбанні, зберіганні вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, за наступних обставин.

Близько 22.40 год. 11 жовтня 2017 року ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , одягнувши маски та рукавиці, озброївшись електрошокером, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою корисливого заволодіння чужим майном, шляхом взлому замка вхідних дверей проникли в приміщення житлового ОСОБА_14 , що по АДРЕСА_1 . Перебуваючи у будинку, вони із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої та погрозою застосування такого насильства, зв`язали полімерними хомутами та скотчем ОСОБА_14 , закрили її рот кляпом та під погрозою здійснити фізичну розправу та застосувати електрошокер, заволоділи ювелірними виробами із золота в кількості 5 найменувань та 30 виробами із срібла, чим спричинили матеріальну шкоду на загальну суму 11438,18 грн.

Покинувши місце події, ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , діючи групою осіб, розпорядилися викраденим на власний розсуд.

Також, встановлено, що в кінці листопада 2017 року ОСОБА_12 , отримав інформацію про те, що у квартирі АДРЕСА_2 , зберігається значна сума коштів, якою він вирішив заволодіти у злочинний спосіб.

З цією метою ОСОБА_12 вступив у злочинну змову з ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 . Вказані особи, діючи умисно, будучи особами, що раніше вчиняли розбій, маючи намір направлений на отримання доходів для власного збагачення, відчуваючи свою безкарність у зв`язку із не розкриттям на той час раніше вчинених ними злочинів, набувши кримінального досвіду, вирішили вчинити розбійний напад на квартиру АДРЕСА_2 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_12 ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 почали готуватись до скоєння розбійного нападу. З цією метою вони придбали світловідбиваючі жилети, бейджі, щоб під виглядом працівників комунальних служб, за надуманим приводом, ввівши в оману потерпілих, проникнути до квартири, де із застосуванням до потерпілих насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, та погрозою застосування такого насильства, заволодіти майном потерпілих.

Після цього, готуючись до вчинення злочину, у період часу із 27 листопада 2017 року по 08 грудня 2017 року ОСОБА_12 ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 почали проводити розвідувальні заходи спрямовані на встановлення конкретного місцезнаходження квартири, розпорядку дня власників, шляхів підходу та відходу, та інші дії спрямовані на успішне вчинення розбійного нападу.

В подальшому, ОСОБА_8 , ОСОБА_13 прибули 09 грудня 2017 з м. Калуша до м. Івано-Франківськ на автомобілі «Мерседес» сірого кольору, р.н. НОМЕР_1 , де на вул. Пасічній в м. Івано-Франківську пересіли в автомобіль марки Ауді А8 сірого кольору р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , в салоні якої знаходився ОСОБА_15 . В подальшому вищевказані особи, поїхали на АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 залишили вищевказаний автомобіль одягнувши на себе заздалегідь підшуканні, засоби для вчинення злочину, а саме оранжеві жилети із бейджами і раціями та попрямували до багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 , де зайшли в четвертий під`їзд вказаного будинку з метою вчинення розбійного нападу на квартиру АДРЕСА_4 . ОСОБА_12 залишився в автомобілі спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб попередити спільників у випадку небезпеки та своєчасно покинути місце злочину.

Однак вчинити розбійний напад на вказане помешкання того дня ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 не вдалось, оскільки жильці квартири АДРЕСА_4 залишили місце проживання, а у подальшому ОСОБА_12 був затриманий за скоєння інших злочинів.

Крім того встановлено, що ОСОБА_8 за не встановлених слідством обставин, придбав та зберігав за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_5 вогнепальну зброю револьвер. 03 квітня 2018 в ході проведення обшуку за місцем проживання Київського, по АДРЕСА_6 , виявлено та вилучено револьвер, який згідно висновку експерта № 1.2-337/18 від 07 травня 2018 року є нарізною вогнепальною зброєю калібру 5,6 мм. під патрон кільцевого спалаху, виготовлений шляхом переробки конструкції 4-мм револьверу EKOL PYTHON 3 №E3UP-1451926 під 4-мм. патрон кільцевого спалаху Флобер промислового (заводського) виробництва (фірма Екол Туречинна).

Суд апеляційної інстанції, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», N 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)» та те, що ч. 3 ст. 17 КПК України імперативно визначено, що підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, які додано до клопотання, а саме: копією заяви ОСОБА_13 від 03 квітня 2018 року (а.п. 8-9), ОСОБА_8 від 03 квітня 2018 року (а.п. 10-11), копією протоколу допиту свідка ОСОБА_16 (12-14), копією протоколу обшуку від 03 квітня 2018 року (а.п. 15-17), копією висновку експерта № 1.2-337/18 від 07 травня 2018 року (а.п. 18-19), копією протоколу допиту свідка ОСОБА_17 від 03 березня 2018 року (а.п. 20-21), копією довідки аналізу технічної інформації (а.п. 22), копією протоколу допиту свідка ОСОБА_18 від 22 травня 2018 року (а.п. 23-24), копією протоколу допиту потерпілої ОСОБА_14 від 13 жовтня 2017 року (а.п. 25- 26), копією протоколу огляду місця події від 12 жовтня 2017 року (а.п. 27-30), копією фототаблиці за результатами перегляду камер відео спостереження від 03 грудня 2017 року (а.п. 31-34).

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов правильного висновку, що наявні у провадженні докази, свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг їх вчинити.

В той час, сторона захисту, заперечуючи обґрунтованість підозри, не наводить переконливих тверджень, як і не надає жодних доказів, які б спростовували причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину.

Також, як підтверджують матеріали клопотання слідчого та зміст оскарженої ухвали, слідчий суддя вмотивовано прийшов до висновку, дотримавшись вимог закону, навівши це по тексту ухвали, що в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби підозрюваного здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Позиція захисника про недоведеність наявності у кримінальному провадженні ризиків, визначених ст. 177 КПК України, спростовується сукупністю відомостей, які містяться в клопотанні та долучених до нього доказах, якими доведено наявність відповідних ризиків, тому доводи захисника ОСОБА_7 в цій частині є безпідставними.

При цьому, те, що підозрюваний, маючи таку можливість, не впливав на потерпілу, а свідки, як вказано в апеляційній скарзі, або не знають підозрюваного або знають як знайомого і не можуть нічого повідомити про його причетність до вказаного кримінального правопорушення, не свідчить про відсутність ризику незаконного впливу на них, як і ненадання прокурором доказів про готування до іншого злочину не може свідчити про відсутність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення. Так само, факт виконання підозрюваним свого процесуального обов`язку відносно явки до слідчого та слідчого судді, за наявності інших фактичних даних, на які вказує прокурор, та які вбачаються з долучених до клопотання доказів, не виключає можливості такої поведінки підозрюваного, яка полягає в переховуванні від органів досудового розслідування та суду.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається із матеріалів, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді від семи до дванадцяти років позбавлення волі.

Суд першої інстанції в повній мірі взяв до уваги відомості, що були в матеріалах клопотання відносно особи підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Із змісту ухвали слідчого судді вбачається, що сторона обвинувачення навела переконливі доводи того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, у якому підозрюється ОСОБА_8 , буде недостатнім та не забезпечить запобігання цим ризикам.

Стороною захисту, всупереч положень ч. 5 ст. 132 КПК України, не було надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність ризиків встановлених стороною обвинувачення, або ж належного обґрунтування про можливість запобігання останнім, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про його особу, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим.

З приводу доводів сторони захисту відносно складання і оголошення резолютивної частини ухвали слідчим суддею та ненадання повного тексту ухвали, суд апеляційної інстанції зазначає, що ці факти в даному випадку не свідчать про порушення прав підозрюваного на захист та на оскарження рішення, а також самі по собі не є підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки жодним чином не виключають наявних та достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не впливають на правильність висновків суду в цій частині.

При цьому, відомості про те, що підозрюваного ОСОБА_8 в суді першої інстанції було обмежено в реалізації своїх прав, відсутні.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

На думку апеляційного суду, враховуючи те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину із застосування насильства, слідчий суддя дійшов до правильного висновку, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, та не визначив розмір застави.

Інших підстав для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 182, 183, 194, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - відмовити.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 травня 2018 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3 /