Справа № 405/1433/16-к
УХВАЛА

17 травня 2018 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
адвокатів: ОСОБА_4
ОСОБА_5
ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
обвинувачених: ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10
ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницький справу за кримінальним провадженням №0012265 від 13.12.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно ухвали Ленінського районного суду м.Кіровограда від 23.03.2018 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено термін тримання під вартою, який спливає 21.05.2018року.
В судовому засіданні постало питання щодо доцільності перебування обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 під вартою, оскільки такий термін спливає 21.05.2018року.
Прокурор в судовому засіданні зазначив про доцільність продовження тримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою оскільки, обвинувачені раніше неодноразово судимі, за вчинення умисних корисливих злочинів. Разом з цим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні умисних корисливих злочинів із застосуванням насильства до потерпілого, вказане свідчить про ризики кримінального провадження, а саме ризик скритись від суду і ризик вчинити новий злочин. За наведених обставин прокурор просив продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 термін перебування під вартою на строк 60 днів.
Адвокат обвинуваченого ОСОБА_8 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 на домашній арешт. Клопотання мотивовано тим, що з урахуванням ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 перебуває під вартою більше чотирьох років. Адвокат вважає, що оскільки, у справі досліджені письмові докази, допитані потерпілі і свідки у ОСОБА_8 немає підстав перешкоджати судовому розгляду. Також адвокат зазначила, що обвинувачений має постійне місце проживання, має хвору матір, що свідчить про міцні соціальні зв`язки. На думку адвоката тяжкість покарання не може бути підставою для тримання ОСОБА_8 під вартою.
Адвокат ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_9 тривалий час знаходиться під вартою, а ризики на які посилається прокурор є недоведеними. Вважає, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, хворіє на гепатит "С", що потребує певного харчування яке

неможливе в умовах слідчого ізолятора. За наведених обставин, просила змінити ОСОБА_9 запобіжний захід на домашній арешт.
Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали доводи адвокатів.

Заслухавши доводи прокурора, думку адвокатів, обвинувачених, думку інших учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку про доцільність продовження тримання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під вартою, виходячи із такого.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить не лише з вимог чинного кримінально-процесуального законодавства України, а й правових позицій Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»). Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 р. у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також судом враховано обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях у вчиненні яких вони обвинувачуються, міцність соціальних зв`язків обвинувачених та існування ризиків кримінального провадження.

Так, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 раніше судимі, обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, із застосуванням насильства до потерпілого. ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в період іспитового строку. Вказані обставини приводять до висновку, що обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_9 схильні до вчинення кримінальних правопорушень і ця обставина вказує на ризик вчинити інше кримінальне правопорушення. Разом з цим, суд бере до уваги та враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, стан здоров`я обвинувачених та міцність соціальних зв`язків, а саме те, що обвинувачені до затримання не займались суспільно-корисною працею, не мали стабільного джерела доходу, не одружені, що вказує на відсутність міцних сталих соціальних зв`язків та може бути ризиком переховуватися від суду.

Ті обставини, що обвинувачені мають постійне місце проживання, обвинувачений ОСОБА_8 має хвору матір, а обвинувачений ОСОБА_9 хворіє на гепатит "С" не зменшують ризиків кримінального провадження.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що тримання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

З метою виконання обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покладених на них процесуальних обов`язків, суд вважає доцільним продовжити тримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 15 липня 2018 року.

На підставі наведеного та керуючись ст. 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк шістдесят днів до 15 липня 2018 року.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк шістдесят днів до 15 липня 2018 року.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити до ДУ «Кропивницька установа виконання покарань» (№14).
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_1