УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/12672/18

Провадження №: 1-кс/755/5926/18

"29" жовтня 2018 р.
м. Київ

слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 перевіривши виконання вимог ст.ст. 36, 100, 171-173 КПК України за клопотанням прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_2 про передачу речових доказів на реалізацію у рамках кримінального провадження унесеного 22.08.2018 до ЄРДР за № 0007905, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, встановив :

26.10.2018 прокурор подав це клопотання до слідчого судді цього місцевого суду про передачу речових доказів на реалізацію у вказаному кримінальному провадження, з огляду на наявність передумов регламентованих ст. 100 КПК України.

Надалі, до розгляду цього звернення прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_2 подав заяву про його залишення без розгляду по суті, тож слідчий суддя проаналізувавши наведене, приходить до таких висновків.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тобто, системний аналіз положень КПК України свідчить, що заявлення того чи іншого клопотання у конкретному кримінальному провадженні є правом, а не обов`язком через, що реалізується ним на власний розсуд.

Таким чином, право подачі прокурором заяви про залишення певного клопотання без розгляду також являється його правом, оскільки полягає у вільній реалізації свого права у спосіб передбачений КПК України та саме в такій спосіб на думку особи їй буде надано ефективний спосіб захисту в національному органі.

З положень ч. 6 ст. 9 вказаного Кодексу випливає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

За таких обставин, слідчий суддя вважає за необхідне за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, беручи до уваги положення ст. 7, ч. 2 ст. 8, ч. 5 і ч. 6 ст. 9 КПК України, клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів слід залишити без розгляду безпосередньо за клопотанням заявника.

Керуючись ст.ст. 1-29, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя постановив :

клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_2 про передачу речових доказів на реалізацію у рамках кримінального провадження унесеного 22.08.2018 до ЄРДР за № 0007905, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, залишити без розгляду.

Ухвала, яка набрала законної сили в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним Кодексом України, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.

Слідчий суддя: ОСОБА_1